Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

Позивач ТзОВ «Факторинг Партнерс» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором №3681475 від 02.08.2021 у розмірі 23353 грн., сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 13000 грн. В обґрунтування позову вказано, що 02.08.2021 між ТзОВ «МІЛОАН» та відповідачем було укладено договір №3681475, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 8000 грн. Вказує, ТзОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за договором виконало, надавши відповідачу кредитні кошти, а відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 23353 грн., з яких заборгованість за основним зобов`язанням - 6568 грн.; заборгованість за нарахованими процентами 16885 грн. Вказує, що 26.07.2024 було укладено договір № 26-07/2024 відповідно до якого ТзОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3681475. У зв`язку з невиконанням відповідачем грошових зобов`язань, за вказаними договорами, позивач звернувся до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позову просив суд проводить розгляд справи за його відсутності, не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Просила суд зменшити розмір витрат на правову допомогу позивача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 02.08.2021 між ТзОВ "МІЛОАН" та відповідачкою було укладено Договір про споживчий кредит №3681475 (а.с.7-8). Встановлено, що вказаний договір позики укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, п. 12 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача (а.с.32 зворот). Згідно п.1.1. Договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений у п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання\~ у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Відповідно до п.1.2-1.4 договору, сума кредиту становить 8000 грн., кредит надається строком на 30 днів з 02.08.2021 (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 01.09.2021.\~\~ Судом встановлено, що ТзОВ «МІЛОАН» умови договору виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в кредит шляхом переказу на його картковий рахунок в сумі 8000 грн., що підтверджується квитанцією\~ №1723249619 від 02.08.2021 (а.с.34). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №3681475, відповідачка має заборгованість в сумі 23353 грн., з яких заборгованість за кредитом 6468 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 16885 грн. (а.с.11). Судом встановлено, що 26.07.2024 було укладено договір №26-07/2024 відповідно до якого ТзОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3681475, що підтверджується матеріалами справи (а.с.12-20). Відповідно до витягу з додатку №3 до договору факторингу №26-07/2024 від 20.07.2024 позивач набув права грошової вимоги до відповідача за договором про споживий кредит №3681475 в сумі 23353 грн. з яких 6468 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням; 16885 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами (а.с.21). Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, судом встановлено, що 02.08.2024 року між ТзОВ МІЛОАН та відповідачкою було укладено договір про споживчий кредит №3681475. Сторонами договору в належній формі було погоджено умови позики, зокрема, розмір позики, порядок її надання і повернення, розмір відсотків за користування позикою. Первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання, натомість відповідачка умови договору належним чином не виконала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунків, поданих позивачем, складає за договором про споживчий кредит №3681475 в розмірі 23353 грн. ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» на підставі вищедослідженого судом договору факторингу, набуло права грошової вимоги до відповідачки по вказаному договору позики в сумі 23353 грн. Однак, суд не може погодитися із розміром заборгованості, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача в даному випадку. Так,\~ відповідно до положень ст.ст. 1048, 1054 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема,\~ в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. Відповідно до укладеного між ТзОВ «МІЛОАН» та відповідачкою договору про споживчий кредит №3681475 від 02 серпня 2021 року, ТзОВ «МІЛОАН» надало відповідачці [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах - сума кредиту 8000,00 грн., строк кредиту 30 день, термін платежу\~ 01 вересня 2021 року. Проценти за користування кредитом 24 грн. Відтак, ТзОВ «МІЛОАН» мало право на нарахування процентів за 30 днів користування кредитом по 01 вересня 2021 року. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, ТзОВ «МІЛОАН» нараховувало проценти за користування кредитом по 19 лютого 2022 року, що не відповідає вимогам ст.ст. 1048, 1054 ЦК України. При цьому суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази, що строк дії кредитного договору продовжувався (що укладалися додаткові угоди про продовження строку кредитування). Виходячи із сукупної вартості кредиту, ТзОВ «МІЛОАН» мало право на одержання від відповідачки заборгованості за кредитом в розмірі 8000 грн. та процентів в розмірі 24,00 грн., а всього 8024 грн. З відомості про щоденні нарахування та погашення, судом встановлено, що після закінчення терміну кредитування відповідачкою частково здійснювалося погашення заборгованості за наданим кредитом, та відповідачкою сплачувалася комісія за обслуговування кредиту, а саме\~ 19.09.2021 240 грн.;\~ 19.09.2021 -722 грн.;\~ 19.09.2021 240 грн.; 01.11.2021 2000 грн.; 15.11.2021 100 грн.; 22.11.2021 834 грн.; 22.11.2021 323 грн.; 22.11.2021 100 грн.; 18.12.2021 100 грн.; 18.12.2021 834 грн.; 18.12.2021 323 грн.; 04.02.2022 834 грн.; 04.02.2022 100 грн.; 04.02.2022 323 грн., що в сукупності відповідачкою сплачено 7073 грн.(а.с.9-10). Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 363/1834/17 від 13.07.2022. Такий чином, сплачені відповідачкою кошти за управління та обслуговування кредиту підлягають врахуванню в погашення заборгованості за вказаним договором про споживчий кредит. Оскільки, визнання відповідачкою позову суперечить закону, то суд при прийнятті рішення не бере його до уваги. Враховуючи, що ТзОВ «МІЛОАН» мало право на одержання від відповідачки 8024 грн. за вказаним кредитним договором, а також, що відповідачка частково погасила заборгованість за зазначеним договором, то суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення 951 грн. (8024 грн. 7073 грн.) Що стосується судових витрат, то суд вирішив це наступним чином. Відповідно до витягу з акту №9 про надання юридичної допомоги від 30.04.2025 (а.с.28), договору №02-07/2024 від 02.07.2024 про надання правничої допомоги (а.с.24-25), заявки на надання юридичної допомоги №336 від 01.04.2025 (а.с.27),\~ встановлено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу позивача становить 13000,00 грн. Відповідно до п. 1-4 ч. 4.ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатських робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із ч.5 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи,

Outcome: partial