Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

29 жовтня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньо сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог вказує, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції. Спочатку їх спільне життя складалося добре, однак з часом почали часто сваритися, припинили спільне проживання та рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 01 березня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Їх малолітній син залишився проживати разом зі [PERSON] . Позивач самостійно утримує та виховує сина, займається його розвитком, лікуванням, оздоровленням, забезпечує всі його потреби. Мати виявляє цілковиту байдужість до сина, вона фактично самоусунулася від його виховання та утримання, не підтримує спілкування навіть в телефонному режимі, тобто не має наміру виправляти дану ситуацію. Син взагалі не знає турботи матері та майже не пам?ятає її. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не цікавиться ні життям сина, ні здоров?ям, ні елементарними потребами. Вона носить звання матері лише за біологічним походженням дитини, але права та обов?язки, покладені на неї з дня народження дитини вона не виконує. У позивача постійно виникають проблеми у вирішенні соціально-побутових питань свого сина, таких як оздоровлення та відпочинок, можлива зміна місця проживання дитини тощо, потребують письмових заяв матері, але отримати таку згоду об?єктивно неможливо, оскільки зв?язок з відповідачкою втрачено. Враховуючи викладене, вважає, що відповідачка свідомо ухиляється та нехтує своїми батьківськими обов?язками, тобто наявний факт її винної поведінки, а отже позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітнього сина відповідатиме виключно інтересам дитини. Просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , стягнути із [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. 24 грудня 2024 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 лютого 2025 року залучено в якості третьої особи виконавчий комітет Черкаської міської ради як орган опіки і піклування. Витребувано від органу опіки і піклування висновок щодо відповідності інтересам дитини позбавлення матері батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON] . Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2025 року органу опіки і піклування продовжено строк для подачі висновку. 25 червня 2025 року закрито підготовче провадження та вирішено клопотання позивача про допит свідків. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зазначив, що відповідачка майже зовсім не бере участі у вихованні дитини, в тому числі фінансово. Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, пояснила, що тимчасово не працює, оскільки у зв`язку з погіршенням здоров`я матері батько потребує її допомоги, зазначала, що по можливості надає кошти на утримання сина, з яким спілкується приблизно кілька разів на місяць, коли він приходить у гості до батьків відповідачки, тобто бабусі і дідуся дитини, де також проживає відповідачка і тоді остання спілкується з сином. Неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні висловив думку про те, що не заперечує проти задоволення позову. Представник органу опіки і піклування просила ухвалити рішення з урахуванням висновку органу опіки і піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами сімейного законодавства. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції. [PERSON] народився [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 01 березня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27 січня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №48 розірвано. Відповідно до характеристики [PERSON] , учня 8 класу Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 29 Черкаської міської ради Черкаської області [PERSON] навчається в даній школі з 1-го класу. Зарекомендував себе як дисциплінований, працелюбний учень. Володіє учбовим матеріалом в основному на середньому рівні, але має оцінки достатнього рівня (основи здоров?я, інформатика, історія України) та високого рівня (трудове навчання, фізична культура). Навчається не в повну міру своїх сил, потребує постійного контролю. Має довільну змішану пам?ять, повільно запам?ятовує учбовий матеріал. Виявляє образне мислення. Фізично розвинений. На уроках пасивний, не завжди виконує домашні завдання. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно, намагається брати активну участь у суспільному житті школи та класу. [PERSON] скромний, товариський, веселий, врівноважений, самостійний. Підтримує дружні стосунки з однокласниками та учнями інших класів школи. Батьки [PERSON] розлучені. Фінансовим та матеріальним забезпеченням сім?ї займається батько, [PERSON] . Вихованням [PERSON] займається переважно батько. Мама, [PERSON] , майже не бере участі у вихованні сина. [PERSON] постійно реагує на звернення класного керівника та рекомендації щодо навчання педагогів школи. Бере участь у підготовці класу до навчального року. Крім того, спеціалісти Служби відвідали місце реєстрації матері за адресою: [ADDRESS] . Двері відчинила [PERSON] , мати [PERSON] , яка повідомила, що остання за вказаною адресою зареєстрована, але фактично не проживає. З її слів, постійного місця проживання [PERSON] не має. З метою з?ясування думки матері щодо позбавлення її батьківських прав 28.02.2025 спеціалісти Служби намагалися зв?язатися із [PERSON] за вказаним під час судового засідання номером телефону ([NUMBER] ). Однак, за даним номером відповіла її мати [PERSON] , яка повідомила, що наразі доньки поряд з нею немає. Під час розмови вона пообіцяла передати [PERSON] прохання зв?язатися з спеціалістом Служби. У висновку виконавчого комітету Черкаської міської ради зазначено, що Спеціалістами Служби було обстежено місце проживання батька та дитини, за результатами якого складено акт від 27.02.2025 № 144 та встановлено, що для малолітнього [PERSON] створені умови для проживання. 05.03.2025 на засіданні Комісії [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та повідомив, що мати не допомагає виховувати сина, не надає фінансової підтримки, що стало причиною для подання позову до суду. На запитання членів Комісії, чи подавав на аліменти, відповів, що ні. Мати [PERSON] повідомила, що спілкується з сином, востаннє вчора, що підтвердив і батько дитини. Мати повідомила, що не заперечує проти проживання сина з батьком, бо він так звик і йому там краще. Допомагає дитині по мірі фінансової спроможності. Щодо позбавлення її батьківських прав заперечує, бажає і надалі спілкуватися з сином. У розмові із малолітнім [PERSON] , хлопець повідомив членам Комісії, що з матір?ю він спілкується, однак точно не пам?ятає дату останньої зустрічі. Позбавлення батьківських прав є крайнім, надзвичайним та винятковим заходом, який застосовується лише у разі свідомого ухилення особи від виконання батьківських обов?язків, за наявності її вини у цьому і лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. При цьому, застосування такого заходу має на меті стимулювання батьків до виконання своїх обов?язків та повинне слугувати найкращому забезпеченню інтересів дитини. Доданими до позовної заяви документами не підтверджено факту умисного тривалого ухилення громадянки [PERSON] від виконання своїх батьківських обов?язків по відношенню до малолітнього [PERSON] . З огляду на викладене, враховуючи норми чинного законодавства, а саме: ст. 19, п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, Закон України «Про органи і служби у справах дітей, та спеціальні установи для дітей», Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов?язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов?язаної із захистом прав дитини», виконавчий комітет Черкаської міської ради як орган опіки та піклування вважає недоцільним та таким, що не відповідає якнайкращим інтересам дитини, позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , який народився [INFO] . Крім того, в судовому засіданні 06 серпня 2025 року були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомив, що давно знайомий з родиною позивача і проживає по сусідству близько 15 років. Вказав, що після розлучення позивач виховує сина самостійно, мати не бере участі у вихованні, за місцем проживання позивача відповідачка не приходить. Свідок [PERSON] повідомив, що перебуває в дружніх стосунках з позивачем та проживає по сусідству з народження. Відповідачка не справляється з батьківськими обов`язками, син більше часу проводить позивачем, [PERSON] спілкується з сином рідко. Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам в сукупності, суд доходить таких висновків. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Між тим, в судовому засіданні не було встановлено з достовірністю, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Саме лише твердження позивача про те, що відповідачка не бере участі в достатьному обсязі у вихованні та утриманні неповнолітнього сина не є належним підтвердженням систематичної винної поведінки відповідача та свідомого ухилення матері від виконання батьківських обов`язків. Проживання матері окремо від дитини не може слугувати підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідач не звертався до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Суд враховує, що обов`язковим елементом ухилення від виконання батьківських обов`язків, як підстава позбавлення батьківських прав, що передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Конвенція про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991 року і набула чинність для України 27.09.1991 року, визначає, що розлучення дитини з батьками може бути необхідним в якнайкращих інтересах дитини у виключних випадках, наприклад, коли батьки взагалі не піклуються про неї. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. У рішенні Європейського суду від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що при позбавленні батьківських прав суди повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Крім того, у даному рішенні Європейським судом звернуто увагу, що при вирішенні справ про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування є одним із доказів, який відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України оцінюється у взаємному зв`язку з іншими доказами у справі. Відповідно до ч. 6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Подібний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справа № 742/710/19. Висновок виконавчого комітету Черкаської міської ради №5562/5267-01-21 від 321.03.2025 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO] ґрунтовний та базується на позиції найкращому забезпеченню інтересів людини. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою втручання у сімейні зв`язки, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері, так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в її діях. Наданими позивачем письмовими доказами та показами свідків підтверджено, що відповідачка у повному обсязі не виконує батьківські обов`язки по відношенню до свого неповнолітнього сина, оскільки не забезпечує систематично участь у його вихованні та утриманні, хоча є працездатною і відтак має можливість працювати і за рахуноку заробітку брати участь в утриманні дитини. Разом з тим, за відсутністю об`єктивних доказів, що відповідачка свідомо нехтує батьківськими обов`язками, чим діє в супереч інтересам дитини, суд виходить з положень принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року та вважає, що такий крайній захід як позбавлення батьківських прав є передчасним, не забезпечуватиме інтересів самої дитини, тому заявлений позов не підлягає до задоволення. Разом з тим, суд вважає необхідним попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до батьківських обов`язків та забезпечити повноцінні умови для виховання та утримання дитини. Батьки повинні організувати процес навчання дитини, обирати такі методи і форми виховання і утримання неповнолітнього сина, які б відповідали його інтересам, у співпраці та під контролем компетентних органів, на які законом покладений обов`язок соціального захисту інтересів малолітніх дітей. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову позивачеві в задоволенні позову в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають. Так само не підлягають стягненню і витрати на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed