Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

У травні 2025 року до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла вищевказана позовна заява, вимоги якої обґрунтовані тим, що між відповідачкою та ТОВ «ЛІНЕУРА УРКАЇНА» 05 січня 2024 року було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4272515 (далі - Договір). Договір підписано електронним підписом позичальника. Умовами Договору було передбачено, що процентна ставка становить 2,50% від суми кредиту за кожен день користування, строк кредитування - 350 днів. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного Договору. Однак [PERSON] не виконувала належним чином умови Договору, у зв`язку з чим у відповідачки виникла заборгованість в сумі 90747,63 грн, яка складається з заборгованості за: тілом кредиту - 9999,99 грн, та процентами - 80747,64 грн. 23 вересня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» укладено договір факторингу, згідно з яким до останнього перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № 4272515. Посилаючись на вищезазначені обставини, представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість, оскільки [PERSON] своє зобов`язання за договором не виконала. Також, представник позивача просив стягнути з відповідачки судові витрати у виді судового збору та витрат на професійну правову допомогу. Ухвалою судді від 20 травня 2025 року у справі відкрите спрощене позовне провадження, призначене судове засідання на 08 липня 2025 року та зобов`язано АТ «КБ «Приватбанк» подати до суду докази. За клопотанням відповідачки розгляд справи було відкладено на 30 липня 2025 року. У судовому засіданні 30 липня 2025 року представник відповідачки Голуб В.В. заявив клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим судове засідання було відкладене на 25 серпня 2025 року. 14 серпня 2025 року до суду надійшов відзив на позов. Представник відповідачки зазначив, що [PERSON] дійсно цікавилася кредитними умовами декількох фінансових установ в мережі Інтернет, однак ніколи не мала волевиявлення на отримання кредиту, коштів від первісного кредитора ТОВ «ЛІНЕУРА УKPAIHA» особисто не отримувала i не використовувала. Договір № 4272515 від 05 січня 2024 року з відповідачка не підписувала i не отримувала від нього примірника вказаного Договору, реєстрації Особистого кабінету в Інформаційно-телекомунікаційній системі не здійснювала та доступу до нього не мала i не має. Жодних первинних документів, які б свідчили про заборгованість відповідачки перед позивачем останнім не надано. Крім того, всупереч пункту 2.1. Договору, яким передбачено саме безготівковий спосіб видачі кредиту на рахунок клієнта, тобто кредитодавець зобов`язаний надати кредит особисто шляхом безготівкового перерахування, доказів перерахування коштів первісним кредитором з власного рахунку позивачем не надано i не роз`яснено у позовній заяві, у чому саме полягає перешкода в отриманні таких доказів з власного рахунку у банку первісного кредитора первинного бухгалтерського документа та виписки про дійсний переказ коштів первісним кредитором Відповідачу у дату 05 січня 2024 року з рахунку первісного кредитора безготівковим способом у сумі 10000,00 гривень. Щодо розрахунку заборгованості звертав увагу, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», але не розрахунок заборгованості, доданий позивачем до позовної заяви. Представник відповідачки, посилаючись на постанову Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17, зазначив, що розрахунок заборгованості не є належним доказом про видачу кредитних коштів. Крім того, представник відповідача указував, що відповідачка не має власного примірника оригіналу вказаного Договору № 4272515, не підписувала його електронним цифровим підписом i не отримувала примірник оригіналу договору підписаного первісним кредитором, доказів його отримання [PERSON] не надано. У матеріалах справи відсутній Договір про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів, підписаний первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УKPAIHA» та відповідачкою. Позивач вказує на те, що відповідно до абзацу другого ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Однак ні одного такого примірника позивач суду не надав. Моменту підписання договору відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановити не можна. А довідки, візуальні форми чи інші документи видані односторонньо Позивачем не підтверджують підпису Відповідача під наданими текстами i не замінюють його. Жодний документ в матеріалах справи не підписаний відповідачем особисто. Докази фактичного надсилання одноразового паролю-ідентифікатора, фактичного підписання примірника оригіналу Договору № 4272515 про обома сторонами, попередня письмова згода первісного кредитора ТОВ «ЛІНЕУРА УKPAIHA» з відповідачкою про використання електронних підписів одноразовим ідентифікатором та/або факсимільного відтворення підпису кредитора за допомогою засобів копіювання, у якій мають міститися зразки відповідного аналога власноручних підписів сторін, як того вимагають ст. 207 ЦК України та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відсутні. Правовий висновок про застосування ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» у взаємозв`язку зі ст. 207 ЦК України викладений у Постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 545/1750/21 згідно з яким: «укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів». Надані позивачем копії вищевказаним вимогам не відповідають: електронні підписи відповідача саме як електронні дані взагалі не нанесені; сторони у письмовій формі у жодному документі не погоджували можливість застосування аналогу відтворення власноручних підписів методом копіювання aбo підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Також представник відповідачки вказав, що проценти були нараховані всупереч вимогам, установленим Законом України «Про споживче кредитування». Зокрема, на думку відповідачки, загальна сума боргу становить 3723,50 грн, яка складається з заборгованості за: тілом кредиту - 3289,00 грн, та процентами - 434,26 грн, оскільки [PERSON] було здійснено дві оплати за договором № 4272515 в сумі 950,00 грн та 5800,00 грн. Щодо витрат на правничу допомогу представник відповідачки звертав увагу, що витрати у сумі 10000,00 грн, які позивач просив стягнути з відповідачки, є неспівмірними із наданим обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг та не відповідає реальному стану речей. Також 14 серпня 2025 року до суду надійшло клопотання про зменшення розміру судових витрат. Дане клопотання обґрунтоване тим, що позивач має штат працівників, у тому числі юристів, які можуть забезпечити представництво інтересів останнього без залучення адвокатів та окремої оплати їх діяльності. Позов є типовим, а позивач спеціалізується на стягненні заборгованості по типовим договорам та має штат працівників і фінансові ресурси для оплати штатних юристів, а тому витрати на правову допомогу не є неминучими та товариство може забезпечити представництво власними силами. Крім того, представник відповідачки вважає розмір витрат на правову допомогу необґрунтованим та неспівмірним зі складністю справи, у зв`язку з чим просив відмовити у стягненні витрат на правову допомогу. У судове засідання 25 серпня 2025 року учасники судового процесу не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 151, 152, 154). 25 серпня 2025 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а. с. 176). У відзиві представник відповідача просив розглянути всі заявлені клопотання без відповідача та його представника та відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Фактичні обставини справи, установлені судом Судом установлено, що 05 січня 2024 року о 12 год. 44 хв. відповідачкою [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора 34496 було підписано договір № 4272515 про надання споживчого кредиту та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 24-33, звор. а.с. 33). Також, 05 січня 2024 року [PERSON] підписала за допомогою одноразового ідентифікатора 81385 Паспорт споживчого кредиту Інформація, яка надається до укладення договору про споживчий кредит (а.с. 35-36). Відповідно до п. 1.1. Договору укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток "Credit7". Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства. На умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п. 1.2. Договору). Сума кредиту - 10000,00 грн (п. 1.2. Договору), строк кредитування - 350 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору(п. 1.3. Договору). Згідно з п. 1.4. Договору тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов. Стандартна процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3. цього Договору. Пунктом 2.1. Договору передбачено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом двох днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 05 січня 2024 року або 06 січня 2024 року (п. 2.2. Договору). Пунктом 9.7. Договору визначено порядок укладення Договору та створення електронних підписів Сторін. Так, цей Договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку Товариства електронним підписом, що створений шляхом накладення на Договір аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання (за зразком, попередньо узгодженим Сторонами в Договорі про встановлення ділових відносин та використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів), в Особистий кабінет/Мобільний застосунок «Credit7» для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Клієнта, що відтворений шляхом використання Клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється Клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству в ІКС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом Одноразовим ідентифікатором цього Договору створює підпис Клієнта на Договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору. На підписаний Сторонами Договір уповноваженим працівником Товариства накладається кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника Товариства з кваліфікованою електронною позначкою часу. У розділі 10 Договору «Реквізити та підписи сторін» зазначені: РНОКПП - [NUMBER] , паспорт - [NUMBER] , номер мобільного телефону - [NUMBER] , та номер платіжного засобу - [NUMBER] [PERSON] . Як вбачається з повідомлення сервісу онлайн платежів «iPay.ua» від 03.10.2024 року № 425-03.10.2024 Товариством «Універсальні платіжні рішення» 05.01.2024 о 12:26:12 було перераховано 10000 грн, маска карти [NUMBER] , призначення платежу: зарахування 10000 грн на карту [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 328351225 (а. с. 22). У інформаційному повідомленні, що є додатком № 2 до договору про надання споживчого кредиту № 4272515 від 05.01.2024, відповідачкою надано згоду товариству на передачу особам, зазначеним в цьому інформаційному повідомленні, інформації про укладення нею договору про споживчий кредит, його умови, стан виконання, наявність та розмір простроченої заборгованості (розмір кредиту, процентів за користування кредитом, розмір комісії та інших платежів, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту), розмір неустойки та інших платежів, що стягуються в разі невиконання зобов`язання за договором про споживчий кредит або відповідно до законодавства України (а. с. 34). Відповідно до паспорту споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), який було підписано електронним підписом споживача [PERSON] , відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора 81385: тип кредиту - кредит; сума/ліміт кредиту - 10000,00 грн; строк кредитування за договором 350 днів; мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби; спосіб та строк надання кредиту у - безготівковій формі шляхом перерахування кредитодавцем коштів кредиту на банківський рахунок за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки), зазначеної споживачем, не пізніше двох днів від дати укладення договору; стандартна процента ставка, відсотків річних 912,50 % річних (2,50 % в день); тип процентної ставки - фіксована (а. с. 35 - 36). Також до позову було додано Правила надання коштів у позику, в тому числі та на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС Україна» (а. с. 89-96). Вказані Правила не містять підпису відповідачки. Згідно листа АТ «КБ «Приватбанк» від 30.05.2025 №20.1.0.0.0/7 - 250528/45584-БТ, який надійшов до суду 11 червня 2025 року, в банку на ім`я [PERSON] була випущена банківська картка № [NUMBER] та 05 січня 2024 року на вказану картку було здійснено переказ коштів в сумі 10000,00 грн (а. с. 127). Також до позову було додано розрахунок заборгованості за Договором (а. с. 37-42). З даного розрахунку установлено, що сума заборгованості становить 68997,63 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту -9999,99 грн та процентами - 58997,64 грн. Також, за період з 24 вересня 2024 року по 19 грудня 2024 року було нараховано проценти в сумі 21750,00 грн (а. с. 43). 23 вересня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» укладено договір факторингу № 23/09/2024 (а. с. 62-70). Згідно договір факторингу, право вимоги - права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі кредитних договорів. Пунктом 1.1. договору факторингу передбачено, що за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно з п. 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається після підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2 та надходження ціни продажу у повному обсязі відповідно до п. 3.3 цього договору на рахунок клієнта, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників та повна сума ціни продажу, що надійшла на рахунок клієнта, підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості. Відповідно до п. 3.3 договору факторингу ціна продажу за договором становить 1601559,81 грн. З акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 23/09/2024 від 23 вересня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» передало, а ТОВ «Українські фінансові операції» прийняло реєстр боржників кількістю 4493 боржника (звор. а. с. 70). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 23/09/2024 від 23 вересня 2024 року, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право вимоги за кредитним договором № 4272515, де боржником є [PERSON] у загальній сумі 68997,63 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 9999,99 гривень; сума заборгованості за відсотками - 58997,64 гривень (а. с. 46). З копії платіжної інструкції №42 від 25.09.2024 вбачається, що ТОВ «Українські фінансові операції» сплатило ТОВ «Лінеура Україна» грошові кошти за договором факторингу у загальній сумі 1601559,81 грн (а. с. 88). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1,2 ст. 1046 ЦК). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Суд звертає увагу, що кредитний договір містить паспортні дані, РНОКПП відповідачки [PERSON] , номер мобільного телефону. Крім того кредитний договір має відмітку «підписано електронним підписом 34496, 05.01.2024 12:24:33 [PERSON] ». Про те, що зазначені дані не належать відповідачці чи містять помилки сторона відповідачки суду не повідомляла. З огляду на дані висновки, суд не приймає посилання представника відповідачки на те, що [PERSON] не підписувала кредитний договір електронним цифровим підписом i не отримувала примірник оригіналу договору підписаного первісним кредитором та на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 545/1750/21. Висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 545/1750/21, на яку посилався представник відповідачки загалом не суперечать висновкам, зробленим судом у даній справі. При цьому у справі № 545/1750/21 судами було установлено, що у заяві про укладення спірного кредитного договору булазазначена інформація, яка не відповідала дійсності і не свідчила про проходження позичальником повної ідентифікації. Щодо відсутності доказів перерахування коштів первісним кредитором відповідачу суд зазначає наступне. Суд погоджується з твердженням представника відповідачки щодо того, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Так, згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання господарських операції і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах віднесені: касові, банківські документи, повідомлення банків, виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок та ін. Суд звертає увагу, що позивачем не було надано виписку по банківському рахунку відповідача. Між тим, відповідно до листа АТ «КБ «Приватбанк» на картку № [NUMBER] , власником якої є [PERSON] , 05 січня 2024 року було здійснено зарахування грошових коштів в сумі 10000,00 грн. Крім того, як зазначено у відзиві, відповідачка сплачувала кошти на погашення заборгованості за договором № 4272515. Кошти у сумі 10000,00 грн надійшли на картку відповідачки 05 січня 2024 року, тобто саме у день укладення договору та саме у сумі, яка була погоджена сторонами договору. Крім того відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Згідно з частиною 3 статті 13 цього закону продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку. Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання заявника на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставним. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20. На думку суду, наявний у матеріалах справи кредитний договір № 4272515 від 05.01.2024, який містить персональні дані відповідачки, номер банківської картки, номер телефону та ін., повідомлення сервісу онлайн платежів «iPay.ua» від 03.10.2024 року № 425-03.10.2024 про перерахування коштів в розмір 10000,00 грн та лист АТ «КБ «Приватбанк» від 30.05.2025 №20.1.0.0.0/7 - 250528/45584-БТ, який підтвердив дане перерахування, свідчать про укладення кредитного договору між сторонами у відповідності до положень Закону України «Про електронну комерцію» та належне виконання умов договору в частині надання коштів первісним кредитором. У свою чергу суд не приймає посилання представника відповідача на те, що позивачем не надано доказів перерахування коштів первісним кредитором особисто з власного рахунку, оскільки у даному випадку визначальним є саме факт перерахування обумовленої кредитним договором суми коштів, що на думку суму, підтверджується матеріалами справи. Щодо доводів сторони відповідача про те, що позивачем надано копії електронних доказів, оригінали яких не існують та те, що відповідачу не було надано примірник кредитного договору суд зазначає наступне. Так Верховний Суд у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20 зазначив про те, що «безпідставним є твердження заявника про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, оскільки подані сторонами електронні докази не досліджувалися в оригіналі, з огляду на таке. Відповідно до частин другої, третьої, п`ятої статті 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. У матеріалах справи є роздруківки загальних умов договору кредитної ліній, спеціальних умов договору позики № AG2069856, додаткової угоди № АМ5917691 до спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № AG2069856, паспорта споживчого кредиту, інформації, яка надається споживачу до укладання договору про споживчий кредит. Порушень порядку надання і отримання доказів у суді не встановлено, у суду не було сумніву щодо відповідності паперової копії електронного доказу оригіналу. Вказане свідчить про відсутність підстав для дослідження оригіналу електронного доказу за наявності в матеріалах справи паперових копій цих доказів та за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх відповідності оригіналу». Ураховуючи викладене, а також те, що судом було установлено про укладення між первісним кредитором та відповідачкою кредитного договору, указані доводи сторони відповідача судом не приймаються до уваги. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав про те, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає докази сторони позивача більш переконливим, у свою чергу на спростування доводів позивача стороною відповідачки докази не подавались. Тобто,стороною позивача було доведено наявність між сторонами договірних відносин, які виникли на підставі Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4272515 від 04.05.2023. Щодо розміру заборгованості по тілу кредиту суд зазначає, що представник позивача у позові зазначав, що у період з 05.01.2024 по 23.09.2024 відповідачка сплатила на рахунок первісного кредитора суму в розмірі 6750,01, які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0,01 та оплату процентів за користування кредитними коштами у розмірі 6750,00 грн. А тому просив стягнути з [PERSON] 9999,99 грн заборгованості за тілом кредиту. Натомість представник відповідачки вказав, що відповідачкою було здійснено дві оплати по кредитному договору: 29.01.2024 в сумі 950,00 грн, з яких 32,16 грн пішло на оплату процентів, а 917,84 грн - на оплату тіла кредиту, та 31.01.2024 - в сумі 5800,00 грн, з яких 7,44 грн пішло на оплату процентів, а 5792,56 грн - на оплату тіла кредит та надав контррозрахунок заборгованості, в якому зазначив, що заборгованість за тілом кредиту становить 3289,60 грн, оскільки здійснені відповідачкою платежі в сумі 6750,00 грн мають бути спрямовані на погашення заборгованості. З цього приводу суд зазначає, що пунктом 4.3. Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту визначено, що у разі направлення клієнтом коштів з метою повернення в повному обсязі або частково заборгованості за кредитом, в тому числі але не виключно достроково або при наявності прострочення, проценти за фактичний термін користування кредитом повинні бути сплачені до моменту такого повернення. При цьому, якщо коштів, що направляються на повернення кредиту, не достатньо для повної сплати процентів за його користування, то вважається, що строк сплати таких процентів настав і кошти в першу чергу направляються на повернення цих процентів, з урахуванням черговості, передбаченої пунктом 4.6. цього договору. Відповідно до пункту 4.6. договору клієнт здійснює платежі за договором у розмір та у строки, визначені цим договором. У разі недостатності суми здійснення платежу для виконання зобов`язання за цим договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у черговості згідно ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування». Статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом ; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Згідно пункту 5 (Порядок повернення кредиту) паспорту споживчого кредиту споживач зобов`язаний кожні 25 днів здійснювати 14 платежів. Перший платіж у сумі 6250,00 грн зі сплати процентів за перший період та 12 платежів по 6250,00 грн зі сплати процентів; останній 14 платіж 16250,00 грн, який включає: проценти - 6250,00 грн, кредит - 10000,00 грн. Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка є додатком № 1 Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4272515 від 05.01.2024 та підписана споживачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 34496 05.01.2024, споживач має сплатити кредитору відсотки у сумі 6250,00 грн у такі дати: 29.01.2024, 23.02.2024, 19.03.2024, 13.04.2024, 08.05.2024, 02.06.2024, 27.06.2024, 22.07.2024, 16.08.2024, 10.09.2024, 05.10.2024, 30.10.2024, 24.11.2024. Крім того споживач має сплатити 19.12.2024 суму 16250,00 грн (звор. а. с. 33). Як визнається відповідачкою, нею 29.01.2024 було здійснено платіж у сумі 950,00 грн, які правомірно кредитором було віднесено у рахунок заборгованості за процентами, при цьому залишилася несплаченою сума процентів за перший період, яка 5300,00 грн (6250,50 - 950). 31.01.2024 відповідачкою на погашення суми заборгованості було сплачено 5800,00 грн. Ураховуючи, що сума заборгованості по процентам станом на 31.01.2024 становила 5550,00 грн (5300,00 + 250 грн - фіксована щоденна сума процентів за 30.01.2024), то 250,00 грн (5800,00 - 5550), ураховуючи положення пунктів 4.3., 4.6. кредитного договору, первісним кредитором мало б бути зараховано на погашення тіла кредиту. Зважаючи на викладене, сума заборгованості за тілом кредиту становить 9750,00 грн (10000,00 - 250,00). А тому позов в частині заборгованості по тілу кредиту слід задовольнити частково саме на указану суму. Щодо нарахованих процентів за користування кредитом суд зазначає наступне. За змістом частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Відповідно до пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір було укладено 05 січня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на вищезазначене, суд доходить висновку про часткову обґрунтованість вимоги позивача та стягнення з відповідачки заборгованості за процентами за користування кредитом з розрахунку диференційованого розміру денної процентної ставки: 10000,00 грн х 2,50% х 26 днів (за період з 05 січня 2024 року по 30 січня 2024 року) = 6500,00 грн; 9750,00 грн х 2,50% х 81 день (за період з 01 лютого 2024 року по 21 квітня 2024 року) = 19743,75 грн; 9750,00 грн х 1,50% х 120 днів (за період з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року) = 17 550,00 грн; 9750,00 грн х 1,00% х 122 дні (за період з 20 серпня 2024 року по 19 грудня 2024 року) = 11 895,00 грн. Отже вимога позовної заяви у частині стягнення процентів підлягає частковому задоволенню на суму 55 688,75 грн. Зважаючи на викладені обставини, судом не приймається до уваги контррозрахунок заборгованості представника відповідача, який зроблено без урахування умов договору про споживче кредитування. Таким чином судом установлено, що у відповідача утворилась заборгованість за Договором в сумі 65438,75 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 9750,00 грн та заборгованість за процентами - 55688,75 грн. Ураховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволенню. Щодо судових витрат З платіжної інструкції № 10800 від 05 травня 2025 року установлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн (а.с. 1). Вказані кошти зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 114). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на суму 65438,75 грн, тобто 72,11 % від суми позову, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1746,79 грн. Щодо судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу, які понесла сторона позивача слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем було подано копії: заявки № 4272515 на виконання доручення до договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року (а.с. 15-16); рахунку на оплату № 4272515-24/03-2025 від 24 березня 2025 року (а.с. 19); акта прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року (а.с. 45); договору № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг (а.с. 57-58); Відповідно до п. 1.1. договору № 01/08/2024-А в рамках цього договору виконавець зобов`язується надати замовнику наступні юридичні послуги: складання проектів процесуальних документів, складання листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, представництво інтересів замовника у органах державної влади та місцевого самоврядування (на підставі окремої довіреності). Згідно з п. 3.1. договору № 01/08/2024-А вартість послуг виконавця визначається у актах наданих послуг по домовленості. Вартість послуг виконавця, що були надані замовнику та не вказані у п. 3.1. договору визначаються сторонами у актах наданих послуг та рахунках на оплату (п. 3.2. договору № 01/08/2024-А). Замовник вважається таким, що отримав послуги, а виконавець таким, що надав послуги після підписання акту приймання-передачі наданих послуг. Акт складається виконавцем у двох екземплярах та надається на підписання замовнику не пізніше 5 робочих днів, після завершення надання послуг (п. 4.1. договору № 01/08/2024-А). Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг № 4272515 до договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, складеного 24 березня 2025 року ТОВ «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідухом Є.О., виконавець надав, а замовник прийняв наступні послуги: зустріч адвоката та клієнта, надання адвокатом усної первинної консультації та роз`яснень з правових питань у рамках цивільного судочинства - 440,00 грн; дослідження наданих клієнтом та аналіз фактичних обставин справи - 840,00 грн; аналіз чинного законодавства, судової практики Верховного Суду, практики судів апеляційної інстанції у рамках цивільного судочинства - 440,00 грн; підготовка декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту права та інтересів клієнта, узгодження обраної позиції з клієнтом - 840,00 грн; письмова юридична консультація, складання письмового консультаційного висновку з посиланням на вимоги чинного законодавства з урахуванням сталої судової практики та обраної клієнтом позиції захисту прав та інтересів - 840,00 грн; проведення адвокатом заходів спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів у цивільному процесі, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Складення, оформлення та направлення адвокатських запитів - 840,00 грн; складання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4272515 від 05 січня 2024 року, укладеним між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] до суду: Решетилівський районний суд Полтавської області - 1640,00 грн; складання та оформлення інших документів (крім процесуальних) - додатків до позовної заяви, необхідних для повного, всебічного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наданих до суду доказів (витяги з реєстру боржників, опис до поштового направлення відповідачу, що містить позовну заяву з додатками, рахунок на оплату послуг адвоката, акт прийому-передачі виконаних робіт та інші необхідні документи) - 840,00 грн; складання та оформлення процесуальних документів необхідних для розгляду цивільної справи в суді першої інстанції (відповідь на відзив, письмові пояснення, заяви (клопотання) клопотання про витребування доказів тощо) - 1640,00 грн; представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою клієнта про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4272515 від 05 січня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] , в тому числі участь у судових засіданнях - 1640,00 грн, що загалом становить 10000,00 грн (а.с. 45). Згідно з рахунком на оплату № 4272515-24/03-2025 від 24 березня 2025 року адвокату Дідуху Є.О. були перераховані кошти в сумі 10000,00 грн (а.с. 19). Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). У клопотанні про зменшення розміру судових витрат представник відповідачки зазначив, що позивача має штат працівників, у тому числі юристів, які можуть забезпечити представництво інтересів останнього без залучення адвокатів та окремої оплати їх діяльності. Позов є типовим, а позивач спеціалізується на стягненні заборгованості по типовим договорам та має штат працівників і фінансові ресурси для оплати штатних юристів, а тому витрати на правову допомогу не є неминучими та товариство може забезпечити представництво власними силами. Крім того, представник відповідачки вважає розмір витрат на правову допомогу необґрунтованим та неспівмірним зі складністю справи, у зв`язку з чим просив відмовити у стягненні витрат на правову допомогу. Суд погоджується з таким твердженням з огляду на наступне. У частині 3 статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм. Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2023 року у справі № 754/7992/20. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» ЄСПЛ зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На думку суду, стягнення із відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн не можна вважати пропорційним меті відшкодування таких витрат. Суд враховує завдання цивільного судочинства, особливості (категорію та складність) спору, значення його для сторін, зазначає, що по даній справі відбулося лише два судові засідання, одне з яких було відкладено за клопотанням сторони відповідачки, те, щодана справа не є складною, судові засідання проводилися за відсутності представника позивача, позовна заява виконана у типовій формі для позовів про стягнення заборгованості, а відповідачка є слабшою стороною у правовідносинах з кредитною установою, сума понесених позивачем витрат на правничу допомогу у сукупності зі сумою боргу, що стягується судом у результаті задоволення позову, можуть бути надмірним фінансовим тягарем для відповідачки. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що розмір витрат на правничу допомогу позивача, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, необхідно зменшити до 5000,00 грн, що не становитиме надмірний тягар для неї. На підставі викладеного, та

Outcome: partial