Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

24.12.2024 року АТ «ТАСКОМБАНК» звернулося до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований\~тим,що 09.07.2019 між [PERSON] та АТ «ТАСКОМБАНК» було укладено Заяву-договір №104/6632516-СК про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідно до вказаної заяви-договору та паспорту споживчого кредиту, позивач надає позичальнику грошові кошти на наступних умовах: сума кредитного ліміту 56\~600,00 грн.; тип кредиту кредитна лінія; строк користування 12 місяців з автоматичною пролонгацією на такий самий строк; процентна ставка за користування кредиту 43,20%; цільове призначення кредиту на споживчі потреби. У зв`язку з тим, що [PERSON] свої кредитні зобов`язання належним чином не виконала, станом на 03.12.2024 року загальна сума заборгованості становить 84\~412,78 грн.. Ухвалою суду від 27.12.2024 року провадження по справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27.06.2025 року на адресу суду від представника відповідачки Вартанової Г.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому в якому остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог, так як в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт переказу коштів відповідачці; розрахунок заборгованості та виписка по особовому рахунку містять розбіжності, що, на думку представника відповідачки, свідчить про недоведеність заявлених вимог; документи, подані позивачем, не засвідчені належним чином, у зв`язку з чим не можуть бути визнані допустимими доказами у розумінні вимог ЦПК України; нарахування та стягнення відсотків за ст. 625 ЦК України у період дії воєнного стану є неправомірним, а тому відповідна частина позовних вимог не підлягає задоволенню; Також вказано, що позивачем не подано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, у зв`язку з чим представник відповідачки вважає, що позовну заяву слід залишити без руху відповідно до вимог ст. 175 ЦПК України. Представник позивача Великий Н.С. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідачка [PERSON] \~та її\~представник Вартанова\~Г.М. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлений своєчасно та належним чином, остання надала відзив на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній письмові докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог АТ «ТАСКОМБАНК», з огляду на таке. Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,\~Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог\~ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з положеннями\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.\~12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Судом встановлено, що 09.07.2019 року [PERSON] була ознайомлена з умовами кредитування та підписала Паспорт споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка», відповідно до якого: тип кредиту кредитна лінія; сума/ліміт кредиту від 0 до 100\~000,00 грн., строк кредитування 12 місяців з автоматичною пролонгацією; мета отримання кредиту споживчі цілі; пільгова процентна ставка 0,00001 % річних, базова процента ставка 43,2% річних; тип процентної ставки фіксована. Того ж дня, між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] укладено заяву-договір про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №104/6632516-СК. Підписанням цієї заяви позичальник просить відкрити поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів, виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Велика п`ятірка», тип: MasterCard World неіменна, сума бажаного кредиту 47\~181,00 грн. 09.07.2019 року [PERSON] звернулася до АТ «ТАСКОМБАНК» із заявою, в якій просила перерахувати з її рахунку № [NUMBER] , відкритого на підставі Заяви-договору №104/6632516-СК, грошові кошти в сумі 47\~181,00 грн. на наступні реквізити: [NUMBER] . 25.10.2024 року АТ «ТАСКОМБАНК» на адресу відповідачки направлено повідомлення-вимогу від 23.10.2024 року №189588/70, відповідно до якої банк вимагає повернути заборгованість по тілу кредиту та відсоткам протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення, але в будь-якому випадку не пізніше 45 календарних днів з дня направлення банком повідомлення позичальнику. З виписки по рахунку за період з 08.07.2019 року по 03.12.2024 року вбачається, що відповідачка активно користувалася кредитними коштами, але вчасно їх не повертала. Згідно з розрахунком заборгованості, долученого банком до позовної заяви, станом на 03.12.2024 року заборгованість за кредитним договором №104/6632516-СК становить 84\~412,78 грн., з яких: 52\~600,54 грн. заборгованість за кредитом; 31\~812,59 грн. заборгованість з відсотками. Щодо стягнення\~заборгованості за кредитом У частинах 1, 3 ст.\~509\~ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У розумінні ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підтвердження умов надання кредиту відповідачці та порушення зобов`язання останньою позивач надав суду заяву виписку по рахунку відповідачки за період з 08.07.2019 року по 03.12.2024 року. Враховуючи, що фактично отримані та використані [PERSON] кошти в добровільному порядку не повернуті, суд переконаний, що АТ «ТАСКОМБАНК» вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Щодо доводів представника відповідачки Суд не погоджується з доводами представника відповідачки, що позивачем не надано доказів про перерахування кредитних коштів відповідачці, з огляду на таке. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені, зокрема, відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ № 566 від 30 грудня 1998 року (чинного на час проведення грошових операцій за кредитним договором). Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Водночас, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18. Позивачем надані виписки з особового рахунку відповідачки, з яких вбачається, що останній було надано кредитні кошти 09.07.2019 року в сумі 47\~181,00 грн., 28.10.2021 року в сумі 21\~050,00 грн. та 18.11.2021 року в сумі 7\~380,00 грн. Отже, на підставі наданих позивачем документів, зокрема виписок з особового рахунку, які є належними первинними бухгалтерськими документами відповідно до вимог законодавства, суд вважає доведеним факт перерахування відповідачці кредитних коштів. Щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Суд звертає увагу, що з розрахунку заборгованості вбачається розрахування усієї суми заборгованості з урахуванням також нарахованих відсотків, що передбачені розділом 3 паспорту споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка», з яким відповідачка була ознайомлена. Згідно ст.629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги, що [PERSON] не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором, в обумовлені договором строки, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь АТ «ТАСКОМБАНК», в тому числі процентів за користування кредитом. Щодо доводів представника відповідачки про нарахування та стягнення відсотків за ст. 625 ЦК України у період дії воєнного стану, слід зазначити наступне. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 розтлумачила термін «користування чужими коштами» (пункти 34, 35, 37 відповідно). Так, термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. \~Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29.03.2018 року у справі №444/9519/12 зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16 зазначено, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Судом встановлено, що за кредитним договором №104/6632516-СК від 09.07.2019 року позивачем нараховані відсотки за період з 08.07.2019 року по 27.06.2023 року, не у порядку ст. 625 ЦПК України. Відповідно до паспорту споживчого кредиту, сторони погодили строк кредитування до 12 місяців з автоматичною пролонгацією. 25.10.2024 року АТ «ТАСКОМБАНК» на адресу відповідачки направлено повідомлення-вимогу від 23.10.2024 року №189588/70, відповідно до якої банк вимагає повернути заборгованість по тілу кредиту та відсоткам протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення, але в будь-якому випадку не пізніше 45 календарних днів з дня направлення банком повідомлення позичальнику. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, 25.10.2024 року строк дії кредитного договору №104/6632516-СК від 09.07.2019 року був припинений. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що нарахування відсотків здійснювалося за користування кредитними коштами в межах строку дії кредитного договору та за базовою (договірною) процентною ставкою, відповідно до положень статті 1048 Цивільного кодексу України. Нарахування відсотків не здійснювалося на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, положення якої забороняють стягнення відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання у період дії воєнного стану. Таким чином, доводи представника відповідачки щодо неправомірності нарахування позивачем відсотків у період дії воєнного стану є безпідставними та не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України. Щодо доводів представника відповідачки про завірення копій документів Суд не приймає доводи представника відповідачки щодо відсутності належного посвідчення документів, поданих позивачем, з огляду на таке. Відповідно до ч. 5, 8 ст. 43 ЦПК України, документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, на такі документи накладається кваліфікований електронний підпис учасника справи (його представника) відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Згідно зі статтею 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Пунктами 12, 32 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» передбачено, що електронний підпис це електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; підписувачем є фізична особа, яка створює електронний підпис. Відповідно до ч. 6 ст. 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису Позовна заява подана позивачем з використанням підсистеми «Електронний суд», що передбачає підписання усіх прикладених до заяви документів кваліфікованим електронним підписом відповідно до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Таким чином, усі документи, додані позивачем до позовної заяви через систему «Електронний суд», вважаються належним чином засвідченими, а доводи представника відповідачки з цього приводу є необґрунтованими та відхиляються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог, судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. судом покладається на відповідача.

Outcome: approved