Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

21 травня 2025 року ТОВ «Свеа Фінанс», в інтересах якого діє представник за довіреністю Сторожишина О.О., звернулося до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 45444,85 грн та судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 30.10.2019 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (надалі «Банк», «Клієнт» «Первісний кредитор») та [PERSON] (надалі «Відповідач», «Позичальник», «Боржник») було укладено договір кредиту та страхування №Р51.13039.005885846 (надалі Кредитний договір), відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 18212,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж. Проценти встановлено п. 1.3. договору в розмірі 19,5% річних. Банк належним чином виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах та в порядку, передбаченому кредитним договором. Оскільки відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 45444,85 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 18147,80 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 10792,25 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 16504,80 грн. 25.07.2023\~між АТ\~«Ідея Банк»\~і Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Свеа\~Фінанс» (попередня\~назва -\~«Росвен Інвест\~Україна)\~(далі\~«Позивач»,\~«Фактор»)\~було укладено\~договір факторингу\~№01.02-\~31/23.\~Відповідно до\~розділу 2\~договору факторингу\~АТ «Ідея\~Банк» відступило\~свої права\~вимоги,\~а ТОВ\~«Свеа Фінанс»\~набуло право\~вимоги за\~первинними договорами,\~в розмірі\~заборгованостей боржників\~перед АТ\~«Ідея Банк»,\~визначеними в\~Реєстрі боржників.\~Зокрема,\~як стверджує\~позивач,\~згідно договору\~факторингу,\~ТОВ «Свеа\~Фінанс» було\~відступлене право\~вимоги за\~заборгованістю [PERSON] \~перед АТ\~«Ідея Банк»\~за договором\~№ Р51.13039.005885846 від 30.10.2019. Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.05.2025 справа передана до Миколаївського районного суду Миколаївської області за територіальною підсудністю. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 липня 2025 року означеній позовній заяві присвоєно номер провадження 2/945/1399/25 та визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) Павленко І.В. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10.07.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «Свеа Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 10 год 40 хв 07 серпня 2025 року. Представник позивача у судове засідання не з`явився, причин не прибуття у судове засідання суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду до електронних кабінетів як безпосередньо позивача, так і [PERSON] як його представника, що були отримані цими учасниками справи 11.07.2025. Водночас представник позивача разом із позовною заявою подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, проти винесення заочного рішення не заперечував, а також позовні вимоги підтримав в повному обсязі (п. 4 позовної заяви). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, хоча про місце, день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв чи клопотань про проведення судового засідання без її участі до суду не подала, відзиву до суду не направила (відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами). За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо. Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву, зважаючи на те, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, постановив розглянути справу заочно, згідно із статтями 223 та 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторони представника позивача, висловлену письмово, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 30 жовтня 2019 року між ПАТ «Ідея Банк» і [PERSON] був укладений договір кредиту та страхування № Р51.13039.005885846, який відповідно до ст. 628 ЦК України є змішаним договором та поєднує в собі елементи кредитного договору та договору страхування, який [PERSON] підписала власноручно. Відповідно до п.1.1-1.4 вказаного Договору, банк надає позичальнику бюджетний кредит в сумі 18212,00 грн зі сплатою процентів у розмірі 19,5 %. У пунктах 1.4. та 1.6. кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування становить 36 місяців і датою повернення кредиту є 30 жовтня 2022 року. Відповідно до п. 1.7. Кредитного договору банк надає позичальнику кредит (грошові кошти на власні потреби в розмірі 18212,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж в сумі 3010,00 грн, а позивальник зобов`язується повернути кредит, разом з процентами до дня/числа кожного місяця, згідно з Порядком повернення кредиту. Крім того, відповідачем під час укладення вищевказаного кредитного договору підписано Паспорт споживчого кредиту, в якому викладені умови кредитування відповідача, які є аналогічними умовам його кредитування, що викладені у вищевказаному кредитному договорі. При цьому, у розділі 4 «Інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту споживача» вказано плату за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору, зокрема плата за обслуговування кредитної заборгованості 2,65% щомісячно від початкової суми кредиту. Окрім того, паспорт споживчого кредиту містить графік погашення кредиту, а саме п. 5 паспорту встановлено порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, а також періодичність їх внесення. Таким чином, встановлені вище обставини, підтверджують факт укладання між первісним кредитором ПАТ «Ідея Банк» і [PERSON] змішаного кредитного договору кредиту та страхування № Р51.13039.005885846 від 30 жовтня 2019 року, умовами якого було визначено суму кредиту, розмір відсотків, порядок повернення грошових коштів, та строк дії кредитного договору. Згідно ордеру-розпорядження № 1 та № 2 про видачу кредиту та про сплату страхового платежу відповідачу перераховано кошти в сумі 18212,00 грн та сплачено страховий платіж в розмірі 3010,00 грн. Як вбачається з виписки АТ «Ідея банк» від 25 липня 2023 року за період з 30.10.2019 по 02.04.2020 [PERSON] отримала 30 жовтня 2019 року кредит в сумі 18212,00 грн та згідно умов договору банком сплачено страховий платіж в розмірі 3010,00 грн. В подальшому у виписці відображено операції по частковому погашенню кредиту, а також нарахування банком відсотків за користування кредитом та плати за обслуговування кредиту. Згідно довідки-розрахунку АТ «Ідея банк» станом на 25 липня 2023 року, [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № Р51.13039.005885846 від 30 жовтня 2019 року в розмірі 45444,85 грн, з яких: 18147,80 грн заборгованість за основним боргом, 10792,25 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та 16504,80 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. Водночас із договору факторингу №01.02-31/23 від 25.07.2023 (далі Договір факторингу) суд встановив, що АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» означеного дня уклали договір, предметом якого є передача (відступ) АТ «Ідея Банк» як клієнтом ТОВ «Росвен Інвест Україна» як фактору своїх прав вимоги в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, що визначені в Реєстрі боржників. Реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною Договору факторингу (п.2.1) (а.с.13-17). Як встановлено судом із дослідженої платіжної інструкції №9217 від 26.07.2023, ТОВ «Росвен Інвест Україна» сплатило АТ «Ідея Банк» 11963508 грн як плату за відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу (а.с.36). Із витягу з Реєстру боржників №2 до Договору факторингу суд встановив, що ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором у загальній сумі 45444,85 грн ( 18147,80 грн заборгованість за основним боргом, 10792,25 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та 16504,80 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями) (а.с.35). На підставі рішення Свеа Економі Кіпр Лімітед №1 від 25.03.2024 як єдиного учасника ТОВ «Росвен Інвест Україна» суд встановив, що ТОВ «Росвен Інвест Україна» змінило назву на ТОВ «Свеа Фінанс» (а.с.18). Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №448991177471 від 26.03.2024 суд встановив, що ТОВ «Свеа Фінанс» присвоєно ідентифікаційний код юридичної особи 37616221, що є ідентичним кодом юридичної особи, який був присвоєний ТОВ «Росвен Інвест Україна» (а.с.28). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України),підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Згідно із ч. 1ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ч. 1 ст. 626 та ч. 1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно з ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. За встановлених обставин, на підставі досліджених матеріалів цивільної справи, враховуючи викладені вище норми матеріального права, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач не у повній мірі виконував зобов`язання за Кредитним договором, не повернувши кредитодавцю основну суму боргу та, обумовлені цим правочином відсотки за користування кредитом, факт порушення умов договору зі сторони відповідача є доведеним стороною позивача. Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів як неотримання ним у кредит від АТ «Ідея Банк» грошових коштів за Кредитним договором, так і доказів своєчасного та у повному обсязі виконання його умов у строки, передбачені цим правочином. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] не виконала грошове зобов`язання щодо повернення суми кредиту та відсотків за користування ним за Кредитним договором як первинному кредитодавцю АТ «Ідеа Банк», так і його правонаступнику ТОВ «Свеа Фінанс», суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення із відповідача заборгованості за Кредитним договором у сумі 28940,05 грн, з яких 18147,80 грн заборгованість за основним боргом, 10792,25 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення із відповідача заборгованості за іншими процентними платежами, що нараховані позивачем за Кредитним договором, в сумі 16504,80 грн, суд зазначає таке. Із мотивувальної частини позовної заяви суд встановив, що сума 16504,80 грн позивачем визначена як заборгованість за іншими процентними платежами. Проте, згідно дослідженої судом копії довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за Кредитним договором, станом на 25.07.2023, що підготовлена АТ «Ідея Банк», суд встановив, що кошти в сумі 16504,80 грн є заборгованістю за нарахованими та несплаченими комісіями (а.с.11). Оскільки саме первинним кредитодавцем (АТ «Ідея Банк»), станом на день укладення Договору факторингу, кошти в сумі 16504,80 грн визначені як заборгованість відповідача [PERSON] за нарахованими та несплаченими комісіями згідно умов Кредитного договору, суд розглядає означену позовну вимогу позивача не з призми заборгованості за іншими процентними платежами, а саме з призми заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями. Із дослідженого паспорту споживчого кредиту суд встановив, що між сторонами означеного правочину обумовлено, зокрема, плату за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,65% щомісячно від початкової суми кредиту. Разом з тим, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) № 1734-VIII від 15.11.2016 (далі Закон №1734), загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. У ч. 2 ст. 8 Закону № 1734 визначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Таким чином, Законом № 1734 у редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію. Водночас, у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. При цьому, Закон № 1734 розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 11 Закону №1734 (у редакції станом на 30.10.2019), після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону №1734 (у редакції станом на 30.10.2019), у разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування (управління) кредитом може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць, а в іншому випадку, відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 1734, така інформація надається безоплатно. Подібна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19 (п. 31.29), Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі № 204/224/21 та Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року в справі № 727/5461/23. Згідно із ч. 5 ст. 12 Закону № 1734 (у редакції станом на 30.10.2019), умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Так, у матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які підтверджували б той факт, що відповідачу щомісячно надавалися будь-які послуги, за які встановлено нарахування комісії, чи певна інформація щодо кредиту та, що така інформація надавалася частіше ніж один раз на місяць, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача 16504,80 грн заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями. За вказаних обставин, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 28940,05 грн. У іншій частині позовні вимоги слід залишити без задоволення. Що стосується прохання позивача, викладеного у п. 3 прохальної частини позовної заяви про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, то суд зазначає про таке. Із досліджених судом матеріалів цивільної справи вбачається, що судові витрати позивача складаються лише із витрат на оплату судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 2422,40 грн (із застосуванням понижуючого коефіцієнта 0.8), що підтверджується платіжною інструкцією. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд визнав позовні вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості за Кредитним договором обґрунтованими і задовольнив їх на суму 28940,05 грн, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1543,12 грн.

Outcome: partial