Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

[PERSON] (далі\~ позивач)\~звернулася до\~Іванківського районного\~суду Київської\~області з\~позовом до\~ [PERSON] (далі відповідач) про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в розмірі 3\~500,00 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подачі заяви в суд та до досягнення ними повноліття. У своїй позовній заяві позивачка зазначає, що між нею та відповідачем 03.09.2025 було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На даний час діти проживають разом з позивачкою по [ADDRESS] , що підтверджено Актом про фактичне проживання особи. Позивачка зазначає, що діти постійно потребують нормального харчування, одягу, витрат на розвиток особистих здібностей, лікування та оздоровлення і це не всі потреби, які виникають в процесі життя. Тобто, для задоволення всіх потреб необхідні значні кошти і позивачка не здатна в повній мірі їх забезпечити. Угоди про сплату аліментів у добровільному порядку сторонами не досягнуто. За твердженнями позивачки, відповідач офіційно працевлаштований. Крім того, тримає пасіку, яка приносить йому окремий дохід. Також відповідач робить ремонти на замовлення, що теж приносить йому дохід. У власності відповідача знаходиться будинок та автомобіль. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати своїх неповнолітніх дітей. Інших дітей у відповідача немає. Вищезазначене і стало підставою для звернення до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2025, головуючим суддею визначено суддю Мовчана В.В. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 07.04.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 10.04.2025 до суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. 15.04.2025 ухвалою Іванківського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 14.05.2025. 02.05.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. 13.05.2025 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив. Крім того, у поданій відповіді на відзив представником позивача заявлено клопотання про витребування доказів. У судовому засіданні 14.05.2025 розгляд справи було відкладено на 29.05.2025. 29.05.2025 від відповідача до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи копій документів, у тому числі витягу з протоколу № 6 Комісії з питань прав захисту дітей Поліської селищної ради Вишгородського району Київської області, згідно якого комісія утрималася від надання висновку, оскільки батьки дійшли спільної згоди щодо визначення місця проживання дітей. 29.05.2025 у судовому засіданні було розглянуто клопотання представника позивача про витребування доказів, а саме про витребування у Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» виписки (надходжень та витрат) по картковим рахункам, що належать [PERSON] за період з 01.11.2024 по 29.05.2025. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 29.05.2025 клопотання про витребування доказів задоволено. Судове засідання відкладено на 26.06.2025. У судовому засіданні 26.06.2025 розгляд справи було відкладено на 30.07.2025, у зв`язку з відсутністю витребуваних, ухвалою суду, документів. 09.07.2025 на виконання ухвали суду, від Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» надійшов лист з запитуваною інформацією. У судовому засіданні 30.07.2025 оголошено перерву до 14.08.2025. У судове засідання 14.08.2025 з`явилася позивачка разом з своїм представником, позов просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні 14.08.2025 заперечував проти заявлених позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ст. 12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Оцінка зібраних по справі доказів здійснюється за правилами, передбаченими ст. 89 ЦПК України, з врахуванням положень ст. 76-88 ЦПК України. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між позивачкою та відповідачем 03.09.2011 виконкомом Красятицької селищної ради Поліського району Київської області було зареєстровано шлюб. Від шлюбу подружжя має спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , серії [NUMBER] . Відповідно до акту про фактичне місце проживання особи від 01.04.2025 [PERSON] проживає по [ADDRESS] разом з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У судовому засіданні дослідженні характеристики на дітей, які були долучені до матеріалів справи, а також виписки по рахунку відповідача за період 01.11.2024 29.05.2025, довідка про доходи від 19.04.2025 та виписка з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 17.04.2025 відповідача. Судом встановлено, що на праві приватної власності [PERSON] має земельну ділянку площею 0,5269 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що підтверджено Інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 10.04.2025. Відповідно до Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 10.04.2025, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,15 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 115118687) за [PERSON] на праві приватної власності зареєстровано житловий будинок по [ADDRESS] ). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Частиною 3 ст.\~181\~СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В матеріалах справи наявні докази того, що діти проживають з матір`ю, а тому потребують фінансової допомоги. Доказів того, що за станом здоров`я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, суду не надано. У судовому засіданні не встановлено обставин, за яких відповідач міг би бути звільнений від обов`язку утримувати своїх дітей. Суд зазначає, що обов`язок утримувати своїх неповнолітніх дітей не залежить він майнового стану батьків. Відповідно до ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі діти проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні, на відповідача, як на батька покладено однаковий з позивачкою обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання спільних дітей у розмірі 2 500,00 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 03.04.2025 року, і до досягнення кожною дитиною повноліття, оскільки, за переконанням суду, згідно наявних у матеріалах доказів, стягнення з відповідача аліментів у більшому розмірі нестиме для нього надмірний тягар. Окрім цього, суд зауважує, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи ті обставини, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, стягненню з відповідача на користь Держави підлягає судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: partial