Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з позовом до відповідачів та просить визнати недійсним договір оренди землі № 89-21, укладений 22.06.2021 між [PERSON] та ТОВ «Терра Агророст», скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 59035516 від 01.07.2021, припинити за ТОВ «Терра Агророст» право оренди земельної ділянки, кадастровий номер 6325481000:01:000:0300, площею 5,3916 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на землях Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області. 13.01.2022 від представника позивача до суду надійшла заява про зміну предмету позову, в якому вона просила доповнити позовні вимоги вимогою про скасування рішення, індексний номер 59034605 від 01.07.2021, прийнятого державним реєстратором Виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області Давидовою К.О., на підставі якого 29.06.2021 проведено державну реєстрацію припинення іншого речового права права оренди земельної ділянки, кадастровий номер 6325481000:01:000:0300, за Агрофірмою «Базаліївський колос» ТОВ, яка була задоволена ухвалою суду від 21.08.2023. 16.12.2021 до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «Агрофірма «Базаліївський колос», треті особи: ТОВ «Терра Агророст», Виконавчий комітет Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області, про витребування земельної ділянки, в якому вона просить витребувати у відповідача земельну ділянку загальною площею 5,3916 га, у т.ч. ріллі 5,3916, кадастровий номер 6325481000:01:000:0300, розташовану на території Базаліївської сільської ради Чугуївського району Харківської області, яка належить їй на праві власності. Зустрічний позов об`єднаний з первісним позовом ухвалою суду від 21.08.2023. Позовні вимоги за первісним позовом обґрунтовані тим, що [PERSON] був власником земельної ділянки кадастровий номер 3625481000:01:000:0300 загальною площею 5,3916га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Базаліївської сільської ради. Між ним і позивачем 15.04.2004 укладено договір оренди вказаної земельної ділянки. 28.05.2015 між ними укладено додаткову угоду №1. [INFO] [PERSON] помер. Спадщину після його смерті прийняла [PERSON] , в т.ч. на вказану земельну ділянку, право власності на яку нею зареєстровано 18.05.2021. Позивач належним чином виконував свої зобов`язання зі сплати орендної плати за строкове користування земельною ділянкою. 28.05.2021 між [PERSON] та позивачем укладено додаткову угоду №2 до договору оренди земельної ділянки від 15.04.2004. Отже позивач є орендарем вказаної земельної ділянки. Однак згідно Інформації Державного земельного кадастру право оренди зареєстроване за ТОВ «Терра Агророст» 22.06.2021. Позивач використовує вказану земельну ділянку за цільовим призначенням, сплачує орендну плату [PERSON] , договір оренди не є припиненим та розірваним. Договір між відповідачами був укладений до закінчення строку дії договору між позивачем та [PERSON] . Тому позивач вважає, що його право оренди порушено, у зв`язку з чим просить розірвати договір оренди, укладений між відповідачами, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та припинити за ТОВ «Терра Агророст» право оренди на вказану земельну ділянку. 13.12.2021 директор ТОВ «Терра Агророст» надала відзив на первісний позов, в якому просила залишити його без задоволення. У відзиві зазначила, що між позивачем та [PERSON] , який був власником земельної ділянки кадастровий номер 3625481000:01:000:0300 загальною площею 5,3916га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 15.04.2004 укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років. 15.04.2023 між ними укладено акт приймання-передачі земельної ділянки строком на 5 років. 28.05.2015 між ними було укладено додаткову угоду №1 до вказаного договору оренди. При цьому позивач намагається ввести суд в оману, зазначаючи, що вказаною угодою продовжено строк дії договору оренди від 15.04.2004, хоча сама додаткова угода не надана суду. У вказаній угоді зазначено: «Строк дії договору викладено в наступні редакції: «Договір укладено строком на 10 (десять) років (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою). Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 1 (один) місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.». Таким чином з викладеного вбачається, що в договір оренди землі були внесені зміни, а в акті прийому-передачі вказано 5 років, а не 10. Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди, строк дії договору, орендна плата, умови використання і цільове призначення земельної ділянки, умови збереження стану земельної ділянки, умови її передачі та повернення тощо. Договір підлягає державній реєстрації та є укладеним з моменту з моменту досягнення сторонами усіх істотних умов договору. Строк дії вказаного договору оренди розпочинається з моменту державної реєстрації договору, тобто з 21.06.2006 та сплив 22.06.2016. Згідно договору оренди, з урахуванням внесених змін, орендар не пізніше, ніж за місяць повинен звернутись до орендодавця щодо наміру продовжити дію договору оренди. При цьому до позову не надано доказів що звернення позивача до [PERSON] з такою пропозицією та отримання останнім такої пропозиції, а виплата орендної плати не є підставою продовження строку дії договору оренди землі. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті спадщину прийняла його дочка [PERSON] 22.06.2021 вона направила на адресу позивача листа, яким повідомила, що не має наміру продовжувати строк дії договору оренди вказаної земельної ділянки, позивач в свою чергу не повідомив її про намір продовжити строк дії договору. На підставі листа-повідомлення припинено речове право позивача на вказану земельну ділянку. 22.06.2021 між відповідачами укладено договір оренди землі №89-21 строком оренди на 10 років з моменту державної реєстрації, який було зареєстровано 01.07.2021. З приводу того, що 28.05.2021 між [PERSON] та позивачем укладено договір зазначено наступне. [PERSON] повідомила, що додаткову угоду №2 до договору оренди від 15.04.2004 вона не підписувала, вважає її неукладеною. Строк дії договору закінчився 22.06.2016, а договір між ТОВ «Терра Агророст» та [PERSON] укладено після цієї дати. Крім того позивачем не надано доказів щодо державної реєстрації додаткової угоди №2 від 28.05.2021. 14.12.2021 відповідачем [PERSON] до суду надано відзив на первісний позов, в якому вона просила в задоволенні первісного позову відмовити, мотивуючи свою позицію аналогічними обґрунтуваннями, що наведені у відзиві ТОВ «Терра Агророст». 11.01.2022 представник позивача за первісним позовом надала відповідь на відзиви, в якій зазначила наступне. 28.05.2015 між [PERSON] та позивачем укладено додаткову угоду №1 до договору оренди землі від 15.04.2004, якою строк дії договору оренди продовжено до 28.07.2025 з правом пролонгації. Вказані договори були зареєстровані в передбаченому законом порядку, тому у позивача не було жодних сумнівів у достовірності зареєстрованого права оренди та відповідно строку його дії. Позивач свої зобов`язання за договором виконує належним чином, від орендодавця жодних претензій з цього приводу не надходило. [PERSON] оформила спадщину після смерті [PERSON] , та отримувала від орендаря орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою, з будь-якими претензіями вона не зверталася. Проте [PERSON] уклала договір з ТОВ «Терра Агророст» щодо передачі у платне користування вказаної земельної ділянки. При цьому договір оренди з позивачем не оспорювався та був чинний на момент укладення договору з ТОВ «Терра Агророст», тобто [PERSON] діяла недобросовісно. 12.01.2022 ТОВ «Терра Агророст» надали заперечення на відповідь на відзив, в яких вказали, що посилання позивача на те, що договір між відповідачами укладено до реєстрації припинення права оренди за позивачем є безпідставним, оскільки угода від 28.05.2015 лише змінює договір від 15.04.2004, а не продовжує його дію. А щодо угоди між [PERSON] та позивачем, то вона не є укладеною, що описано у відзиві. 12.01.2022 [PERSON] надала до суду аналогічні заперечення на відповідь на відзив. Зустрічний позов [PERSON] обґрунтовано тим, що [PERSON] був власником земельної ділянки кадастровий номер 3625481000:01:000:0300 загальною площею 5,3916га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Базаліївської сільської ради. Між ним і позивачем 15.04.2004 укладено договір оренди вказаної земельної ділянки. 28.05.2015 між ними укладено додаткову угоду №1. Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди, строк дії договору, орендна плата, умови використання і цільове призначення земельної ділянки, умови збереження стану земельної ділянки, умови її передачі та повернення тощо. Договір підлягає державній реєстрації та є укладеним з моменту з моменту досягнення сторонами усіх істотних умов договору. Строк дії вказаного договору оренди розпочинається з моменту державної реєстрації договору, тобто з 21.06.2006 та сплив 22.06.2016. Згідно договору оренди, з урахуванням внесених змін, орендар не пізніше, ніж за місяць повинен звернутись до орендодавця щодо наміру продовжити дію договору оренди. незалежно від того, чи бажають сторони змінити умови оренди на майбутнє, покладення на орендаря обов`язку з надсилання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проектом відповідної додаткової угоди до спливу строку цього договору є вигідним для обох сторін і не є надмірно обтяжливим для будь-кого із них. Якщо орендар розраховував на відсутність потенційних орендарів (про яких орендодавець не зобов`язаний повідомляти) та завчасно не надіслав орендодавцеві лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі, а просто продовжив користуватися земельною ділянкою після спливу строку цього договору, він втрачав право оренди та ризикував отримати відмову орендодавця в укладенні нового договору оренди землі. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі. Проте позивачем за первісним позовом не було дотримано вказану процедуру, тому у [PERSON] не виник обов`язок з висловлення заперечень щодо поновлення договору, тому строк дії договору оренди від 15.04.2004 закінчився 22.06.2016. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті спадщину прийняла його дочка [PERSON] , таким чином вона є власником земельної ділянки кадастровий номер 3625481000:01:000:0300 загальною площею 5,3916га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Базаліївської сільської ради. Оскільки строк дії договору оренди від 15.04.2004 закінчився, позивач за зустрічним позовом направила на адресу первісного позивача листа з метою внесення запису про припинення речового права первісного орендаря на вищевказану земельну ділянку. Останні не направляли ні на її адресу, ні на адресу [PERSON] заяви про намір продовжити строк дії оренди. 29.06.2021 право оренди первісного позивача було припинене. Державним реєстратором було встановлено, що строк дії договору оренди від 15.04.2004 закінчився 22.06.2016, тому 22.06.2021 між [PERSON] та ТОВ «Терра Агророст» укладено договір оренди на вказану земельну ділянку. При цьому первісний позивач вказує, що між ними та [PERSON] 28.05.2021 укладено додаткову угоду №2 до договору оренди від 15.04.2004, однак вона не визнає вказану угоду, оскільки вона її не підписувала (не укладала) та вказана угода не була зареєстрована належним чином. Тому вона просить витребувати у первісного позивача вказану земельну ділянку, власником якої вона є. 25.01.2022 від ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» до суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву Агрофірми «Базаліївський колос» ТОВ, в якому зазначає, що додаткова угода №1 до договору оренди землі №252 від 15.04.2004 не продовжує його дію, а змінює умови договору, таким чином строк дії договору оренди землі №252 закінчився 22.06.2016, позивачем не надано доказів, що процедура пролонгації дії договору була ними дотримана. [INFO] [PERSON] помер. [PERSON] успадкувала спірну земельну ділянку, направила первісному позивачу лист з повідомленням про сплив строку дії оренди та небажання продовжувати його дію. 29.06.2021 державним реєстратором було встановлено, що строк дії договору оренди №252 закінчився 22.06.2016, тому право оренди первісного позивача було припинено, внесено відповідний запис до реєстру. Позивачем не надано доказів того, що вони скористалися своїм правом на продовження строку оренди, тому рішення при припинення права оренди первісного позивача є обґрунтованим та законним. Аналогічного змісту відзив на уточнену позовну заяву Агрофірми «Базаліївський колос» ТОВ 25.01.2022 надійшов від [PERSON] . Первісний позивач надав відзив на зустрічний позов, в якому у задоволенні зустрічного позову просив відмовити, оскільки [PERSON] є власницею земельної ділянки кадастровий номер 6325481000:01:000:0300 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.05.2021 №2-243, виданого Чугуївською державною нотаріальною конторою Харківської області. Її право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер нерухомого майна 694034963254, номер запису про право власності 42003525, що підтверджується інформаційною довідкою із відповідного реєстру від 16.11.2021. Як до реєстрації свого права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, так і після реєстрації свого права власності на вище вказану земельну ділянку, [PERSON] була обізнана про зареєстроване за Агрофірмою «Базаліївський колос» ТОВ право оренди на земельну ділянку кадастровий номер 6325481000:01:000:0300 із строком дії речового права до 28.07.2025 з правом пролонгації. Агрофірма «Базаліївський колос» ТОВ орендувала вище згадану земельну ділянку на підставі договору оренди та додаткової угоди до нього, копії яких містяться у матеріалах справи. Державна реєстрація права оренди земельною ділянкою відбулася ще у 2015 році. Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови від 2 липня 2019 року у справі № 48/340). У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відомості про строк дії права оренди Агрофірми «Базаліївський колос» ТОВ до 28.07.2025 з правом пролонгації є неправильними. Державним реєстратором Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області Давидовою К.О. 29.06.2021 було проведено державну реєстрацію припинення права оренди земельною ділянкою кадастровий номер 6325481000:01:000:0300 Агрофірмою «Базаліївський колос» ТОВ. Як підставу проведення такої реєстрації припинення права оренди земельної ділянки за відповідачем за зустрічним позовом вказано лист-повідомлення [PERSON] б/н від 22.06.2021. Копія такого листа-повідомлення міститься у матеріалах справи і з нього вбачається, що відсутнє будь-яке направлення такого документа Агрофірмі «Базаліївський колос». Крім того, в дату створення такого листа і була проведена державна реєстрація припинення права оренди за відповідачем за зустрічним позовом. Агрофірма «Базаліївський колос» ТОВ вважає, що були відсутні будь-які правові підстави для вчинення реєстраційної дії щодо припинення права оренди, строк дії якого встановлений до 28.07.2025. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, в тому числі і судові рішення, які набрали законної сили, з яких вбачається, що рішення про реєстрацію права оренди земельною ділянкою, вказаною у цій справі, за Агрофірмою «Базаліївський колос» ТОВ скасоване чи скасовано запис про реєстрацію такого права оренди чи визнано недійсним документ, на підставі якого проведено таку реєстрацію. Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див. пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17). Відтак, [PERSON] , яка оформлювала свої спадкові права на земельну ділянку, була обізнана щодо відомостей про речове право Агрофірми «Базаліївський колос» ТОВ на земельну ділянку, так як на дату реєстрації права власності позивача за зустрічним позовом на цю земельну ділянку, право оренди на неї за відповідачем за зустрічним позовом вже було зареєстроване. Однак у період строку дії права оренди Агрофірми «Базаліївський колос» ТОВ на земельну ділянку кадастровий номер 6325481000:01:000:0300 на підставі договору оренди землі та укладеної до нього додаткової угоди, [PERSON] уклала з ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» договір оренди щодо цієї ж земельної ділянки в порушення права оренди земельною ділянкою відповідача за зустрічним позовом. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). З огляду на вказане у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. По-перше, право власності на земельну ділянку зареєстроване за [PERSON] . По-друге, Агрофірма «Базаліївський колос» ТОВ звернулася до суду за захистом свого права оренди на вже зазначену земельну ділянку, так як вважає його порушеним [PERSON] , ТОВ «ТЕРРА АГРОРОСТ» і виконавчим комітетом Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області. По-третє, між [PERSON] , як власником земельної ділянки в порядку спадкування, і Агрофірмою «Базаліївський колос» ТОВ дійсно було укладено додаткову угоду від 28.05.2021 до договору оренди земельної ділянки, її було підписано, однак не було внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак незважаючи навіть на це, у Агрофірми «Базаліївський колос» ТОВ було зареєстроване законне право оренди земельною ділянкою до 28.07.2025. Тобто навіть якщо б між позивачем за первісним позовом і позивачем за зустрічним позовом не було укладено додаткову угоду від 28.05.2021, у Агрофірми є право оренди земельною ділянкою до 28.07.2025. Попередній власник земельної ділянки, знаючи з 2015 року про реєстрацію права оренди земельною ділянкою за відповідачем за зустрічним позовом до 28.07.2025, не звертався до Агрофірми з жодними заявами, клопотаннями повідомленнями, не оскаржував такий запис чи рішення про реєстрацію у суді. 17.10.2023 від ТОВ «Терра Агророст» надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов, в якій зазначено, що строк оренди первісного орендаря закінчився 22.06.2016, Агрофірма «Базаліївський колос» ТОВ не надала жодного доказу, що ними було вчинено дії, передбачені договором оренди, що продовження строку дії оренди, отже договір оренди, укладений з [PERSON] припинив свою дію за закінченням строку його дії 22.06.2016. Таким чином [PERSON] на законних підставах укладено договір оренди з ТОВ «Терра Агророст», та відповідно припинено право оренди первісного позивача на спірну земельну ділянку. Аналогічного змісту відповідь на відзив на зустрічний позов [PERSON] надійшла до суду 17.10.2023. 13.08.2024 ТОВ «Терра Агророст» надійшли письмові пояснення в яких представник просить визнати факт відсутності волевиявлення [PERSON] на укладення додаткової угоди №2 від 28.05.2021, оскільки підпис вчинено не від її імені, а іншою особою. На думку представника, враховуючи рух справи, на заяву про неможливість надання оригіналу угоди №2, первісний позивач, у метою уникнення кримінальної відповідальності, займається підлогом документів, оскільки знає, що додаткову угоду №2 [PERSON] не підписувала. 28.08.2024 від Чкаловської селищної ради (нині Пролісненська селищна рада) Чугуївського району Харківської області надійшли письмові пояснення, в яких зазначено викладені вище фактичні обставини справи та правове обґрунтування позиції. Так зазначено, що строк дії договору оренди №252 від 15.04.2004, з врахуванням додаткової угоди №1 від 28.05.2015, дійсно закінчився 22.06.2016; матеріали судової справи та матеріали реєстраційної справи не містять доказів здійснення первісним орендарем дій, спрямованих на продовження строку дії договору оренди; на підставі заяви [PERSON] 29.06.2021 право оренди первісного позивача припинено, і таке рішення державного реєстратора є правомірним; відомості про укладення додаткової угоди №2 від 28.05.2021 матеріали реєстраційної справи не містять; первісним позивачем оригінал угоди для проведення експертизи не надано; просили визнати факт відсутності волевиявлення [PERSON] на укладення додаткової угоди №2 від 28.05.2021; просили відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. 07.08.2025 від [PERSON] за цифровим підписом адвоката Сорока О.О. надійшли додаткові письмові пояснення по справі, в яких зазначено, що строк дії договору оренди №252 закінчився 22.06.2016, з цього часу ні [PERSON] , ні [PERSON] орендну плату від первісного позивача не отримували; додаткову угоду №2 позивач за зустрічним позовом не підписувала, 29.01.2021 вона сповістила первісного позивача про небажання продовжувати строк оренди, тому у задоволенні первісного позову просить відмовити, зустрічний позов задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні первісний позов підтримав, просив його задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідач [PERSON] надала заяву, в якій просила провести розгляд справи без її участі та без участі її представника, зустрічний позов підтримала, просила його задовольнити, у задоволенні первісного позову просила відмовити. Представник ТОВ «Терра агророст» - адвокат Сорока О.О., в судове засідання 07.08.2025 не з`явилася, позицію щодо позовів виклала у письмовому вигляді, у задоволенні первісного позову просила відмовити. Від виконавчого комітету Пролісненської селищної ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Суд, розглянувши позовну заяву, повно та всебічно дослідивши надані докази, вислухавши пояснення представників сторін, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно копії державного акту серії ХР №050426 від 13.10.2003 (т.1 а.с.23-24) [PERSON] , [INFO] (копія паспорта т.1 а.с.17-18), був власником земельної ділянки кадастровий номер 6325481000:01:000:0300 площею 5.3916га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Базаліївської сільської ради Чугуївського району Харківської області. 15.04.2004 між первісним позивачем та [PERSON] укладено договір оренди землі №252 (т.1 а.с.117-119), згідно якого останній передає вказану земельну ділянку у строкове платне користування строком на 10 років. 15.04.2004 між ними укладено акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (копія т.1 а.с.122). 15.04.2004 між ними укладено акт приймання-передачі вказаної земельної ділянки до договору оренди (т.1 а.с.123) строком на 5 років. 28.05.2015 між [PERSON] та первісним позивачем укладено додаткову угоду №1 про зміну договору оренди землі №252 від 15.04.2004 (т.1 а.с.124-127), згідно якого були внесені зміни до вказаного договору оренди в пунктах предмету договору, об`єкта оренди, строку дії договору, орендної плати, умови використання земельної ділянки, умови і строки передачі земельної ділянки в оренду, інші права та обов`язки. Так у вказаній угоді зазначено наступне: «Розділ «Строк дії договору» викласти в наступній редакції: Договір укладено строком на 10 (десять) років (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою). Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 1 (один) місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію». Згідно копії витягу від 18.09.2015 №44096600 (т.1 а.с.37-38) 29.07.2015 було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно строкове платне користування вказаною земельною ділянкою на строк 28.07.2025. Вказане підтверджується також копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 01.07.2021 №263862460 (т.1 а.с.131). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.05.2021 (т.1 а.с.143) спадкоємицею [PERSON] , 1935 р.н., який помер [INFO] , є [PERSON] . Свідоцтво видано на спадщину, яка вкладається з земельної ділянки кадастровий номер 6325481000:01:000:0300 площею 5.3916га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Базаліївської сільської ради Чугуївського району Харківської області. 28.05.2021 між [PERSON] та Агрофірмою «Базаліївський колос» ТОВ укладено додаткову угоду №2 до договору оренди землі №252 від 15.04.2004 (копія т.1 а.с.25-36) у зв`язку зі смертю попереднього орендодавця [PERSON] . Згідно вказаної угоди останні прийняли в строкове платне користування вказану земельну ділянку до 31.12.2028, право оренди на яку виникає з моменту державної реєстрації такого права. При цьому орендар має переважне право на переукладення угоди, повідомивши орендодавця до закінчення строку дії договору не пізніш як за 3 місяці до закінчення строку. Орендар вносить орендну плату у розмірі 17 000, 00 грн щороку у грошовій формі, у фіксованій сумі. За згодою сторін плата може вноситися у натуральній формі. Земельна ділянка передається в оренду з метою використання за цільовим призначенням для вирощування сільськогосподарських культур. Після припинення договору земельна ділянка повертається орендодавцю в стані не гіршому порівняно з тим, в якому вона передавалася. Договір може бути припинено за взаємною угодою сторін, за рішенням суду, у разі закінчення строку його дії, викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження, ліквідації орендаря, в інших випадках. На підтвердження виконання первісним позивачем своїх зобов`язань за договором оренди №252 від 15.04.2004 надано копії відомостей на виплату готівки та видаткових касових ордерів зв 2018-2021 рр. (т.1 а.с.43-55). 22.06.2021 [PERSON] на адресу первісного позивача направлено листа (т.1 а.с.56-57), яким вона повідомила, що є власником вказаної земельної ділянки, що строк дії договору оренди від 15.04.2004 закінчився 21.06.2016, що первісним позивачем не виконано умови щодо поновлення строку дії договору і що вона не бажає поновлювати дію вказаного договору або переукладати її на новий строк. Згідно інформації з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (т.1 а.с.39-40) право оренди земельної ділянки кадастровий номер 6325481000:01:000:0300 площею 5.3916га зареєстровано за ТОВ «Терра Агророст». Вказане підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №284997266 від 16.11.2021 (т.1 а.с.41-42). Згідно копії договору оренди землі №89-21 від 22.06.2021 (т.1 а.с.132-141), укладеного між ТОВ «Терра Агророст» та [PERSON] , остання передала оспорювану земельну ділянку в оренду ТОВ «Терра Агророст» на строк 10 років, право оренди виникає з моменту державної реєстрації. Згідно копій матеріалів реєстраційної справи щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6325481000:01:000:0300 (т.3 а.с.6-37) 15.04.2004 між [PERSON] та Агрофірми «Базаліївський колос» ТОВ укладено договір оренди землі щодо вказаної земельної ділянки, визначено межі та передано у користування останнім. 28.05.2015 між сторонами укладено додаткову угоду №1 про зміну договору оренди землі №252 від 15.04.2004, яким внесено зміни до оригінального договору. Вказана угода зареєстрована 03.08.2015 за заявою орендодавця від 29.07.2015. При цьому матеріали реєстраційної справи містять копії додаткової угоди №1 від 28.05.2015 про зміну договору оренди землі №252 від 15.04.2004 (т.3 а.с.20-22 - згідно якої внесено зміни до пунктів предмету договору, об`єкта оренди, строку дії договору, орендної плати, умови використання земельної ділянки, умови і строки передачі земельної ділянки в оренду, інші права та обов`язки. Так у вказаній угоді зазначено наступне: «Розділ «Строк дії договору» викласти в наступній редакції: Договір укладено строком на 10 (десять) років (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою) Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 1 (один) місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію» та т.3 а.с. 33-35 - згідно якої внесено зміни до пунктів предмету договору, об`єкта оренди, строку дії договору, орендної плати, умови використання земельної ділянки, умови і строки передачі земельної ділянки в оренду, інші права та обов`язки. Так у вказаній угоді зазначено наступне: «Розділ «Строк дії договору» доповнити наступним змістом: Дія договору оренди землі продовжується строком на 10 (десять) років з моменту державної реєстрації додаткової угоди №1 до вищезазначеного договору. У разі закінчення строку дії договору до закінчення польових робіт на земельній ділянці, термін оренди земельної ділянки продовжується до повного завершення збирання врожаю на вищезазначеній земельній ділянці. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 1 (один) місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію».). Вказана угода зареєстрована 29.07.2015, строк дії оренди до 28.07.2025 з правом пролонгації. Ухвалою суду від 07.11.2023 призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: «1. Чи виконано підпис від імені [PERSON] у Додатковій угоді №2 від 28 травня 2021 року до договору оренди землі №252 від 15 квітня 2004 року, тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою?»; витребувано у первісного позивача Агрофірми «Базаліївський колос» ТОВ оригінал Додаткової угоди №2 від 28 травня 2021 року до договору оренди землі №252 від 15 квітня 2004 року, для проведення експертизи. 02.04.2025 від Агрофірми «Базаліївський колос» ТОВ надійшла заява, в якій зазначено, що Первісний позивач не має можливості надати оригінал додаткової угоди №2 від 28.05.2021 до договору оренди землі №252 від 15.04.2004, так як такий документ неможливо знайти, на підтвердження чого надається наказ Агрофірми "Базаліївський колос" ТОВ від 03.10.2022 та акт №1 службового розслідування від 04.10.2022. З акту №1 службового розслідування вбачається, що: 1. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Воєнний стан триває і на дату складення акту службового розслідування. 2. З 24.02.2022 на території м. Чугуїв та Чугуївського району, в тому числі і на території Чкаловської територіальної громади, до якої входить с. Базаліївка, в якому Агрофірма «Базаліївський колос» Товариство з обмеженою відповідальністю здійснює господарську діяльність та відповідно в якому має юридичну адресу, велися активні бойові дії. Бойові дії тривають і на дату складання акту. 3. У зв`язку із неодноразовими вибухами, які сталися у с. Базаліївка, неподалік від місця знаходження Агрофірми «Базаліївський колос» Товариство з обмеженою відповідальністю, вибуховою хвилею було пошкоджено будівлю Товариства, вибито віконне скло, що спричинило потрапляння опадів, пилу, сміття у приміщення, в якому знаходилися документи. В тому числі приміщення було відкрите для доступу, так як всередину можна було потрапити через віконний прохід. 4. Документи розірвані, забруднені, довгий час перебували у вологих умовах, що зруйнувало паперову структуру, цілісність деяких неможливо встановити через значне пошкодження. Також неможливо точно встановити на час розслідування точний перелік всіх документів, які пошкоджені та втрачені. У висновку в акті №1 службового розслідування встановлено, що точний перелік пошкоджених та втрачених документів на час проведення службового розслідування встановити неможливо, однак у приміщенні, вікна у якому були вибиті вибуховою хвилею, зберігалися такі документи як: договори оренди земельної ділянки, за якими орендарем є Агрофірма «Базаліївський колос» Товариство з обмеженою відповідальністю, додаткові угоди до них, первинні документи на підставі яких здійснювалося нарахування заробітної плати працівникам, розрахунково-касові документи та банківські виписки за 2021-початок 2022 років, матеріальні звіти за 2021-початок 2022 років ін. Причиною пошкодження та втрати документів є військова агресія Російської Федерації проти України, проведення на території м. Чугуєва, Чугуївського району, в тому числі і на території Чкаловської територіальної громади, до якого входить і с. Базаліївка, активних бойових дій, які ведуться також і на час складання цього акту. На теперішній час віднайти оригінал додаткової угоди №2 від 28 травня 2021 року до договору оренди землі №252 від 15 квітня 2004 року не є можливим. На Підтвердження викладеного надано копію акту №1 службового розслідування від 04.10.2022 (т.4 а.с.9а) та копію витягу з ЄРДР від 25.09.2022 за №12022221240000782 (т.4 а.с.149). 01.05.2024 З ННЦ «ІСЕ вм. Засл.проф. М.С. Бокаріуса» надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів, а саме: оригіналу досліджуваного документа, зразки підпису [PERSON] та рахунок на оплату. 01.03.2024 у зв`язку з неможливістю проведення експертизи у зв`язку з ненаданням витребуваних документів та неоплатою послуг експерта, матеріали справи повернуто до суду без виконання. Згідно з частиною першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї самої статті). У статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). У частині першій статті 627 ЦК зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі статтею 93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Аналогічне визначення права оренди земельної ділянки закріплено і статтею 1 Закону України «Про оренду землі», яким також урегульовано процедуру укладення, вимоги та припинення договору оренди землі. У статті 6 Закону України «Про оренду землі» зазначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з частиною першою статті 14 указаного Закону договір оренди землі укладається в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін. Згідно із частиною першою статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата. Якщо вже сам договір передбачає передання майна або інші дії, він вважається укладеним з моменту вчинення відповідної дії (частини перша, друга статті 640 ЦК України). З огляду на наведені приписи не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Подібні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 309/34/17 (провадження № 61-22315сво18). За змістом статей\~124, 125, 126 ЗК України\~передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Згідно з частиною першою статті 210 ЦК України правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 18 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) вказано, що: «6.15. Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. 6.16. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений. 6.17. Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням. 6.18. Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі. 6.19. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил статей 229-233 ЦК України про правочини, вчинені з дефектом волі - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. 6.20. Тобто як у частині першій статті 215 ЦК України, так і в статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі (що підтверджується, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що натомість не спричиняють для них правових наслідків. 6.21. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли». Крім того, у вищевказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне: «6.37. Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату. 6.38.\~У разі якщо договір виконувався обома сторонами\~(зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі),\~то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий\~договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним\~(за відсутності законодавчих застережень про інше). 6.39. Висловлене вище про можливість визначити фактичне укладення правочину у спосіб його виконання (за відсутності законодавчих застережень про інше) не суперечить викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) правовому висновку про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено». Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. У постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 567/1437/19 (провадження № 61-18670св21) Верховний Суд погодився з судами попередніх інстанцій у цій справі про відмову у задоволенні позову про визнання договорів оренди землі недійсними, у тому числі, з тих підстав, що орендар користувався спірними земельними ділянками і виконував свої зобов`язання за договором в частині сплати орендної плати. Відповідно до статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Тлумачення статті 230 ЦК України дозволяє зробити висновок, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, не вигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Так судом встановлено, що на момент укладення договору оренди №89-21 від 22.06.2021 між [PERSON] та ТОВ «Терра Агророст», строк дії договору оренди №252 від 15.04.2004, укладеного між [PERSON] та Агрофірмою «Базаліївський колос» ТОВ на земельну ділянку №6325481000:01:000:0300 не закінчився, оскільки згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права строк оренди за первісним позивачем зазначено 28.07.2025. Суд враховує, що відомості до реєстру внесено державним реєстратором реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області Неженською Г.В. на підставі наданих документів, які жодною зі сторін не оспорено, жодна зі сторін не надала доказів на підтвердження визнання внесення запису №10649220 від 29.07.2015 недійсним або сфальсифікованим. Крім того, суд враховує, що жодною зі сторін дії державного реєстратора щодо внесення запису про речове право №10649220 від 29.07.2015 щодо права оренди первісного позивача на спірну земельну ділянку також не оскаржено. Право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, визначене частиною першою статті 15 ЦК України. Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці. З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 15 грудня 2013 року у справі № 6-94цс13, від 09 грудня 2015 року у справі № 6-849цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1512цс16, однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення, у зв`язку з його укладенням, прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Таким чином, суд приходить до висновку, що строк дії оренди Агрофірми «Базаліївський колос» ТОВ на земельну ділянку №6325481000:01:000:0300 дійсно був до 28.07.2025, в т.ч. і на момент внесення запису про речове право №42760462 від 29.06.2021 про реєстрацію права оренди на вказану земельну ділянку за ТОВ «Терра Агророст» за договором оренди №89-21 від 22.06.2021. Згідно з частиною першою\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин першої п`ятої\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,\~відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша\~статті 216 ЦК України). При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей\~3,\~15,\~16 ЦК України, якими передбачено право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, у чому полягає порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Враховуючи те, що станом на дату укладення договору №89-21 від 22.06.2021, земельна ділянка ще перебували в оренді первісного позивача, [PERSON] не мала права повторно передавати її в оренду, суд дійшов висновку, що оспорюваний первісним позивачем договір підлягає визнанню недійсним на підставі частини першої статті\~215\~та частини першої статті\~203 ЦК України, так як є укладені з порушенням вимог\~статті 15 Закону України «Про оренду землі», адже одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту саму земельну ділянку суперечить вимогам закону, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, та призводить до порушення права позивача як орендаря. Вказані правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 587/2331/16-ц, провадження № 14-411цс19, від 09 жовтня 2019 року у справі № 387/1095/17, провадження № 14-414цс19, від 20 листопада 2019 року у справі № 669/930/16-ц, провадження № 14-486цс19, від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц, провадження № 14-442цс19; постановах Верховного Суду від 22 листопада 2022 року у справі № 394/1030/19, провадження № 61-8430св21, від 05 січня 2023 року у справі № 342/1026/21, провадження № 61-6886св22, від 20 лютого 2023 року у справі № 342/1025/21, провадження № 61-6885св22. Отже вимоги за первісним позовом слід задовольнити в повному обсязі. Частинами 1, 2\~статті 1220\~ЦК\~України установлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст.\~1216, ч. 1 ст. 1217\~ЦК\~України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223\~ЦК\~України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.\~1222, ч.ч. 1, 2 ст.\~1258, ч. 1 ст.\~1261 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 41\~Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно дост.1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно ч.ч.1,2\~ст.\~182\~ЦК\~України\~право власності\~та\~інші\~речові права\~на\~нерухомі\~речі,\~обтяження\~цих\~прав,\~їх\~виникнення,\~перехід\~і\~припинення підлягають\~державній\~реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому\~законом. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Таким чином судом встановлено, що успадкувавши майнові права на спірну земельну ділянку, [PERSON] успадкувала і обов`язки [PERSON] щодо вказаної земельної ділянки, в т.ч. за договором оренди землі №252 від 15.04.2004 з врахуванням додаткової угоди №1 від 28.05.2015. Щодо позиції позивача за зустрічним позовом щодо неукладення додаткової угоди №2 від 28.05.2021 суд зазначає наступне. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричинених цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 67), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі\~\~ № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 56), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 55)). Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, обставини, наслідки порушення, такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності. Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективність можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача. Ефективним є спосіб захисту, який забезпечує відновлення порушеного права позивача (спричиняє потрібні результати) без необхідності вчинення інших дій з метою захисту такого права, повторного звернення до суду задля відновлення порушеного права. Тобто спосіб захисту, який виходячи з характеру спірних правовідносин та обставин справи здатен призвести до відновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів (має найбільший ефект у відновленні). Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. пункти 110-113 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2024 року у справі № 910/2592/19 (провадження № 12-41гс23)). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено (пункт 7.18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц). Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 травня 2024 року у справі № 334/5347/22 (провадження № 61-11751св23) зазначено, що: «якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Так суд зазначає, що за клопотанням позивача за зустрічним позовом було призначено почеркознавчу експертизу з метою встановлення належності підпису у додатковій угоді №2 [PERSON] або іншій особі. При цьому оригінал угоди №2 до суду (та відповідно експерту) не надано, як і зразків підписів [PERSON] . Згідно ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Таким чином, оскільки оригінал додаткової угоди №2, ймовірно, знищено, встановити належність підпису на ньому не є можливим. При цьому суд враховує, що відомості до Державного реєстру речових прав за додатковою угодою №2 від 28.05.2021 не внесено, в наданих до суду матеріалах реєстраційної справи по спірній земельній ділянці додаткова угода №2 відсутня. При цьому [PERSON] просить витребувати у первісного позивача спірну земельну ділянку, обґрунтовуючи свої вимоги саме з підстав неукладення нею додаткової угоди №2 від 28.05.2021 та тим, що додатковою угодою №1 від 28.05.2015 строк дії договору оренди №252 від 15.04.2004 не продовжено строк оренди на 10 років, а строк оренди становить 10 років (до 22.06.2016). Суд зазначає, що станом на дату винесення рішення 07.08.2025 строк дії оренди Агрофірми «Базаліївський колос» ТОВ закінчився, а саме 28.07.2025, тобто станом на дату вирішення справи по суті речове право первісного позивача не існує, як і підстави для утримання позивачем за первісним позовом спірної земельної ділянки. Серед вимог Агрофірми «Базаліївський колос» ТОВ відсутні вимога щодо продовження строку оренди у зв`язку з порушенням їх права на використання спірної земельної ділянки. Таким чином станом на 07.08.2025 (день винесення рішення), з врахуванням позиції суду щодо підстав для визнання недійсним договору оренди №89-21 від 22.06.2021, підстави для задоволення зустрічної позовної заяви відсутні. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Також суд вказує, що згідно Постанови Верховної ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» № 3984-IX від 19.09.2024 смт. Чкаловське Чугуївського району Харківської області перейменовано на «смт. Пролісне». Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Частинами 1-4\~статті 12 ЦПК України\~установлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст.\~81, ч. 1 ст.\~83 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Згідно зі\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд розподіляє судові витрати відповідно до\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved