Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-07 00:00:00

У січні 2025 року керівник Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах позивача звернувся до суду з цим позовом, у якому просив припинити громадянину російської федерації [PERSON] право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 1223284500:02:015:0199, площею 5,42 га., розташовану на території Новостепанівської сільської ради (Губиниської селищної об`єднаної територіальної громади) Самарівського (Новомосковського) району Дніпропетровської області, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, а також стягнути судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] , який є громадянином російської федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2-1760 серія ВТО № 129005 від 12.11.2013, набув право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, із кадастровим номером 1223284500:02:015:0199, площею 5,42 га, яка знаходиться на території Новостепанівської сільської ради Самарівського (Новомосковського) району Дніпропетровської області (Губиниської селищної об`єднаної територіальної громади). [PERSON] здійснено державну реєстрацію права власності на дану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а отже вказана земельна ділянка перебуває у його власності більше 11 років, що є порушенням положень ст.ст.81, 145 Земельного кодексу України, у зв`язку з не дотриманням передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутої земельної ділянки сільськогосподарського призначення протягом року. Оскільки така земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду, прокурор, з метою захисту інтересів держави в особі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області звернувся із зазначеним позовом. Ухвалою суду від 17.02.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22.05.2025, постановленою без виходу до нарадчої кімнати,\~закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Прокурор Санталова В.Р. у судовому засіданні вимоги позову підтримала та просила його задовольнити. У вступній промові надала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Представник позивача у судове засідання не з`явився, шляхом направлення судових повісток та усіх процесуальних документів в особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» відповідно до ч.5\~ст.14 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань від позивача не надходило. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином. Відзиву на позов, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до\~статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши прокурора, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом установлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.11.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Крутько Л.П. та зареєстрованого в реєстрі за №2-1760, [PERSON] , громадянин російської федерації прийняв у спадщину земельну ділянку, кадастровий номер 1223284500:02:015:0199, площею 5,420 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новостепанівської сільської ради, Самарівського району, Дніпропетровської області. Вказана земельна ділянка належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю І-ДП № 052157, виданого 30.11.2001 року Новостепанівською сільською радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 16746. На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину від 12.11.2013 року, право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] в державному реєстрі речових прав із присвоєнням реєстраційного номера об`єкту нерухомого майна №209276612232. Також, як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.05.2025, здійснено державну реєстрацію договору оренди вказаної землі від 06.02.2012 строком на 7 років, укладеного з ТОВ «Агро-Віта 2000» та [PERSON] , який припинено, про що здійснено державну реєстрацію речового права 01.07.2024. Листом Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 23.12.2024 № 10-4-0.62-7112/2-24 повідомлено Самарівську окружну прокуратуру про те, що Головним управлінням не вживались заходи представницького характеру на захист інтересів держави щодо звернення до суду з позовними заявами про конфіскацію земельних ділянок сільськогосподарського призначення, у зв`язку з обмеженим бюджетним фінансуванням та відсутністю можливості здійснювати сплату судового збору. Відповідно до інформації Державної міграційної служби України від 04.01.2024 установлено, що рішення про встановлення, оформлення належності до громадянства України, набуття громадянства України [PERSON] , [INFO] , в установленому порядку не приймалося, Інформація про оформлення [PERSON] , паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, посвідки на постійне/тимчасове проживання в Україні, відомості про реєстрацію місця проживання в установленому порядку відсутні. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 3\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»\~прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. За правилами ст.\~4,\~5 ЗК України\~завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з таких норм законодавства. Відповідно до частини третьої\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга\~статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~статтею 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до\~ст. 1 Земельного кодексу України\~земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Положення статей\~13,14 Конституції України\~визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями встановлені нормами\~розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями\~ЦК України\~та\~ЗК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 вищевказаного закону виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Отже, враховуючи, що спірна земельна ділянка, яка належить до нерухомого майна, знаходиться на території України, на неї поширюється дія законодавства України. Згідно зі\~ст. 80 Земельного кодексу України\~суб`єктами права приватної власності на землю визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм\~Земельного кодексу України\~суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до частини другої\~статті 81 Земельного кодексу України\~можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно з ч. 4\~ст. 81 ЗК України\~землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Відповідно до пункту «е» ч. 1\~ст. 140 Земельного кодексу України\~однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Частиною 5\~ст. 41 Конституції України\~визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 2, 4\~ст. 145 ЗК України\~у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Пунктом 10 ч. 1\~ст. 346 Цивільного кодексу України\~визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності. Згідно зі\~ст. 356 Цивільного кодексу України\~до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Як убачається з матеріалів справи відповідач, який є громадянином російської федерації, набув право власності на спірну земельну ділянку площею 5,42 га, кадастровий номер 1223284500:02:015:0199 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.11.2023, а тому, відповідно до приписів ст.\~81\~ЗК України та ст. 145 ЗК України\~(в редакції, яка діяла на момент набуття відповідачем у власність спірної земельної ділянки) відповідач зобов`язаний був відчужити її протягом року, а саме до 12.11.2014. На момент розгляду справи відповідач дій щодо відчуження земельної ділянки не вчинив, спірна земельна ділянка продовжує перебувати у власності відповідача. Крім того, суд вважає, що про відсутність у відповідача наміру виконати обов`язок щодо відчуження спірної земельної ділянки також свідчить факт укладення 06.02.2012 договору оренди з ТОВ «Агро-ВІТА 2000» строком на сім років. На думку суду обраний прокурором спосіб захисту права, спрямований на відновлення законності у сфері належного набуття та реалізації прав на землю, є єдиним та ефективним засобом захисту порушених інтересів держави, який безпосередньо передбачений чинним законодавством та не порушує рівноваги між приватними, суспільними та державними інтересами. Таким чином, оскільки відповідач, будучи іноземним громадянином, впродовж року після набуття права власності на спірну земельну ділянку площею 5,42 га, добровільно її не відчужив, чим порушив вимоги земельного законодавства, суд вважає, що вказану земельну ділянку слід конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківські області. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, ураховуючи сплату прокурором при зверненні з позовом судового збору, задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved