Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

[PERSON] через свого представника звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (зміна назви\~суду на\~підставі Закону\~України «Про\~внесення змін\~до Закону\~України «Про\~судоустрій і\~статус суддів»\~щодо зміни\~найменування місцевих\~загальних судів»\~№4273-IX,\~який набув\~чинності 25\~квітня 2025\~року на\~Дніпровський районний\~суд Дніпропетровської\~області) з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог вказано, 07.06.2006 року сторони зареєстрували шлюб. Під час шлюбу, за період з 2018 по 2021 роки за спільні кошти позивача та відповідача були придбані вісім квартир у місті Краматорськ Донецької області, право власності на які було оформлено на відповідача. 05.09.2024 року шлюб між сторонами розірвано. Враховуючи те, що квартири були придбані за спільні кошти сторін в період перебування у зареєстрованому шлюбі, дане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач не бажає вирішувати питання про поділ майна подружжя в позасудовому порядку, що й стало підставою для звернення до суду. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.12.2024 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 28.04.2025 року представник позивача через систему «Електронний суд» подав уточнену позовну заяву в частині способу поділу майна подружжя, а саме просив визнати придбані квартири спільним майном подружжя та здійснити поділ по 1/2частці кожному з подружжя. Представник відповідача через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що визначений позивачем поділ майна суперечить інтересам відповідача та спільного сина сторін, оскільки в такому разі позивач буде мати вільний доступ до приміщення, де можуть перебувати [PERSON] з сином та застосовувати до останніх в черговий раз домашнє насильство, втручатися в особисте життя відповідача, здійснювати моральний і психологічний тиск. Крім того, зауважує на тому, що позивачем не надано жодних доказів та підтвердження того, що джерелом набуття нерухомого майна були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, у зв`язку з чим у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, таке майно не може вважатися об?єктом спільної сумісної власності, а є особистою приватною власністю того, за особисті кошти якого воно придбане, про що вказує й проведення реєстраційних дій прав власності на спірні квартири. 15.05.2025 року [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просила в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на: трикімнатну квартиру [ADDRESS] ; однокімнатну квартиру [ADDRESS] ; однокімнатну квартиру [ADDRESS] ; однокімнатну квартиру [ADDRESS] , а за [PERSON] право власності на наступні об`єкти нерухомості: двокімнатну квартиру [ADDRESS] ; однокімнатну квартиру [ADDRESS] ; однокімнатну квартиру [ADDRESS] ; однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27.05.2025 року прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник Рибакова Д.М. через систему «Електронний суд» подав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому заперечує проти запропонованого [PERSON] розподілу майна, оскільки він суперечить принципу справедливості, добросовісності та розумності, так як остання бажає залишити собі квартири з новим сучасним ремонтом, новими меблями та побутовою технікою, тоді як [PERSON] пропонуються квартири з ремонтом середнього стану, застарілими меблями та менш новою побутовою технікою, що істотно зменшує їх вартість та споживчу цінність. Крім того, [PERSON] зловживає своїми правами та затягує розгляд справи, шляхом подання зустрічного позову, оскільки всупереч вимогам закону та правам співвласника на рівне володіння, користування і розпорядження спільним майном подружжя, самовільно змінила замки у всіх об?єктах нерухомого майна, що фактично унеможливлює доступ [PERSON] до спільного майна та без його згоди здійснює здачу квартир в подобову оренду, отримуючи від цього прибуток. У судовому засіданні представник [PERSON] заявив клопотання про призначення оціночної експертизи нерухомості та зупинення провадження по справі на час проведення експертизи. В обґрунтування клопотання зазначено, що експертиза необхідна для правильного вирішення спору. Протокольною ухвалою від 14.08.2025 року у задоволенні клопотання про призначення експертизи відмовлено, у зв`язку з необґрунтованістю. Крім того, жодним чином не обґрунтовано подання даного клопотання після закриття підготовчого провадження. Представник [PERSON] підтримав уточнену позовну заяву з підстав, викладених у позові, просив задовольнити в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник [PERSON] просив відмовити в задоволенні первісного позову, посилаючись на доводи, викладені у відзиві, зустрічну позовну заяву підтримав та просив задовольнити. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 07.06.2006 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , про що виконкомом Біленьківської селищної ради міста Краматорська Донецької області зроблено актовий запис №12. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 03.06.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №402421911 від 05.11.2024 року, за [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу зареєстроване право власності на наступне нерухоме майно: 17.08.2018 року однокімнатна квартира [ADDRESS] ; 13.09.2018 року однокімнатна квартира [ADDRESS] ; 11.09.2019 року однокімнатна квартира [ADDRESS] ; 21.10.2019 року однокімнатна квартира [ADDRESS] ; 16.04.2020 року двокімнатна квартира [ADDRESS] ; 27.01.2021 року трикімнатна квартира [ADDRESS] ; 02.09.2021 року однокімнатна квартира [ADDRESS] ; 09.09.2021 року однокімнатна квартира [ADDRESS] . Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.09.2024 року, справа №175/8564/24, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 15.03.2025 року до Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: [ADDRESS] , колишня дружина заявника - [PERSON] , не впускає його до спільної квартири, самовільно змінила замки. Дане повідомлення зареєстроване в журналі єдиного обліку за №7769, що підтверджується талоном-повідомлення. Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України,\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Положення статті 60 СК України\~містять презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільної сумісної власності на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування такої презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Як на спростування презумпції спільної сумісної власності на спірне майно, представник [PERSON] посилався на\~те, що квартири є її особистим майном. При цьому суд зауважує на тому, що жодних доказів на підтвердження того, що квартири були куплені саме за кошти [PERSON] суду надані не були. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що презумпція спільного майна подружжя щодо спірних квартир не спростована, оскільки вони були придбані в період перебування сторін в шлюбі. Щодо запропонованого сторонами варіанту поділу майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, суд виходить з наступного. У відповідності до ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Суд не погоджується з запропонованим представником [PERSON] варіантом поділу майна, який обґрунтований тим, що запропонований позивачем поділ може суперечити інтересам відповідача та спільної дитини, зокрема [PERSON] буде мати вільний доступ до усіх спільних квартир та може повторно вчиняти домашнє насильство, оскільки \~цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». При цьому суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Жодних доказів на підтвердження вказаних обґрунтувань суду надано не було, у зв`язку з чим суд не вбачає обставин для відступлення від засади рівності часток подружжя. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, надавши оцінку доказам у справі, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя в рівних частках по кожному підлягають задоволенню. З огляду на викладене, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя є безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 11678 грн 35 коп. та витрати на проведення експертної оцінки вартості майна в розмірі 16000 грн.

Outcome: approved