Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначив, що 24 червня 2008 року він уклав шлюб з [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Теплицького РУЮ Вінницької області, актовий запис № 25. Рішенням Теплицького районного суду від 26.07.2012 шлюб між сторонами розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти проживають з позивачем та перебувають повністю на його утриманні та вихованні по [ADDRESS] . Позивач зазначає, що в 2016 році відповідачка виїхала до РФ і по даний час проживає в м. Москві, а також уклала шлюб з другим чоловіком. В дітей створені всі умови для проживання, позивач здійснює опіку над ними, доглядає та піклується про стан їх здоров`я, діти навчаються у школі. Відповідач виїхала за кордон та не займається вихованням, матеріально не допомагає дітям, а будує своє особисте життя в іншій країні. Заявлені позовні вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину, що дає право на відстрочку за мобілізацією. Оскільки діти знаходяться на його повному утриманні, позивач їх сам виховує, тому у нього постало питання щодо юридичної фіксації вказаного факту. Ухвалою судді від 03.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 11.03.2025 від органу опіки та піклування Теплицької селищної ради надійшли пояснення у порядку ст. 181 ЦПК України, відповідно до яких зазначено, в разі якщо позивачем буде доведено належними та допустимими доказами факт самостійного виховання та утримання неповнолітніх дітей, орган опіки та піклування не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Окрім того, у поясненнях зазначено, що позивач звертався до селищної ради щодо надання довідки про те, що його неповнолітні діти проживають із ним. На підставі акту обстеження матеріально - побутових умов сім`ї, позивачу видано довідку від 23.09.2024 № 880. Відповідно до вказаної довідки позивач проживає зі своїми неповнолітніми дітьми по [ADDRESS] . Комунальним закладом «Центр соціальних служб Теплицької селищної ради» у період із 12.02.2025 по 18.02.2025 здійснено оцінку потреб сім`ї/особи, а саме [PERSON] , та [PERSON] , які проживають разом із батьком [PERSON] , та бабусею [PERSON] . Ухвалою суду від 09.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено до судовий розгляду справи по суті. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги із підстав, викладених у позовній заяві, просили суд позов задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи. Позивач [PERSON] суду повідомив суду, що є розлученим, не працює, щодо військової служби, то є обмежено придатним. Його колишня дружина [PERSON] поїхала на заробітки в м. Москву, там проживає з іншим чоловіком, має іншу сім`ю. Він сам виховує двох дітей. В 2012 році сторони шлюб розірвали, але деякий час продовжували проживати цивільним шлюбом, в 2013 році в них народилася друга дитина. Відповідач проживала в с. Бджільна в своєї матері, а він - в [ADDRESS]. В 2016 році вона поїхала на заробітки, потім приїхала через рік, як родила там дитину. Зразу допомагала, а тепер не допомагає, сказала дитині, що немає ніяких рішень. Не спілкується роками з дітьми, діти її не пам`ятають, обіжала дітей, била. Він матеріально забезпечений, тримає худобу, здає молоко, косить людям траву, ні ці кошти живе та утримує дітей. Допомагає дітей виховувати його мати. З позовом про стягнення аліментів до відповідача він не звертався. Також нікуди не звертався з повідомленнями щодо поведінки колишньої дружини. Раніше після розірвання шлюбу, відповідач до нього зверталась з позовом про стягнення аліментів. Три місяці на підставі рішення він сплачував аліиенти, а потім дружина відмовилась від стягнення. Востаннє відповідач приїжджала, коли син йшов в перший клас, а цього року він перейшов у сьомий клас. Відповідач у судові засідання не з`являлася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи засобами поштового зв`язку за останнім відомим місцем реєстрації, що відповідає вимогам п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України і правовій позиції КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/77944/78 (61-185-св23), а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відзив на позовну заяву, інші заяви та будь-які клопотання від [PERSON] до суду не надходили. Представник служби у справах дітей Теплицької селищної ради Гижко О.Г. у судовому засіданні зазначила, що [PERSON] на території Теплицької селищної ради не проживає. Діти проживають з батьком. Ця сім`я в них на обліку не перебувала, потрапила в поле зору, коли позивач звернувся з позовом, що розглядається. Батько виконує обов`язки, зробив в будинку ремонт, діти мають все необхідне. Діти з мамою не спілкуються. Не заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у поясненнях, наданих до суду. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, за згодою позивача та його представника суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, відповідно до статтей 280-282 ЦПК України, на підставі наявних доказів. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є матір`ю [PERSON] , сторони розлучилися в 2012 році, потім знову зійшлися. Її син [PERSON] поїхав на заробітки, купили хату в с. Бджільна. Тоді невістка сказала, що немає роботи та поїхала на заробітки, приїхала через три місяці. Потім знову поїхала. Після повернення наступного разу вона з дітьми не хотіла говорити та вона побачила, що невістка вагітна та до вечора вона поїхала в Москву. До дітей не дзвонить, ними не цікавиться. На утримання дітей треба було кошти та вона як бабуся пішла до адвоката з наміром звернутися з позовом про стягнення аліментів. Адвокат порадив їй узгодити питання добровільно, бо [PERSON] проживала в іншій державі. Відповідач давала спочатку десь півроку по 2000 гривень, а потім перестала платити. Востаннє її діти бачили, коли [PERSON] йшов в перший клас. Спочатку вони непогано проживали, вона допомагала нянчити дитину, приносили їй дитину [PERSON] . Спілкувались по телефону, бо потрібні були кошти на лікування [PERSON] . Минулого року баба, мати відповідачки, кинула 5000 гривень, коли [PERSON] проходила лікування. Вона допомагає сину виховувати дітей. Згідно з частинами 1 та 2 другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. Впродовж останніх років Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що дитина має бути заслухана, а її думка врахована судом. У судовому засіданні з`ясовано думку неповнолітньої [PERSON] , яка у присутності психолога зазначила, що проживає разом із батьком, бабусею в [ADDRESS] , навчається на першому курсі в Теплицькому ліцеї. Хоче проживати з батьком, мати ображала, їсти не давала. До 2016 року мати проживала з ними, тоді поїхала , приїхала, обіцяла планшет, алене купила його. Мати не телефонує, грошей не утримання не дає. Мати не допомагає, не дзвонить, востаннє бачила, як менший брат йшов перший клас, зараз він в сьомому класі. Не цікавиться їх навчанням, життям. Також син сторін [PERSON] , [INFO], повідомив, що проживає в [ADDRESS] з батьком, з бабусею, з мамою не спілкується, не бачив. Він перейшов в сьомий клас, але її не знає, вона не дзвонить, не пише, не приїжджає. Телефон він має, але з мамою не говорить. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника органу опіки та піклування Теплицької селищної ради, свідка, заслухавши думку дітей, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та правовідносини, на яких ґрунтується позовна заява, що врегульовані нормами права та дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з огляду на наступне. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.06.2008 року та від спільного подружнього життя мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] [INFO] (а.с. 9, 11). Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 26.07.2012, шлюб зареєстрований 24.06.2008 відділом РАЦС Теплицького РУЮ Вінницької області, актовий запис № 25 між сторонами розірвано (а.с. 13). Згідно довідки Теплицької селищної ради № 880 від 23.09.2024 до складу сім`ї [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , входять діти: дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з батьком за вказаною вище адресою. Мати дітей за вказаною адресою не зареєстрована та не проживає. Довідка видана згідно акту обстеження від 23.09.2024 (а.с.14). Позивач не працює, суду повідомив, що тримає худобу, продає молоко, ходить до людей косити траву, з чого має кошти для утримання дітей та сім`ї. Позивачем до позовної заяви додано акт обстеження матеріально-побутових умов його сім`ї, проте в розділі "Відомості про додаткові джерела існування" не містяться дані про тваринництво, яке є в господарстві позивача (а. с. 15). Як зазначає позивач, заявлені вимоги пов`язані із доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально - правового статусу батька, який самостійно виховує дитину, що дає йому право на відстрочку за мобілізацією. Оскільки діти знаходяться на його утриманні, та він їх утримує сам, тому виникло питання щодо юридичної фіксації вказаного факту. На запитання суду повідомив, що ходить відмічатися у територіальний центр комплектування, проте письмових підтверджень цього не надав. Судом запитувалась інформація про місце реєстрації відповідача [PERSON] та отримана відповідь, що за відомостями виконавчого комітету Теплицької селищної ради місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою [ADDRESS] . Позивач в позові та під час судового розгляду стверджував, що відповідач проживає в росії, де має іншу сім`ю. Ним надана копія закордонного паспорта [PERSON] . Інших документів на підтверження цієї обставини суду не надано. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України). Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду, просить встановлення вищевказаного факту для юридичного підтвердження наявності вже і так існуючого факту самостійного виховання та утримання дітей, так як відповідачка [PERSON] не бере участі в їх утриманні та вихованні. Разом з тим вказує, що встановлення даного факту напряму впливає на його права й обов`язки та інтереси дітей, які перебувають на його самостійному вихованні та утриманні, при цьому позивач, не має іншої можливості підтвердити факт самостійного виховання ним дітей. Згідно із ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні обов`язки щодо виховання та утримання дітей, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою або шлюб між ними розірвано, а також незалежно від того, чи проживають батько чи мати разом з дітьми або окремо від дитини. Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Сімейним кодексом України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Встановлення факту самостійного виховання неповнолітніх дітей можливе в ході вирішення питання про позбавлення одного з батьків батьківських прав та встановлення обставин невиконання одним з батьків батьківських обов`язків. На думку суду, факт розірвання шлюбу між сторонами та те, що сторони не проживають разом, не свідчить про не можливість участі матері у вихованні та утриманні дітей. Крім цього, суд відзначає те, що позивачем в ході розгляду справи не долучено жодного доказу з приводу необхідності встановлення факту самостійного виховання дітей саме для отримання права на відстрочку від призову під час мобілізації. Зокрема, не долучено факту звернення із заявою до [INFO] . Посилання позивача на ту обставину, що він є військовозобов`язаний та йому можуть призвати на військову службу, на думку суду, є передчасним, в ході судового розгляду не знайшло підтвердження. Верховний Суд України у листі від 1 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертав увагу судів, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Судом відзначається, що доведення факту одноосібного виховання дітей батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, оскільки існує загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Як вбачається із поданого позивачем позову, наданих в судовому засіданні пояснень, суд вважає заявлені позивачем позовні вимоги не вимогами до відповідачки щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів позивача, а фактично є вимогами, на підставі яких позивач бажає отримати відстрочку від мобілізації, що свідчить про неефективний спосіб захисту обраний позивачем, та необґрунтованість і безпідставність поданого позову, факт одноособового утримання та виховання в ході судового розгляду не підтвердився, а тому в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed