Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Органу опіки та піклування виконавчого комітету Шептицької міської ради, яким,з врахуванням поданих уточнень, просить зобов`язати [PERSON] не чинити їй перешкод в участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, [PERSON] , [INFO] , в тому числі необмежене спілкування з донькою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв?язку, що не передбачають фізичного спілкування; встановити порядок проведення спільного часу з дитиною, [PERSON] , [INFO] , за місцем фактичного проживання позивачки, без присутності батька дитини, [PERSON] наступним чином: - кожного другого тижня з 10:00 год. неділі, за її супроводом (привезенням) дитини, якщо інше не домовлено із відповідачем, [PERSON] , [INFO] , перебуває у позивачки [PERSON] за адресою [ADDRESS] , - по завершенні тижня, протягом якого [PERSON] , перебувала у позивачки [PERSON] , в останній день, з 10:00 год. неділі, зобов`язується супроводити (привезти) дитину до місця проживання батька та передати під його фізичну опіку, якщо інше не домовлено із відповідачем, - в дні релігійних свят (Різдво, Великдень), у день народження доньки, [PERSON] ( [INFO] ), і день народження матері, [PERSON] ( [INFO] ), якщо ці дні припадають на тиждень, коли донька не перебуває у позивачки, [PERSON] , у період часу з 12.00 год. до 21.00 год., - на час хвороби доньки, [PERSON] , безперешкодне відвідування за місцем її знаходження; у разі настання змін в днях і/або годинах зустрічей з дитиною зобов`язати батьків дитини повідомляти особисто один одного про настання таких змін на наступний день з дня настання таких обставин, вирішити питання судових витрат. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем з 2012 року, який розірвано рішенням Сокального районного суду Львівської області від 09.12.2020 року. Від шлюбу [INFO] у них народилась донька - [PERSON] . Позивачка сама займалась вихованням доньки, не подавала ні на аліменти, ні на визначення місця проживання доньки, бажаючи уберегти доньку від всіх конфліктів та вияснювань, оскільки коли вони роз`їхались, їй було лише 5 рочків. Вона сама займалася і освітою, і лікуванням доньки, так як в неї проблеми з зором. Відповідач жодного разу не їздив з нею до лікаря, більше того, коли весною 2021 року вона просила допомогти фінансово, оскільки тоді доньці потрібно було робити операцію на зір, він відмовився. Оскільки відповідач не бажав виконувати усних домовленостей, в червні 2022 року вона звернулась за аліментами, проте з того моменту, через відповідача небажання платити аліменти, він почав постійно налаштовувати доньку проти позивачки. 3 лютого 2023 року позивач самовільно, протиправно, без її згоди забрав доньку жити до себе за адресою [ADDRESS] , відповідно аліменти не сплачує. Більше того, з весни 2023 року відповідач не заохочує, щоб донька відвідувала гуртки, більшість свого часу вона проводить в телефоні або гуляє сама на вулиці без нагляду. Відповідач залишає її саму, що їй, звісно, подобається і як вона говорить, що взагалі хотіла б жити сама. Вважає, що єдине чого донька навчилась це обманювати, матюкатись, маніпулювати. Всі дії позивачки відповідач подає доньці в зворотному руслі, налаштовуючи доньку проти матері, чим негативно впливає на її і психологічний стан, і майбутнє. За такої атмосфери, 2 серпня 2024 року Червоноградським міським судом Львівської області ухвалено рішення у справі 459/3839/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] з участю третьої особи: Органу опіки та піклування Червоноградської міської ради, яким визначено місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] із батьком. У задоволенні її зустрічного позову було відмовлено. Львівський апеляційний суд рішення першої інстанції залишив у силі. У той же час вона постійно вчиняла дії щодо побачень з дитиною, зверталася до органів поліції з приводу наявності перешкод у спілкуванні з дитиною, а також до органів опіки та піклування, отже застосовувала всі визначені законом способи для налагодження спілкування з донькою. Вказує, що купує доньці майже всі речі, забезпечує продуктами, дає кишенькові гроші. При цьому, коли вдається спілкування з дитиною лише у присутності батька, то під час цього з відповідачем виникають суперечки і як емоційні, так і фізичні конфлікти, що об`єктивно унеможливлює побудову здорових стосунків між матір 'ю та дитиною і формування з нею зв?язку, який є необхідними для здорового гармонійного розвитку дівчинки. Через налаштуванням відповідачем та його батьками, позивачці постійно доводиться звертатись з донькою до психолога, адже відповідач чинить над нею психологічне насилля. Просить задовольнити позов повністю. Ухвалою від 09.04.2025 року відкрито загальне позовне провадження та призначено до підготовчого судового засідання. 08.05.2025 року надійшов відзив проти позову, яким відповідач заперечив позовні вимоги повністю, вказуючи, що ніколи не обмежував позивачку у спілкуванні з дитиною, не нехтував її правами та не порушував такі, оскільки в його інтересах, щоб донька отримував опіку, спілкування та виховання обома батьками, однак сама донька не завжди бажає проводити час з позивачкою, а тому у неї виникло хибне враження, що це він чинить перешкоди в спілкуванні матері з донькою. Вказує, що твердження про те, що він не дозволяє бачитись позивачці з донькою без його присутності не відповідає дійсності, оскільки позивачка часто приходить без попередження та викрикує лайливі слова, провокує скандали, сварки, чим порушує їх спокій своєю агресивною поведінкою, створенням конфліктів, на які сама ж і викликає поліцію. Зазначає, що з жовтня 2024 року донька [PERSON] активно спілкувалась з матір`ю, часто проводила час у матері, однак постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 31.10.2024 року позивачку було притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки позивачка ображала доньку, поводилась агресивно, вирвала телефон та застосовувала до дитини фізичну силу. Крім цього, подібний інцидент мав місце в приміщенні школи, де навчається дитина. 23.06.2022 року був винесений терміновий заборонний припис щодо заборони контакту з дитиною, а в 2022 році її притягували до адміністративної відповідальності за насильство над донькою. Разом з тим, вважає, що відвідування гуртків донькою в даний час відповідає її інтересам, зокрема вона відвідує гурток малювання та волейболу, в той час як позивачка вважає, що донька повинна відвідувати ті гуртки, які відвідувала в дитячому віці, однак дитина добре навчається, є ерудованою, всебічно розвиненою, рівень навчання вище середнього. З посиланням на норми матеріального права, просить відмовити в задоволенні позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування виконавчого комітету Шептицької міської ради, відзиву чи пояснень проти позову не подав. Ухвалою від 01.07.2025 року підготовче провадження закінчено, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги повністю, надала пояснення аналогічні викладеним у позові, та вказала, що виключно через налаштування відповідачем доньки проти позивачки, вона не бажає спілкуватись з матір`ю, хоча відповідач не забезпечує належні умови проживання та виховання дитини. Коли у них з донькою погіршуються відносини, то дитина блокує зв`язок з матір`ю, а відповідач не реагує на її скарги. Однак, коли відносини між ними не напружені то відповідач дає доньку матері, але позивачка вважає, що відповідач налаштовує дитину проти матері. Остання в грубій зневажливій формі спілкується з матір`ю, може не відповідати на її телефонні дзвінки, уникати зустрічей. Донька виховується в атмосфері зневаги матері та потребує психологічної допомоги. На її пропозиції, щоб відповідач відвідав психолога останній відмовляється. Просить задовольнити позов повністю. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечив з підстав, вказаних у відзиві, дав пояснення аналогічні викладеним в такому, пояснив що дитина проживає постійно з ним згідно рішення Червоноградського міського суду Львівської області, хоча позивачка продовжує отримувати з нього аліменти. В той же час, рішенням опікунської ради визначено рекомендовані години побачень матері з дитиною, однак донька самостійно не бажає проводити час з відповідачкою через поведінку останньої. Коли в донька є бажання бачитись з матір`ю то він цьому не перешкоджає. Крім того, зазначає, що мати не чує дитину, не зважає на її бажання та усталений графік, оскільки вважає, що дитина зобов`язана проводити з нею час у визначену періодичність попри власний графік, зокрема позивачка наполягає, щоб донька повинна відкладати всі свої справи, якщо це години побачень з матір`ю. Просить відмовити в позові. В судовому засіданні в присутності практичного психолога та соціального педагога «Гімназії № 12» у відсутності батьків, які були видалені з зали суду, неповнолітня [PERSON] пояснила, що вона не бажає зустрічатись з матір`ю, оскільки остання завжди намовляє її проти батька, може вдарити, не зважає на її графік, а вимагає побачень у визначені опікунською радою години та на заперечення доньки не реагує. Якщо донька не може бачитись з матір`ю у визначені години то мати викликає поліцію, але батько не впливає на думку дитини щодо побачень з матір`ю та не заставляє її бачитись. Іноді, коли в доньки є бажання, то вони бачаться з мамою, батько ніколи не забороняє цього. Крім цього, психолог, як спеціаліст, пояснила, що [PERSON] є комунікабельною дівчинкою, розвиток якої повністю відповідає підлітковому віку, має гарні відносини в класі, однак під час індивідуального спілкування про сім`ю закривається, для неї це болюча тема, тому вона не хоче непередбачуваних зустрічей з матір`ю, хоча інших перешкод немає. Соціальний педагог вказала, що до неї зверталась позивачка, оскільки бажає бачитись з дитиною та налагодити зв`язок, однак дитина не бажає обговорювати цю тему. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що являється матір`ю позивачки та вважає, що відповідач повинен сприяти побаченням доньки з матір`ю та більше налаштовувати доньку на це. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні пояснив, що вони обізнані з ситуацією в сім`ю, дали свій висновок, якій він повністю підтримує, покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частинами першою-третьою статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню . Стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. За статтею 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Статтею 159 СК України визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Частиною другою статті 159 СК України встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Положеннями статті 19 СК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. Під час розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим ВДРАЦС РС Червоноградського МУЮ у Львівській області (а.с.9). Шлюб між сторонами розірвано рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 09.12.2020 року (а.с.8). Рішенням Шептицького міського суду Львівської області від 02.08.2024 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 24.03.2025 року, місце проживання малолітньої [PERSON] визначено з батьком (а.с.43-45). Рішенням виконавчого комітету № 28 від 20.02.2024 року затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини, яким дозволено дитині зустрічатись з матір`ю понеділок, середа, п`ятниця з 18 год до 20 год, першу і третю неділі, другу і четверту суботи з 10 год до 20 год. За\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12\~ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.\~76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1,2 ст.\~77 ЦПК України). Згідно зі\~статтею 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ч.1\~ст. 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Заявляючи вимоги про зобов`язання [PERSON] не чинити їй перешкод в участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, [PERSON] , [INFO] , в тому числі необмежене спілкування з донькою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв?язку, що не передбачають фізичного спілкування; встановити порядок проведення спільного часу з дитиною, [PERSON] , [INFO] , за місцем фактичного проживання позивачки, без присутності батька дитини, [PERSON] , безперешкодне відвідування за місцем її знаходження; у разі настання змін в днях і/або годинах зустрічей з дитиною зобов`язати батьків дитини повідомляти особисто один одного про настання таких змін на наступний день з дня настання таких обставин, позивачка посилається на ту обставину, що відповідач впливає на формування думки дитини про матір, виставляє її в негативному світлі, налаштовує дитину проти матері та чинить перешкоди в спілкуванні з дитиною згідно встановленого графіку. Однак, такі обставини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки, як встановлено судом, між матір`ю та донькою існують напружені стосунки в силу того, що мати неодноразово вчиняла психологічне насильство відносно доньки, що підтверджується постановами про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.ст.173-2 ч.1, 173-2 ч.2 КУпАП, зокрема постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 04.03.2024 року, 31.10.2024 року, і саме ці обставини зумовлюють характер відносин матері та доньки, в той час в матеріалах справи відсутні будь-які дані, що відповідач перешкоджає спілкуванню дитини та матері згідно встановленого графіку. Як встановлено рішенням Червоноградського міського суду та Львівського апеляційного суду, батьки дитини конфліктують між собою, мати конфліктує з дитиною, через що дитина перебуває у стресових ситуаціях, однак батько вживає заходів для подолання психотравмуючих ситуацій та стресів, зокрема шляхом звернення разом з дитиною за отриманням фахової допомоги. Натомість мати дитини обрала агресивні методи виховання, зокрема, шляхом вчинення насильства відносно дитини, що є неприпустимим. Разом з тим, з пояснень малолітньої [PERSON] в судовому засіданні під час розгляду цієї справи, встановлено, що батько жодним чином не впливає на її зустрічі з матір`ю, в той час як сама донька періодично уникає зустрічей з матір`ю через поведінку самої матері, яка не прислуховується до бажань дитини, обираючи безкомпромісний, авторитарний метод спілкування. При цьому, як вбачається з відповіді Шептицького РВП ГУ НП у Львівській області, [PERSON] у 2024-2025 року зверталась в поліцію 39 разів з приводу невиконання рішення опікунської ради, що свідчить про її небажання обирати більш лояльні способи спілкування з донькою, проявляти гнучкість для налагодження відносин з донькою та шукати компромісні рішення. Як вказує Європейський суд з прав людини, діти мають право на те, щоб з ними консультувалися та вислуховували питання, які їх стосуються. Зокрема, коли діти дорослішають і з плином часу стають здатними сформулювати власну думку щодо їхнього спілкування з батьками, суди повинні приділяти належну увагу їхнім поглядам і почуттям, а також їхньому праву на повагу до їхнього приватного життя (N.Ts. and Others v. Georgia, 2016, § 72) 69 . Погляди дітей не обов`язково є незмінними, а їхні заперечення, яким слід приділяти належну увагу, не обов`язково є достатніми, щоб переважити інтереси батьків, особливо щодо регулярного спілкування з дитиною. Безумовне право відмови не повинно надаватися дітям без розгляду будь-яких інших факторів і проведення перевірки для визначення їхніх найкращих інтересів (Zelikha Magomadova v. Russia, 2019, § 115)70; такі інтереси зазвичай вимагають збереження зв`язків дитини з її сім`єю, за винятком випадків, коли це завдасть шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Suur v. Estonia, 2020, § 79). Разом з тим, з урахуванням установлених у цій справі обставин, за якими між сторонами склались неприязні стосунки, під час спілкування між ними виникають сварки у присутності доньки, суд приходить до висновку, що відвідування матір`ю дитини за місцем її проживання з батьком, буде негативно впливати на психологічний та емоційний стан [PERSON] . Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що межі здійснення цивільних прав визначають правомірну поведінку особи, оскільки її дії в межах цивільних прав підлягають правовому захисту, на відміну від дій, вчинених поза межами права. За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України. Ч.2 ст. 16 ЦК України визначає способи захисту особистого немайнового або майнового права чи інтересу і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Відповідно до інформаційного листа ВСС України у з розгляду цивільних та кримінальних справа від 25.09.2015 року (п.7) доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ЦПК. Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду. Таким чином, враховуючи думку дитини, яка на час розгляду справи досягла 12 років та повинна бути вислуханою, має право проживати у безпечному і спокійному середовищі, а також надаючи перевагу інтересам дитини, з врахування того, що в ході розгляду справи порушення права позивачки саме діями відповідача не знайшло свого підтвердження, суд приходить до висновку про відсутність правових та фактичних підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed