Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог ТОВ «Бізнес Позика» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 28.09.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 476427-КС-001 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» 28.09.2023 направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 476427-КС-001 про надання кредиту. 28.09.2024 [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію щодо укладення указаного договору на умовах, визначених офертою. Зі своєї сторони позивачем було направлено відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-9841, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий відповідачем було введено/відправлено. Таким чином, 28.09.2023 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено договір № 476427-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.п. 1, 2 договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 5000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,14462815 процентів за кожен день користування. Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Пунктом 3 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору. ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 5000,00 грн шляхом перерахування на банківську карту позичальника № [NUMBER] (який позичальником вказано при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті). Зважаючи на ті обставини, що відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання за кредитним договором № 476427-КС-001, станом на 15.05.2025 утворилася заборгованість в розмірі 21709,06 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 5000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 15959,06 грн; суми прострочених платежів за комісією - 750,00 грн. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Стислий виклад позиції сторін: Представник позивача в судове засідання не з`явилась, у поданій позовній заяві просить розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] в користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором в сумі 21709,06 грн, та стягнути сплачені судові витрати по справі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» визнала. Зазначила, що вона дійсно взяла в позивача кошти в кредит, однак не мала змоги його сплачувати у зв`язку з скрутним матеріальним становищем. Також зазначила, що при можливості буде сплачувати кошти на повернення кредиту. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29.05.2025 по даній справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Також даною ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Фактичні обставини справи, встановлені судом: 28.09.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 476427-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Так, ТОВ «Бізнес позика» 28.09.2023 направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 476427-КС-001 про надання кредиту. 28.09.2023 [PERSON] прийняла пропозицію (акцепт) щодо укладення договору № 476427-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Відповідно до договору № 476427-КС-001 наданий [PERSON] кредит є споживчим кредитом. ТОВ «Бізнес Позика» 28.09.2023 направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-9841, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), який вібповідачем було введено/відправлено. 28.09.2025 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено договір № 476427-КС-001 про надання кредиту та паспорт споживчого кредиту, підписані одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 16-32). Відповідно до п. 2.1 договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» зобов`язалась надати позичальнику грошові кошти у розмірі 5000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правилами про надання споживчих кредитів. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили наступні умови: Тип кредиту - кредит; Строк, на який надається кредит - 24 тижнів; Стандартна процентна ставка за кредитом - в день 2,00000000, фіксована; Знижена процентна ставка за кредитом - в день 1,14462815, фіксована; Комісія за надання кредиту - 750,00 грн.; Загальний розмір наданого кредиту - 5000,00 грн; Строк дії договору - до 14.03.2024; Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 12960,00 грн; Орієнтовна реальна річна процентна ставка - 9006,64 процентів; Дата видачі кредиту - 28.09.2023; Дата повернення кредиту - 14.03.2024, тощо (п. 2 договору). За змістом п. 2.12 договору, мета (цілі) отримання Кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виюнанням обов`язків найманого працівника. Цей кредит є споживчим кредитом. Протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом нараховується за ставкою, вказаною у п. 2.4 договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів (п. 3.2 договору). У п. 3.2.3 договору визначено графік платежів, встановлений на момент укладення договору. У п. 8 договору зазначені паспортні дані відповідача [PERSON] , адреса проживання, номер телефону, адреса електронної пошти. Договір підписаний одноразовим ідентифікатором UA-9841 28.09.2023 о 12:44:13. В матеріалах справи містяться фотокопії паспорта та РНОКПП відповідача [PERSON] з відміткою про зареєстроване місце проживання (а.с. 56-59). Також в матеріалах справи міститься візуальна форма послідовності дій клієнта [PERSON] щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 476427-КС-001 від 28.09.2023 в інфрмаційно-телекомунікаійній системі ТОВ «Бізнес Позика» (а.с. 33-34). Також в матеріалах справи містяться Правила надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», які діяли на час укладення відповідачем кредитного договору (а.с. 37-46). Відповідно до п. 2.17 Правил, за результатами заповнення заявки може здійснюватись одночасна перевірка дійсності та автентифікація поточного (карткового) рахунку заявника відповідно до стандартів міжнародних платіжних систем. В матеріалах справи міститься анкета клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи) із паспортними даними відповідача [PERSON] , адресою реєстрації та проживання, номером телефону, адресою електронної пошти, номером банківської картки № [NUMBER] (а.с. 35). Відповідно до письмово підтвердження, наданого ТОВ «ПрофітГід», 28.09.2023 о 12:44:47 ТОВ «Бізнес Позика» на картковий рахунок відповідача [PERSON] № [NUMBER], на виконання умов кредитного договору № 476427-КС-001 від 28.09.2023, було перераховано грошові кошти в сумі 5000,00 грн із відповідним призначенням платежу, номер транзакції 39589-42862-73633 (а.с. 36). На виконання ухвали суду про витребування доказів АТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслано суду інформацію, згідно якої банківська картка № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), та виписку про рух коштів по банківській картці [PERSON] , якою підтверджується факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування кредитними коштами (а.с. 73-79). Згідно із розрахунком заборгованості та довідкою про стан заборгованості за кредитним договором № 476427-КС-001 від 28.09.2023, станом на 14.05.2025 розмір заборгованості становить 21709,06 грн, з яких: 5000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 15959,06 грн - сума прострочених платежів по процентах; 750,00 грн - сума прострочених платежів за комісією (а.с. 11-15). Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором № 476427-КС-001 від 28.09.2023 належним чином не виконувала, не сплачувала кошти на повернення кредиту, розрахунок та розмір якого зазначений у розрахунку заборгованості за договором, чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором. Мотиви, з яких виходить суд та застовані норми права: Щодо укладення кредитного договору та видачі кредитних коштів за договором. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом положень ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019, справа № 342/180/17. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно вимог ЗУ «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 вказаного Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 згаданого Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем було надано договір про надання кредиту, підписаний відповідачем [PERSON] у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», докази перерахування кредитних коштів на банківський рахунок відповідача та користування відповідачем кредитними коштами, тощо. При цьому доказів, які б спростовували належність відповідачу [PERSON] банківської картки № [NUMBER] , на яку позивачем було перераховано кредитні кошти, відповідачем не надано. Окрім того, відповідач [PERSON] підтвердила в судовому засіданні факт укладення договору, отримання та користування кредитними коштами. Отже, суд приходить до висновку про доведеність факту укладення між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] договору про надання кредиту № 476427-КС-001 від 28.09.2023, отримання кредитних коштів та користування ними. Щодо визначення розміру заборгованості за кредитним договором. Відповідно до розрахунку заборгованості та довідки про стан заборгованості за кредитним договором № 476427-КС-001 від 28.09.2023, які долучені до позовної заяви, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 476427-КС-001 від 28.09.2023 станом на 14.05.2025 складає 21709,06 грн, з яких: 5000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 15959,06 грн - сума прострочених платежів по процентах; 750,00 грн - сума прострочених платежів за комісією. Доказів погашення тіла кредиту матеріали справи не містять. Враховуючи те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти в повному обсязі не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по тілу кредиту у сумі 5000,00 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом суд зазначає наступне. Так, відповідно до п. 5.2. Правил надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», які є невід`ємною частиною кредитного договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються не неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту позичальну протягом всього строку кредитування. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Також суд враховує висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 в справі № 444/9519/12, та від 04.07.2018 в справі № 310/11534/13, згідно яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як встановлено судом, 28.09.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено кредитний договір № 476427-КС-001, згідно умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 5000,00 грн, строком на 24 тижні, з кінцевим терміном повернення до 14.03.2024. Процентна ставка - стандартна процента ставка за кредитом у розмірі 2,00000000% в день, фіксована; знижена процентна ставка за кредитом у розмірі 1,14462815 в день, факсована. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023, що набрав чинності 24.12.2023, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%. Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, договір між сторонами укладено 28.09.2023, із наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що проценти за користування кредитом позивачем нараховано період з 28.09.2023 по 14.03.2024, тобто в межах строку кредитування, встановленого договором, та за процентною ставкою 2,0%, тобто у розмірі, встановленому законом. Таким чином, нарахування процентів здійснювалось відповідно до умов кредитного договору Правил, щоденно та на неповернуту суму кредиту. Крім того відповідач в судовому засідання не спростувала нарахований позивачем розмір процентів за користування кредитом. У зв`язку з наведеним, суд погоджується з розміром нарахованих позивачем відсотків за користування кредитом в сумі 15959,06 грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо законності включення до умов договору обов`язку позичальника сплатити комісію суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, вказаним законом безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію, пов`язану з наданням кредиту. Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику, адже, само по собі надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку/фінансової установи, й виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. У розділі кредитного договору «4.1. Позичальник має право» передбачено право позичальника отримувати інформацію з питань надання йому фінансових послуг кредитодавцем щодо послуг, які може надавати кредитодавець, та іншу інформацію, роз`яснення та документи, право на отримання яких визначене законом України. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (провадження 14-53цс21) зазначила про таке. Закон № 1734-VIII (ЗУ Про споживче кредитування) у редакції, чинній до 19 жовтня 2019 року (дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року), до загальних витрат за споживчим кредитом відносив витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цей же пункт з 19 жовтня 2019 року визначив, що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. В цьому висновку Велика Палата Верховного Суду зауважує, що згідно п. 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року, що набрав чинності 19 жовтня 2019 року і положення якого зберігають свою чинність на день перегляду рішення суду першої інстанції), пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» виклали в такій редакції, згідно якої до загальних витрат за споживчим кредитом відносять витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цими ж змінами починаючи з 19 жовтня 2019 року визначено у частині другій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Кредитний договір № 476427-КС-001 від 28.09.2023 передбачає одноразову сплату комісії за надання кредиту у розмірі 750,00 грн. Наведені приписи ЦК України, ЗУ «Про споживче кредитування» прямо не вказують на недійсність умови кредитного договору про встановлення комісії за надання кредиту. Умови кредитного договору, якими визначено права споживача, умови кредитування, визначені у паспорті споживчого кредиту, є зрозумілими та не дають підстав для висновку, що одноразова комісія за надання кредиту може передбачати плату за інші послуги, які банк зобов`язаний надати безкоштовно, а отже і для висновку про нікчемність такої умови. Крім того відповідач в судовому засідання не спростувала законність нарахованння позивачем розміру комісії за надання кредиту. У зв`язку з наведеним, суд погоджується з розміром нарахованої позивачем комісії в сумі 750,00 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо розподілу судових витрат: Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи вбачається, що вказана позовна заява подана через систему «Електронний суд», та відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 7341 від 26.05.2025 (а.с. 9). Тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, вказаний судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Висновки суду: Враховуючи викладене, аналізуючи в сукупності встановлені судом обставини та досліджені у справі докази, суд, з урахуванням презумпції правомірності правочинів, яка неспростована відповідачем, обов`язковості договору для сторін, відсутності заперечень відповідача щодо заявлених позовних вимог, дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика», та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором про надання кредиту № 476427-КС-001 від 28.09.2023 в сумі 21709,06 грн., з яких: 5000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 15959,06 грн - сума прострочених платежів по процентах; 750,00 грн - сума прострочених платежів за комісією. Також у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Бізнес Позика» необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір в сумі 2422,40 грн. На підставі ст.ст. 207, 525, 526, 611, 625, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», ст.ст. 8, 13, п. 17 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування», ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг»,

Outcome: approved