Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ренійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, яке відкрилось після смерті її батька [PERSON] та її матері [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є спадкоємцем за заповітом спадкового майна, яке відкрилось після смерті батька, померлого [INFO] , та матері, померлої [INFO] . Спадщину прийняла в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. При зверненні позивача до державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Позивач у підготовче судове засідання не з`явилась, від представника позивача адвоката Вальченко В.В. до суду надійшла заява з проханням розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про визнання позовних вимог, в якій також просив розглянути справу за його відсутності. 05.02.25 року Ренійський районний суд Одеської області постановив ухвалу про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а отже рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копії заповітів; копія свідоцтва про право власності на житло; копія технічного паспорту на квартиру; довідка КП «Ренійське БТІ» про власника квартири; інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; копія домової книги з відміткою про реєстрацію у КП «Ренійське БТІ»; інформаційні довідки зі Спадкового реєстру; довідки виконкому Ренійської міської ради про місце проживання; постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії; звіт про оцінку майна та інші документи, що підтверджують обставини, викладені у позовній заяві. Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом було встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , а [INFO] померла [PERSON] . Після їх смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/4 частки квартири [ADDRESS] , після смерті батька, та 1/4 частки цієї ж квартири після смерті матері. Під час життя [PERSON] та [PERSON] залишили заповідальні розпорядження, згідно з якими вони заповідали належні їм частки квартири своїй донці [PERSON] (позивач по справі). Позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . Заява була складена 27 серпня 2010 року і отримана державною нотаріальною конторою 31 серпня 2010 року. На момент відкриття спадщини, позивач також постійно проживала разом із спадкодавцями, що підтверджується довідками, від спадщини не відмовлялась. Відповідач на спадщину не претендує, не заперечує проти визнання за позивачем права власності на спадкове майно. 14 листопада 2024 року позивач звернулась до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії. Ця обставина змусила позивача звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Таким чином, позивач прийняла спадщину, яка залишилася після смерті батьків, шляхом подання заяви про її прийняття та постійного проживання разом із спадкодавцями на момент відкриття спадщини. Вона вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана. Відповідач на спадщину не претендує, не заперечує проти її прийняття позивачем, про що свідчить надана ним заява, яка знаходиться в матеріалах справи. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи, встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про її прийняття. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1223 ЦК України). Вона вчинила дії, спрямовані на прийняття спадщини, подавши заяву до нотаріуса, а також фактично прийняла її, оскільки проживала зі спадкодавцями на момент їх смерті. Відповідач на спадщину не претендує, не заперечує проти її прийняття позивачем, про що свідчить надана ним заява, яка знаходиться в матеріалах справи. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України та ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак оформити її не може у зв`язку з обставинами, які не залежать від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на нерухоме майно з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч. 1 ст. 1269 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання права власності на спадкове майно. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи за даною позовною заявою позивачка з відповідачів просила не стягувати.

Outcome: approved