Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

Приватне акціонерне товариство "ПРОВАГРОІНВЕСТ" (далі ПАТ "ПРОВАГРОІНВЕСТ") звернулося до Теребовлянського районного суду Тернопільської області із позовом до [PERSON] про стягнення шкоди в порядку суброгації. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.08.2019 між ПрАТ "СК "Провідна" (12.01.2025 було змінено назву юридичної особи на ПрАТ "ПРОВАГРОІНВЕСТ") та ІП "Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед" було укладено Додатковий договір добровільного комплексного автострахування, предметом договору є страхування транспортних засобів згідно додатку №1, в переліку якого в п.618 є Skoda, д.н.з. [NUMBER] . 05.05.2021 на автодорозі М-19 відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю транспортного засобу Mazda 3, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , транспортного засобу Volkswagen Passat, н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та застрахованого транспортного засобу Skoda, д.н.з. [NUMBER] . В результаті зазначеної ДТП було пошкоджено застрахований транспортний засіб Skoda, д.н.з. [NUMBER] . Згідно постанов суду винними у ДТП визнано [PERSON] та [PERSON] . Потерпіла особа звернулась до позивача з заявою про факт настання події. Відповідно до договірних зобов`язань, позивач здійснив страхову виплату у сумі страхового відшкодування в розмірі 114910,00 грн. Отже, [PERSON] та [PERSON] зобов`язані відшкодувати позивачу шкоду в порядку суброгації у розмірі 114910,00 грн. Страховиком [PERSON] є ПАТ "НАСК "ОРАНТА", яке виплатило позивачу страхове відшкодування з врахуванням зносу на складові в розмірі 37399,55 грн. Страховиком [PERSON] є АТ "СК "Мега-Гарант", яким страхове відшкодування не сплачено, у зв`язку з тим, що товариство перебуває у стані припинення. З урахуванням викладеного, враховуючи, що страховиком відповідача підлягає виплаті така ж сума страхового відшкодування, як і сплачена страховиком іншого винуватця (37399,55 грн), позивач просив суд стягнути з відповідача різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України у розмірі 20055,45 грн (114910,00 грн /2 (обопільна вина) - 37399,55 грн), а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,00 грн. Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 09.06.2025 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 02.07.2025, яке було відкладено на 18.08.2025, у зв`язку з неявкою відповідача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак 30.06.2025 ним було подано заяву про розгляд справи за відсутності представника, щодо заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином шляхом надіслання повістки з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за зареєстрованою адресою його проживання, відзиву на позов не подав. Тому суд, у відповідності до\~статті 280 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення, оскільки щодо заочного вирішення справи не заперечує позивач. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до частини другої статті 247 КПК України. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. Відповідно до постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.05.2021 у справі №607/8177/21 05.05.2021 о 10 год. 27 хв. на а/д М-19 360 км+300м водій [PERSON] керуючи транспортним засобом Mazda 3 д.н.з. [NUMBER] не був уважний, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції в наслідок чого здійснив зіткнення із транспортним засобом Volksvagen Passat н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який по інерції відштовхнув транспортний засіб Skoda Praktik д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Таким чином, своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 12.1, 13.1 ПДР України. Вказаною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу. Згідно постанови Тернопільського апеляційного суду від 29.11.2021 у справі №606/1003/21, якою скасовано постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22.06.2021, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Із постанови слідує, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №200372 від 05.05.2021 зафіксовано той факт, що водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки "Volkswagen passat", д.н.з. [NUMBER] , не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з т.з. Skoda Praktik д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який по інерції відштовхнув т.з. Skoda д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який по інерції відштовхнув т.з. MERCEDES BENZ VITO 115 CD д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , від чого т.з. отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, тим самим [PERSON] допустив порушення п.2.3 (б), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На момент ДТП між позивачем та ІП "Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед" діяв Додатковий договір №6 №06/6774500/9069/20 добровільного комплексного автострахування: добровільного страхування наземного транспорту, водіїв і пасажирів від нещасних випадків на транспорті та відповідальності власників наземних транспортних засобів на другий період страхування (з 16.08.2020 по 15.08.2021), предметом якого є страхування транспортних засобів згідно додатку №1, в переліку якого в п.618 є Skoda, д.н.з. [NUMBER] . Факт укладення договору підтверджується копією договору, доданою до позову. Як встановлено раніше, транспортний засіб Skoda, д.н.з. [NUMBER] отримав пошкодження внаслідок ДТП, яка мала місце 05.05.2021, винуватцями якої є [PERSON] та [PERSON] 06.05.2021 [PERSON] звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб Skoda, д.н.з. [NUMBER] . Позивач визнав подію страховим випадком на підставі акту огляду від 06.05.2021, страхового акту №2300349038 від 25.05.2021, рахунку №0016-21 від 05.05.2021. Вартість відновлювального ремонту склала 114910,00 грн. і позивач виплатив цю суму страхувальнику, що підтверджується платіжною інструкцією від 26.05.2021 №022357. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Mazda 3 д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , була застрахована ПАТ "НАСК "ОРАНТА" згідно із полісом АР № 8317945. Позивач звернувся до вказаного страховика і 17.08.2021 отримав відшкодування в розмірі 37399,55 грн, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 59%, що підтверджується копією розрахунку страхового відшкодування ПАТ "НАСК "ОРАНТА" від 11.08.2021, страхового акту №ОЦВ-Р-21-32-55537/0 від 12.08.2021 та довідок ПАТ "ПРОВАГРОІНВЕСТ" від 26.03.2025. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Volkswagen passat", д.н.з. [NUMBER] - відповідача [PERSON] була застрахована АТ «СК «МЕГА -ГАРАНТ» згідно із полісом ЕР № 203532999, згідно якого ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 130000 грн. З інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань слідує, що АТ «СК «Мега-Гарант» перебуває у стані припинення з 24.03.2023, однак станом на день розгляду справи діяльність юридичної особи не припинена. До спірних правовідносин суд застосує наступні правові норми. Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі ЦК) України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Отже, стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, яка викладена 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц. Отже, обов`язок щодо відшкодування шкоди в порядку суброгації виникає у винної у вчиненні ДТП особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у\~випадках,\~коли у\~її страховика\~не виник\~обов`язок з\~виплати страхового\~відшкодування. Відповідні підстави відмови страховика у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Як слідує із позову та доданих до нього доказів, розмір завданої шкоди у цій справі було оцінено у загальному розмірі 114910,00 грн., при цьому винними у ДТП є двоє осіб (114910,00 грн/2=57455,00 грн). Встановлено, що відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП була застрахована у АТ «СК «МЕГА -ГАРАНТ» згідно із полісом ЕР № 203532999, згідно якого ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 130000 грн. Разом з тим, згідно п.п. 9.1, 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Отже, застрахований ліміт відповідальності відповідача за завдану майнову шкоду перевищує фактично розмір заявленої позивачем шкоди, а тому позивач, як страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Звертаючись з позовом до [PERSON] як до особи, відповідальної за шкоду, в межах різниці між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, сума якого з розрахунку позивача мала б складати 37399,55 грн, позивач не надав жодного обґрунтування причин врахування ним саме такої суми відшкодування страховиком АТ «СК «МЕГА -ГАРАНТ» завданої страхувальником [PERSON] шкоди, ураховуючи, що згідно із полісом ЕР № 203532999 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 130000 грн та перевищував заявлений розмір майнової шкоди (57455,00 грн). Відомостей про звернення позивача до страховика [PERSON] АТ «СК «МЕГА -ГАРАНТ» та визначення саме 37399,55 грн страхового відшкодування, її виплати, матеріали справи не містять, відсутній відповідний розрахунок. Доданий до матеріалів справи розрахунок страхового відшкодування, проведений страховиком іншого винуватця ДТП [PERSON] ПАТ "НАСК "ОРАНТА" не має преюдиційного значення для визначення розміру страхового відшкодування АТ «СК «МЕГА -ГАРАНТ». При цьому, суд зазначає, що з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань слідує, що АТ «СК «Мега-Гарант» перебуває у стані припинення з 24.03.2023, однак станом на день розгляду справи діяльність юридичної особи не припинена, ДТП мала місце 05.05.2021. У випадку нездійснення страхової діяльності, позбавлення ліцензії та/або виключення страховика зі складу МСТБУ він зобов`язаний виконати всі договірні зобов`язання з відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності, укладеними до цього. МТСБУ відповідно до Закону № 1961-IV відшкодовує шкоду за страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань); в інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду, у тому числі в процедурі банкрутства та ліквідації як юридичної особи. У разі початку процедури банкрутства страховика, потерпіла особа може звернутися з вимогою про відшкодування шкоди у процедурі, передбаченій Кодексом України з питань банкрутства, та захистити своє право на відшкодування шкоди в такий спосіб. Закон не передбачає обов`язку МТСБУ на відшкодування шкоди замість виключеного члена у випадку виключення зі складу членів МТСБУ з інших підстав, і в цих випадках страховик повинен нести матеріальну відповідальність самостійно на загальних підставах. Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), зокрема у пунктах 90,91. Зважаючи на викладене і на ті обставини, що АТ «СК «Мега-Гарант» донині банкрутом не визнано, то відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик АТ «СК «Мега-Гарант» у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). За приписами норм статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, п`ятої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Отже, враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення з відповідача, як винної особи, на користь позивача матеріальної шкоди в порядку суброгації, відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України\~у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed