Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

Позивач КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго», який є правонаступником ПАТ «Київенерго», звернувся до суду з позовом до про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач є споживачем комунальних послуг, що надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] , а саме послуг з постачання централізованого опалення/теплової енергії, постачання гарячої води, які постачає КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» за вказаною адресою. Відповідач своєчасно не сплачувала кошти за надані послуги, у зв`язку із чим станом на 01.11.2024 року утворилася заборгованість. Крім того, позивач, на підставі Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року № 602-18 укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», набув право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення у розмірі 36 424,79 грн. та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн. Оскільки відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних в загальному розмірі 159 634,47 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 06.03.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 03.04.2025 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] - адвоката Корнійчук М.В., в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне. Зазначає, що представником Позивача було пропущено строк позовної давності щодо стягнення з Відповідача суми боргу за період до 01.05.2018 року, а також з 01.05.2018 по 31.10.2021 року. Також, Позивач не надав жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що саме Відповідачка несла відповідальність за сплату послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до моменту її реєстрації у квартирі [ADDRESS] . Відповідачка долучає копії квитанцій про оплату послуг, та вважає, що належним чином виконувала свої зобов`язання щодо оплати спожитих комунальних послуг з моменту реєстрації у житловому приміщенні. Окрім того, у розрахунку заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води за період: з 01.11.2021 по 31.12.2024 у графі «Оплата, грн. з ПДВ» у розділі «ТЕ» з 01.11.2021 по 01.12.2024 взагалі не відображені будь-які надходження коштів від Відповідачки, в той час як у графі «Оплата, грн. з ПДВ» у розділі «ГВ» надходження коштів відображені. Проте, оплата за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води здійснювалась одним платежем, що підтверджується відповідними квитанціями про оплату. Відтак, розрахунок заборгованості є некоректним та неповним. Також, представник Відповідача просить стягнути на свою користь витрати на правничу допомогу. 24.04.2025 року від представника Позивача - Банецького Б. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій просить позовні вимоги задовольнити з огляду не, що: - особові рахунки не розділені; - надані квитанції лише підтверджують обізнаність про наявність заборгованості та визнання його шляхом часткової оплати; - строки давності не пропущені з огляду на п. 12 та п. 19 Перехідних положень цивільного кодексу України. - твердження про не надання належних та допустимих доказів суперечить здійсненими оплатами проведених за адресою Відповідача. - сторона відповідача не визначилась із способом захисту, оскільки заявлення строків даності суперечить проханню у відмові позову, оскільки строки давності застосовуються, тільки у разі визнання факту порушення стороною Боржника свого зобов`язання. - стороною Відповідача вбачається надмірний розмір виконаних робіт, та не надає доказів необхідності щодо їх залучення, а тому заявлена сума не співмірна, та підлягає відмові. 28.04.2025 року на адресу суду від представника Відповідача [PERSON] - адвоката Корнійчук М.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив у якій не погоджується з викладеним з огляду на таке. Відтак, щодо підстави « огляду на той факт, що особові рахунки не розділені» зазначає наступне. По-перше, взагалі не є зрозумілим, що саме Позивач хоче підтвердити або спростувати вказавши на те, що особові рахунки не розділені. По-друге, розділення особових рахунків не є обов`язковою умовою для визначення суб`єкта зобов`язання по оплаті комунальних послуг. Відповідно до чинного законодавства України, зобов`язання з оплати комунальних послуг виникають у особи, яка фактично користується відповідним об`єктом нерухомого майна (житлом) або є його власником. Як було доведено у відзиві, реєстрація Відповідачки у спірній квартирі відбулася лише 29.03.2023. Ніяких належних доказів, які б спростовували ці обставини, Позивач не надав. Щодо доводів Позивача, що надані квитанції лише підтверджують обізнаність про наявність заборгованості та визнання його шляхом часткової оплати, зазначає, що надання квитанцій свідчить виключно про факт оплати поточних рахунків за комунальні послуги за відповідні періоди, а не про визнання будь-якої заборгованості за минулі роки. Відповідачка добросовісно виконувала свої зобов`язання з моменту реєстрації у квартирі, що підтверджується регулярними платежами. Жодних заяв про визнання старого боргу або укладання мирових угод, які б свідчили про таке визнання, з боку Відповідачки не було. Також зазначає, що подання позову без належної перевірки правильності розрахунку заборгованості та без урахування фактично здійснених Відповідачкою оплат є недобросовісним використанням процесуальних прав з метою отримання неправомірної вигоди. Вважає, що Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що у нього існували об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для звернення з позовом до суду у строк, передбачений ч.1 ст.261 ЦК України. Щодо того, що твердження про ненадання належних та допустимих доказів суперечить здійсненим оплатам, проведеним за адресою Відповідача. Наведені квитанції беззаперечно підтверджують фактичне здійснення платежів за комунальні послуги, що, у свою чергу, спростовує доводи Позивача про наявність заборгованості за період проживання Відповідачки у квартирі Щодо зауваження Позивача стосовно способу захисту, а саме: щодо того, що сторона Відповідача не визначилась із способом захисту, оскільки заявлення строків давності суперечить проханню у відмові у позові, оскільки строки давності застосовуються тільки у разі визнання факту порушення стороною Боржника свого зобов`язання. По-перше, твердження Позивача про те, що заявлення строків давності суперечить проханню у відмові у позові, оскільки строки давності застосовуються тільки у разі визнання факту порушення стороною Боржника свого зобов`язання, ґрунтується виключно на припущеннях Позивача та не підтверджується нормами чинного законодавства України Позивач також не навів жодної норми права, яка б обґрунтовувала подібну позицію. По-друге, Відповідачка обґрунтовано посилається одночасно на сплив строку позовної давності та на відсутність підстав для стягнення заявленої заборгованості через неналежність вимог і відсутність фактичного боргу. Таке застосування кількох способів захисту відповідає принципу забезпечення всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи, що передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. По-третє, процесуальне законодавство не містить заборони на використання декількох способів захисту одночасно, а навпаки - допускає їх застосування задля найбільш ефективного захисту прав та інтересів сторони. Більше того, враховуючи фактичні обставини справи, численні порушення в розрахунку заборгованості, неналежний облік платежів Відповідачки та зловживання правом з боку Позивача, Відповідачка має право заявляти всі можливі способи захисту з метою повного відстоювання своїх прав. Таким чином, зауваження Позивача є безпідставними, а позиція Відповідачки є послідовною, обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам чинного законодавства. Щодо доводів Позивача про те, що стороною Відповідача вбачається надмірний розмір виконаних робіт, та не надано доказів необхідності щодо їх залучення, а тому заявлена сума не співмірна, та підлягає відмові. Відтак, Позивач безпідставно стверджує про надмірність розміру витрат на правничу допомогу та про відсутність доказів у їх необхідності. Відповідачем було надано належні докази понесення витрат на правничу допомогу, а саме: - копію Договору про надання правничої допомоги від 15.03.2025№ 03-13; - копію Акту приймання-передачі наданих послуг від 03.04.2025 №1: - копію рахунку-фактури від 03.04.2025 № 1. 04.08.2025 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Корнійчук М.В. через «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі в яких зазначає наступне. 30.07.2025 представником Позивача було подано до Деснянського районного суду міста Києва заяву наступного змісту: "Даною заявою повідомляю, що за адресою боржника наявна заборгованість за ПГВ - 00,00 грн, ГВ - 1 555,66 грн, ЦО - 50 313,41 грн, ТЕ - 53 449,85 грн (за спожиті послуги з 01.05.2018). Заборгованість за спожиті до 01.05.2018 за ЦО та ПГВ без змін, сума: 36 424,79 грн. Також судові витрати, 3 % річних, пеня та інфляція без змін". У прохальній частині своєї заяви представник Позивача просить наступне: 1) прийняти заяву; 2) врахувати при вирішенні спору; 3) задовольнити позов з урахуванням вище зазначених сум. Відтак, розмір заборгованості, зазначений представником Позивача у заяві відрізняється від розміру заборгованості, зазначеного у позовній заяві та у розрахунках, долучених до неї. В той же час, не є зрозумілою природа походження даних сум, оскільки Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість заявлених змін до розміру заборгованості. Зокрема, відсутні оновлені розрахунки заборгованості, платіжні документи, акти звіряння, чи інші підтверджуючі матеріали, які б засвідчували, що нові суми відповідають фактичному обсягу спожитих послуг та дійсно підлягають стягненню з Відповідачки. Крім того, заявлена Позивачем заборгованість охоплює період, що починається з 01.05.2018, однак у заяві відсутні будь-які пояснення або правові підстави, чому частина цієї заборгованості, яка, ймовірно, є простроченою, не вважається такою, що підлягає списанню або є безнадійною у зв`язку зі спливом строків позовної давності, встановлених цивільним законодавством. До того ж, зауважує, що у розрахунку заборгованості, доданого Позивачем до своєї позовної заяви, за послуги з постачання теплової енергії (ТЕ) та з постачання гарячої води (ГВ) за період: з 01.11.2021 по 31.12.2024 у графі «Оплата, грн з ПДВ» у розділі «ТЕ» з 01.11.2021 по 01.12.2024 взагалі не відображені будь-які надходження коштів від Позивачки, в той час як у графі «Оплата, грн з ПДВ» у розділі «ГВ» надходження коштів відображені, у зв`язку із чим до відзиву на позовну заяву були додані копії квитанцій про сплату щомісячних платежів за постачання гарячої води та за послуги централізованого опалення (постачання теплової енергії), які були проігноровані Позивачем та не включені до перерахунку заборгованості. Наразі Відповідачка продовжує виконувати ці зобов`язання, що підтверджується копіями відповідних квитанцій, які були додані до відзиву. Окрім того, Позивачем не було взято до уваги того факту, що відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади від 03.04.2025 № 2025/004397237 датою реєстрації Відповідачки у квартирі [ADDRESS] є: 29.03.2023. Позивач не надав жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що саме Відповідачка несла відповідальність за сплату послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до моменту її реєстрації у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до норм чинного законодавства, обов`язок з оплати комунальних послуг покладається на особу, яка користується житлом або є його власником. З огляду на викладене, вважає, що заявлені вимоги Позивача у вказаному розмірі не підтверджені належними доказами, у зв`язку з чим підлягають відхиленню. Таким чином, поведінка Позивача, яка полягає у навмисному ігноруванні фактичних обставин справи та у спробі стягнення недоведеної заборгованості, повинна бути оцінена судом як зловживання правом, що є додатковою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Також, зазначає, що затягування судового розгляду стороною Позивача призвело до додаткових витрат на професійну правничу допомогу, понесених Відповідачкою, у зв`язку із чим прошу долучити до матеріалів справи: копію Акту приймання-передачі наданих послуг від 03.08.2025 № 2 за Договором про надання правничої допомоги від 15.03.2025 № 03-13; копія рахунку-фактури від 03.08.2025 № 2. У зв`язку з викладеним просить відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути на свою користь витрати на правничу допомогу у розмірі 14 500 грн. 07.08.2025 року на адресу суду від представника Позивача надійшли розрахунки заборгованості за адресою боржника [PERSON] на підтвердження часткової сплати заборгованості. В судове засідання представник позивача Банецький Б.І. та представник відповідача [PERSON]. не з`явились, надавши заяви про розгляд справи в їх відсутність. Враховуючи обставини справи та достатність часу для реалізації відповідачами своїх права на захист, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) забов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) забов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно п. 1 Правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 року № 562 врегульовані відносини між громадянами та енергопостачальниками. Правила обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Судом встановлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 року № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Відтак, з 01.05.2018 року надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». З 01.05.2019 року введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Правовідносини з постачання фізичними особами центрального опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 (далі Правила). Відповідно до п. 8 Правил, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі договору про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води. Відповідно до ч. 7 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, договір про надання послуг з центрального опалення, послуг з центрального постачання холодної води, послуг з центрального постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови. Відповідно до норм ЦК України встановлено, якщо особа вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, то договір вважається укладеним. Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Відповідач від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялись (не відключались). Тому виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату послуг, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, п.п. 18, 20, 30 Правил, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до статей 19, 25 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. У даній квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрована відповідачка - [PERSON] , [INFO] . Відповідачка є споживачем послуг з центрального опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , що не заперечує у наданих до суду відзиві та запереченнях. Відповідно до заявлених вимог Позивач просить стягнути із Відповідачки заборгованість в загальному розмірі 159 634,47 грн., що складається з: заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року - заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 61 806,41 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 7009,50 грн. та 3% річних у розмірі 1657,28 грн.; за період з 01.11.2021 року заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 45 219,83 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 4243,29 грн. та 3% річних у розмірі 991,65 грн., пеня у розмірі 973,59; заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 01.11.2021 року у розмірі 671,53 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 46,20 грн. та 3% річних у розмірі 10,70 грн., пеня у розмірі 9,43. Крім того, відповідно Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року № 602-18 укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», набув право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення у розмірі 36 424,79 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 3897,45 грн. та 3% річних у розмірі 916,11 грн. Відповідно до положення ч. 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначено відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг отриманих ним до укладання відповідного договору. Відповідно до ст. 68 ЖК України, наймачі (власники) зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Так, стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреб фізичних та юридичних осіб у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів. Згідно статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором, актами цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 360 ЦК України визначено, що співвласник зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1,2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону відповідач як споживач послуг, що надавалися ПАТ «Київенерго», зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Суд зауважує, що представником відповідача до відзиву на позовну заяву та заперечень не надано доказів на спростування розрахунків позивача. Також, стороною відповідача не надано доказів ненадання чи неналежного надання позивачем послуг, виходячи з того, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачка відмовлялась від отримання послуг або докази відключення їй постачання централізованого опалення/теплової енергії та гарячої води. Суд звертає увагу і на те, що відповідачкою вчинялися конклюдентні дії, а саме проводилась часткова оплата за надані позивачем послуги, що відображено у розрахунку заборгованості, із заявами про проведення перерахунку за надані послуги відповідач також до позивача не зверталась. Вирішуючи питання щодо розміру сум, що підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] , суд зазначає наступне. Так, відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 30.06.2025 року за вказаною квартирою мається заборгованість в загальному розмірі 96 533,24 грн., що складається з: заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року - заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 51 313,41 грн., за період з 01.11.2021 року заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 45 219,83 грн. Крім того, відповідно Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року № 602-18 укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», набув право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення у розмір 36 424,79 грн. та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн. Згідно ст. 360 ЦК України, що співвласник зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності. Представником Відповідача у відзиві на позов було заявлено про застосування строку позовної давності, просить застосувати до вимог КП «Київтеплоенерго» про стягнення заборгованості строки позовної давності в три роки. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин. Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651. Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та тривав на час звернення товариства до суду з позовом (січень 2024 року). Тобто, виходячи з вищенаведених положень матеріального закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Отже, строк позовної давності за вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) а також до закінчення воєнного стану. Таким чином, суд приходить до висновку про застосування строку позовної давності на заборгованість нараховану до березня 2017 року, а отже згідно наданого Позивачем розрахунку заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення з березня 2017 року по 01.11.2024 року становить - 15 351,51 грн. Згідно статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Окрім того, щодо вимог Позивача про стягнення з Відповідачки інфляційної складової боргу та 3% річних суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Так, оскільки суд прийшов до висновку про застосування строку позовної давності до заборгованості за спожиті послуги централізованого опалення нарахованої до березня 2017 року, та стягнення з Відповідачки відповідно заборгованості у розмірі 15 351,51 грн., то інфляційна складова боргу відповідно становитиме - 1 719,50 грн. та 3% річних - 385 грн. Також, враховуючи той факт, що згідно розрахунків заборгованості у Відповідачки відсутня заборгованість за спожиті з 01.11.20221 послуги з постачання гарячої води у розмірі 671,53 грн., то відповідно суд відмовляє і в задоволенні стягнення інфляційної складової боргу у розмірі 46,20 грн. та 3 % річних у розмірі 9,43 грн. Перевіривши нарахування Позивача щодо індексу інфляції та 3 % річних щодо стягнення заборгованості за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення та спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії на суму заборгованості, суд приходить до висновку про правомірність застосування та задоволення позовних вимог у цій частині у повному обсязі. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідача [PERSON] на користь КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» підлягає стягненню: - заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 15 351,51 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 1 719,50 грн. та 3% річних у розмірі 385 грн. - заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 51 313,41 грн.; - інфляційну складову боргу у розмірі 7 009,50 грн. та 3% річних у розмірі 1 657,28 грн. - заборгованість за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 45 219,83 грн.; - інфляційну складову боргу у розмірі 4 243,29 грн. та 3% річних у розмірі 991,65 грн. та пеня у розмірі 973,59 грн., а всього 128 864,56 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог у розмірі 2 444,20 грн. (128 864,56*100/159 634,47 =80,72 %), а також витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав у розмірі 43,00 грн. Щодо вимоги представника Відповідача про стягнення на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу, то суд приходить до висновку про відмову у задоволенні, враховуючи часткове задоволення позовних вимог Позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Частиною 5 передбачено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial