Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області із заявою звернулася [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Федчук Т.М., заінтересована особа Вінницька міська рада про встановлення факту, що [PERSON] є троюрідною сестрою [PERSON] , який помер [INFO] . Заява мотивована тим, що заявник [PERSON] була призначена опікуном [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 22.01.2009 у справі №2-о-6/09, який раніше був визнаний недієздатним рішенням Замостянського районного суду м.Вінниці від 03.08.1994 р. у справі №2-1006/94 внаслідок хронічного психічного захворювання у вигляді легкої розумової відсталості, що досягає ступеня вираженої дебільності. Заявник також отримала відповідне посвідчення № [NUMBER] , видане Виконавчим комітетом Вінницької міської ради, за яким вона була опікуном над [PERSON] та над його майном. Вказаним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 22.01.2009 у справі №2-о-6/09 в мотивувальній частині судом встановлено, що [PERSON] є троюрідною сестрою [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). З червня 2008 року заявник проживала з [PERSON] як його опікун на день його смерті [INFO] та проживає по даний час, що підтверджується довідкою Комітету мікрорайону «Корея-1» №147 від 23.04.2025 Також заявник поховала свого брата. Після його смерті відкрилась спадщина, а саме: - на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,0911, кадастровий номер 0510136600:02:025:0131, розташовану по [ADDRESS] , перейменована відповідно до рішення Вінницької міської ради №1231 від 30.09.2022 р.), 11, в м.Вінниці, належна померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 03.03.2009 державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В., зареєстрованого в реєстрі за № 8-246, а також - на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS], перейменована відповідно до рішення Вінницької міської ради №1231 від 30.09.2022 в м. Вінниці, належна померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 03.03.2009 державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В., зареєстрованого в реєстрі за № 8-244, право власності зареєстроване 24.09.2009 Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації». Звернувшись до нотаріуса, заявник отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №413/02-31 від 28.02.2025 про те, що заявником не надано доказів родинних відносин, в розумінні п.4.2 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, за яким доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний Витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили про встановлення факту родинних та інших відносин. Не зважаючи на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 22.01.2009 р. у справі № 2-о-6/09 в мотивувальній частині судом встановлено, що [PERSON] є троюрідною сестрою [PERSON] , для оформлення спадщини нотаріусу необхідно надати рішення суду саме про встановлення факту родинних відносин. Оскільки заявник не може оформити спадщину, вона вимушена звернутись до суду. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.05.2025 заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. Заявниця та її представник в судовому засіданні заяву про встановлення факту родинних відносин підтримали, просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи Вінницької міської ради Шмігленко І.В. в судовому засіданні при вирішенні заяви покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків [PERSON] , [PERSON] , оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною першою статті 315 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі, родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину або інших спадкових прав. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20. Аналіз положень статті 315 ЦПК України свідчить про те, що факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Згідно статті 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Верховний Суд України в листі від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначає, що заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; особи, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом). Рішення суду про встановлення родинних відносин не може бути підставою для внесення виправлень, змін чи доповнень в актовий запис, видачі заявнику нового паспорта. Отже, суди встановлюють юридичні факти тільки у разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів. І тільки у разі наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту, такий факт може встановити суд у порядку окремого провадження, і такі факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Судом встановлено, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Після його смерті відкрилась спадщина на все майно, що належало йому на праві власності. Після смерті відкрилась спадщина, а саме: - на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,0911, кадастровий номер 0510136600:02:025:0131, розташовану по [ADDRESS] , перейменована відповідно до рішення Вінницької міської ради №1231 від 30.09.2022р.), 11, в м. Вінниці, належна померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 03.03.2009 державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В., зареєстрованого в реєстрі за № 8-246, а також - на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS], перейменована відповідно до рішення Вінницької міської ради №1231 від 30.09.2022 в м. Вінниці, належна померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 03.03.2009 державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В., зареєстрованого в реєстрі за № 8-244, право власності зареєстроване 24.09.2009 Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» Заявниця, вважаючи себе єдиним спадкоємець за законом п`ятої черги за правом представлення після смерті її троюрідного брата і в порядку, передбаченому ст. 1268 ЦК України, звернулася до нотаріуса та отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №413/02-31 від 28.02.2025 про те, що заявником не надано доказів родинних відносин, в розумінні п.4.2 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, за яким доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний Витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили про встановлення факту родинних та інших відносин. Не зважаючи на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 22.01.2009 у справі №2-о-6/09 в мотивувальній частині судом встановлено, що [PERSON] є троюрідною сестрою [PERSON] , для оформлення спадщини нотаріусу необхідно надати рішення суду саме про встановлення факту родинних відносин. Судом встановлено, що в матеріалах спадкової справи № 10/2024, копія якої було надіслано на виконання ухвали суду від 28.05.2025 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою на адресу суду, відсутні документи, які підтверджують родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , а саме ті що підтверджують, що вона є троюрідною його сестрою. Заявницею не було також додано до заяви належні докази того, що [PERSON] є троюрідною сестрою [PERSON] , який помер [INFO] (свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний Витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, та інші), а також в судовому засіданні не було заявлено клопотання про їх витребування в разі неможливості їх отримати самою заявницею/представником заявника. Тобто заявницею, не підтверджено належними та допустимими доказами, що вона як спадкоємець п`ятої черги за законом за померлого троюрідного брата [PERSON] , має право на прийняття спадщини після смерті останньої, а саме відсутні документи про родинні відносини, які відносять її до п`ятої черги спадкоємців, на що також було звернуто увагу нотаріусом у постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Суд оцінює критично посилання заявниці [PERSON] на те, що вона була призначена опікуном [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 22.01.2009 у справі №2-о-6/09. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 03.08.1994 у справі №2-1006/94 [PERSON] було визнано недієздатним внаслідок хронічного психічного захворювання. Посвідчення №19, видане Виконавчим комітетом Вінницької міської ради, підтверджує, що [PERSON] була опікуном [PERSON] та його майна. Однак, згідно із законом, переважне право у призначенні опікуном надається не лише родичам недієздатного (чоловік/дружина, діти, батьки), але й особі, яка проживає з ним, або іншим особам, які виявили таке бажання та мають відповідні умови. Тому факт призначення опікуном сам по собі не є належним та достатнім доказом для встановлення факту родинних зв`язків. В даному випадку призначення опікуном [PERSON] саме [PERSON] не є підтвердженням факту родинних зв`язків, оскільки матеріали справи не містять належних доказів саме того, що [PERSON] є троюрідною сестрою [PERSON] .. Також не може братися до уваги, як доказ родинних зв`язків саме рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 22.01.2009 у справі №2-о-6/09, в якому у мотивувальній частині судом зазначено, що [PERSON] є троюрідною сестрою [PERSON] , оскільки вказана справа розглядалася саме про призначення опікуна, зазначенні рішенні у мотивувальній частині обставини не можуть бути підставою для встановлення факту. Принцип res judicata: згідно з частиною 4 статті 82 Цивільним процесуальним кодексом України, обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, є обов`язковими для суду, якщо вони стосуються того ж предмета і тих самих сторін спору. Цей принцип поширюється лише на обставини, які були безпосереднім предметом доказування у справі. Отже, суд у справі №2-о-6/09 не встановлював факт родинних зв`язків. Головним питанням було призначення опікуна. Твердження про те, що особи є троюрідними сестрами, було лише однією з обставин, згаданих у мотивувальній частині (поясненні причин) рішення, але не у резолютивній частині (обов`язковому висновку). Тому в наступних судових справах цей факт потрібно доводити окремо. Також суд не може бути підставою для задоволення заяви як докази родинних зв`язків довідку Комітету мікрорайону «Корея-1» №147 від 23.04.2025 та свідоцтво про поховання [PERSON] , видане 08.12.2023 Комунальним підприємством Вінницької міської ради «Комбінат комунальних підприємств». Ці документи підтверджують лише факт спільного проживання та факт поховання, але не містять інформації щодо генетичної або іншої спорідненості, що є предметом доказування у справі про встановлення факту родинних зв`язків. Згідно із законом, єдиними належними доказами є свідоцтва, видані органами державної реєстрації актів цивільного стану. Суд також не бере також до уваги свідчення свідків [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили лише факти, які їм відомі особисто: сімейні свята, взаємодопомога тощо. Близькі стосунки між людьми не завжди означають юридичну спорідненість. Щодо наданих копій фотокарток, то суд зазначяає, що фотографії підтверджують лише факт перебування осіб в одному місці в певний час. Вони можуть свідчити про близькість або дружні стосунки, але не є документальним доказом родинних зв`язків. Свідчення свідків та фотографій можуть бути лише додатковими доказами для підтвердження інших обставин, але не є достатніми для встановлення факту родинних зв`язків. Відсутність належних та допустимих доказів не дають підстави вважати, що заявник та [PERSON] мають родинні зв`язки. Свідки, які допитані в судовому засіданні не змогли відтворити родинне дерево [PERSON] та [PERSON] . При цьому заявником на підтвердження родинних відносин не надано жодного правовстановлюючого документу, а посилання щодо неможливості їх надання, оскільки особи народились в російській федерації слід оцінювати критично, оскільки заявник та померла особа тривалий ча спроживали в Україні, є громадянами України, до заяви не додано жодної відповіді щодо неможливості надання доказів (архів, місце проживання, роботи, пенсійний фонд тощо). Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Проте належність доказів визначається тим, чи мають вони значення для вирішення справи. Стаття 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У справах про встановлення родинних зв`язків предметом доказування є саме юридичний факт спорідненості, який, за загальним правилом, підтверджується документально. Стаття 78 ЦПК України визначено, що допустимими є докази, які одержані в порядку, встановленому законом. Показання свідків та фотографії не можуть замінити офіційні документи, які є єдиним законним підтвердженням фактів, що підлягають державній реєстрації. За таких обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про встановлення факту родинних відносин слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed