Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №2003657692 від 25 вересня 2013 року у розмірі 52 036,32 грн та сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. В обгрунтування позову зазначає, що 25 вересня 2013 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №2003657692. Даний Договір за правовою природою є змішаним договором кредитного договору та Договору про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток. Розділ 2 Договору передбачає, що попередньо ознайомившись зі всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, які розміщені на офіційному сайті АТ «ОТП БАНК» www.otpbank.com.ua, позичальник бажав оформити поточний (картковий) рахунок та отримати електронний платіжний засіб. На картковий рахунок було встановлено кредитний ліміт, порядок користування яким визначено правилами користування карткою. За користування Кредитом АТ «ОТП Банк» нараховує проценти у розмірі 2,49 % в місяць по операціях на розрахунок карткою та 3,49% на зняття готівки в банкоматах. На виконання умов вищевказаного договору АТ «ОТП БАНК» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Однак відповідач виконував взяті на себезобов`язання з істотним порушенням умов договору, тому виникла заборгованість у розмірі 52 036,32 грн. 20 вересня 2024 року між АТ «ОТП БАНК» і ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено Договір Факторингу №01.02-24/24. Відповідно до Розділу 1 Договору Факторингу АТ «ОТП БАНК» відступило (передало) ТОВ «СВЕА ФІНАНС» Права Вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло Правами Вимоги, що належали АТ «ОТП БАНК», і стало кредитором за Кредитними договорами, укладеними між АТ «ОТП БАНК» і Боржниками в розмірі Портфеля Заборгованості, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором №2003657692 від 25 вересня 2013 року. Процесуальні дії у справі. 30 травня 2025 року позов надійшов до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2025 року справа за даним позовом передана до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за територіальною підсудністю. 26 червня 2025 року вищевказана цивільна справа надійшла до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. 30\~червня 2025\~року позовна\~заява прийнята\~до розгляду,\~провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. У судове засідання сторони не викликались. Представник позивача у позовній заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач відзив не направив. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду цієї справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Фактичні обставини, встановлені судом. \~ \~ \~ \~30 квітня 2013 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №2003657692. Підписанням вказаного договору, а також графіку платежув до нього відповідач погодився з усіма його умовами. \~ \~ \~ \~Також, 30 квітня 2013 року відповідачем укладено договори страхування держателя кредитної картки та договір комплексного страхування позичальника, де вигодонабувачем вказано АТ «ОТП Банк». \~ \~ \~ \~Рахунок-фактура №000-9 від 30 квітня 2013 року та специфікація на суму 5 200,00 грн датовані 30 квітня 2013 року. \~ \~ \~ \~В матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості за кредитним договором №2003657692 від 25 вересня 2013 року та виписка з особового рахунку. \~ \~ \~ \~20 вересня 2024 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу №01.02-24/24, за умовами якого АТ «ОТП Банк» передає (відступає) фактору (ТОВ «Свеа Фінанс») свої права вимоги, а фактор набуває права вимоги клієнта за первинними договорами та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом та визначені в Реєстрі боржників, що підписуються сторонами. \~ \~ \~ \~З витягу з Реєстру боржників №2 до договору факторингу №01.02-24/24 від 20 вересня 2024 року видно, що АТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «Свеа Фінанс» прийняло право вимоги за договором №2003657692 від 25 вересня 2013 року. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Законом України\~«Про споживче\~кредитування» від 15\~листопада 2016\~року \~№1734-VIII законодавець залишив за банком можливість встановлення комісії під час укладення кредитних договорів. У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до ст.\~612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно\~ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст.536\~ЦК України,\~за користування\~чужими грошовими\~коштами боржник\~зобов`язаний сплачувати\~проценти,\~якщо інше\~не встановлено\~договором між\~фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. При цьому, згідно з ч. 1\~ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених\~ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3\~ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2\~ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Висновок суду. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач стверджує, що договір про надання споживчого кредиту №2003657692 було укладено з відповідачем 25 вересня 2013 року, проте до матеріалів додано копію договору про надання споживчого кредиту №2003657692 від 30 квітня 2013 року. Із Витягу з реєстру боржників №2 до договору факторингу №01.02-24/24 від 20 вересня 2024 року видно, що позивач набув право вимоги до відповідача за договором про надання споживчого кредиту №2003657692 від 25 вересня 2013 року. Окрім того, в розрахунку заборгованості за договором №2003657692 дата укладення договору теж зазначена як 25 вересня 2013 року. Отже, суд дійшов висновку про те, що стороною позивача не доведене право вимоги до відповідача за укладеним кредитним договором. Враховуючи вищевикладене, та ту обставину, що в ході розгляду справи позивачем не було підтверджено наявність заборгованості саме за тим договором, на який він посилається у позові - №2003657692 від 25 вересня 2013 року, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. З огляду на викладене,

Outcome: dismissed