Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Вареник Андрій Миколайович, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 21.06.2024 між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований Тбіліською службою цивільного реєстру Агентства розвитку державних сервісів. Спільних дітей з відповідачем позивач не має. Подружнє життя у позивача та відповідача не склалося через несхожість характерів і поглядів, у зв`язку з чим між ними постійно виникали суперечки та сварки. Протягом сімейного життя позивач та відповідач не могли дійти спільної думки у вирішенні важливих питань і мали кардинально різні погляди на шлюб, сім`ю і життя загалом. Між ними зникли почуття любові та поваги, відносини остаточно зіпсувалися і бажання продовжувати спільне сімейне життя зникло. Позивач вважає, що відновлення шлюбних відносин не виявляється можливим, а подальше перебування у шлюбі лише перешкоджатиме створенню нових сімей, в яких він та відповідач могли б добре облаштувати своє майбутнє. Станом на теперішній час сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться, питання щодо поділу спільного майна відсутні. Позивач вважає, що укладений з відповідачем шлюб має бути розірваний, оскільки подальше перебування у ньому суперечить їх інтересам. Просить суд не надавати їм з відповідачем додаткового часу для можливого примирення. На підставі наведеного просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 21 червня 2024 року Тбіліською службою цивільного реєстру Агентства розвитку державних сервісів, про що було складено відповідний актовий запис №01243007099. Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 22.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, справу призначено до розгляду у судовому засіданні, відповідачу запропоновано подати відзив на позов. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник, адвокат Вареник А.М., не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подав суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги позивач підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзиву на позовну заяву не подала. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши письмові\~докази,\~повно та\~об`єктивно\~з`ясувавши\~обставини справи,\~суд дійшов\~висновку,\~що позовні\~вимоги підлягають\~задоволенню з\~наступних підстав. Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу з перекладом на українську мову №01241014767 від 21.06.2024, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 21 червня 2024 року уклали шлюб, зареєстрований Тбіліською службою цивільного реєстру Агентства розвитку державним сервісів, актовий запис №01243007099. Спільних дітей позивач та відповідачка не мають. З доводів позивача, викладених у позовній заяві, випливає, що сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться, шлюб набув формальних ознак. У позивача відсутній намір продовжувати шлюб чи зберегти сім`ю. Подальше спільне життя із збереженням шлюбу неможливе та суперечить інтересам сторін. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] . [INFO] та відповідачка [PERSON] , [INFO] є громадянами України. Шлюб між сторонами було укладено на території Республіки Грузія. Відповідно до ст. 58 Закону України "Про Міжнародне приватне право" шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні. Згідно ст. 63 Закону України "Про Міжнародне приватне право" припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ст. 13 Договору між Україною та Республікою Грузія про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах, ратифікованого ЗУ №451/95-ВР від 22.11.1995, документи, що були складені або засвідченні відповідною установою однієї з Договірних Сторін, скріплені печаткою та засвідчені підписом компетентної особи, мають силу документа на території другої Договірної Сторони без будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копії та перекладів, що засвідчені відповідним органом. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін визнаються дійсними, вважаються такими й на території другої Договірної Сторони. Згідно п.1 ст.27 Договору між Україною та Республікою Грузія про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах,\~ у справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство та компетентні установи Договірної Сторони, громадянами якої подружжя було на момент подання заяви. Якщо подружжя має місце проживання на території другої Договірної Сторони, компетентні також установи цієї Договірної Сторони. Відповідно до ч. 1 ст.21 Сімейного кодексу України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4\~ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст.100, ч. 2 ст.\~112 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, причини розлучення, вказані в позовній заяві та небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки у родині немає, тобто морально-правові основи шлюбу відсутні. З аходи щодо примирення подружжя та збереження родини неможливі, оскільки жодна із сторін не висловила бажання щодо надання строку для примирення. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача та відповідача на продовження шлюбу, а також згідно принципу добровільності шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам. При таких обставинах шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно зі ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України). На підставі викладеного,

Outcome: approved