Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 01.11.2021 року звернувся до суду з цим позовом, та просить визнати виконавчий напис №6624 від 05.11.2018 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р. О. таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що в провадженні головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кіртока В. Є. знаходиться виконавче провадження ВП №67012895 про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 55,4 кв.м, житловою площею 37,0 кв.м, в [ADDRESS] , що належить йому на праві власності, в рахунок погашення боргу у розмірі 45570,19 доларів США, що за курсом 27,88 відповідно до службового розпорядження від 23.08.2018 року складає 1270496,90 грн. та витрати за вчинення виконавчого напису у розмірі 3500,00 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», на підставі виконавчого напису №6624 від 05.11.2018 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р. О. Копію виконавчого напису №6624 від 05.11.2018 року він не отримував, про наявність виконавчого напису він дізнався з постанови головного державного виконавця. Жодних претензій з приводу заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» він не отримував. З сумо боргу він не погоджується. За таких обставин нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, тому спірний виконавчий напис нотаріуса слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність, на задоволені позовних вимог наполягав. Представник Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Проте, 22 вересня 2024 року на електронну адресу суду надійшов відзив представника відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Наконечної А.В., проте суд не приймає до уваги поданий представником відповідача відзив, оскільки такий не відповідає вимогам ч. 7 ст.\~178 ЦПК України. Головний державний виконавець Подільського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кіртока В. Є. у судове засідання не з`явилась. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р. О. у судове засідання не з`явився, про пилини неявки суду не повідомив. Дослідивши письмові докази справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 03 липня 2007 року між ЗАТ комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ комерційний банк «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено договір іпотеки квартири, посвідчений приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області Крисюк Л. В., зареєстровано у реєстрі за №2697. Відповідно до п.33.3 договору іпотеки квартири, предметом цього договору є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, а саме: квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 55,4 кв.м, житловою площею 37,0 кв.м, що належить іпотекодавцю на праві приватної власності. Відповідно до п. 33.2 договору іпотеки квартири, іпотекою забезпечується виконання зобов`язань іпотекодавцем за кредитним договором ввід 03.07.2007 року №ODKTGA00000274, укладеного між іпотеко держателем та іпотекодавцем. 17 вересня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» була надіслана письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором №ODKTGA00000274 від 03.07.2007 року на адресу [PERSON] . Проте, доказів отримання позивачем письмової вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суду не надано. 17 жовтня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р. О. з заявою вчинення виконавчого напису щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. 05 листопада 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р. О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №6624, про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 55,4 кв.м, житловою площею 37,0 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, пропонується задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» шляхом погашення заборгованості за кредитом 45570,19 доларів США, що за курсом 27,88 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.08.2018 року складає 1270496,90 грн., з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту 22139,95 доларів США, заборгованість за відмотками 14324,56 доларів США, заборгованість з комісії 2816,00 доларів США, заборгованість з пені 6289,68 доларів США. Витрати за вчинення виконавчого напису становлять у розмірі 3500,00 грн. Постановою головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кіртока В. Є. від 06.10.2021 відкрито виконавче провадження ВП №67012895 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р. О. №6624 від 05 листопада 2018 року. Постановою головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кіртока В. Є. від 06.10.2021 накладено арешт на нерухоме майно, що належить [PERSON] , а саме: квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема: Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерством юстиції України 22 лютого 2012 року N 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за N 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Відповідно до п. 1-1 наведеного Переліку, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу. У постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 в справі №6-887цс17 зроблено висновок, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. При цьому, стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. У відповідності до правового висновку, висловленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18), вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Таким чином, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Крім того, як вбачається зі спірного виконавчого напису, строк, за який проводиться стягнення - з 03.07.2007 по 23.08.2018, тобто у строк, що перевищує 3 роки, відповідно, поза межами строку, визначеному статтею 88 ЗУ «Про нотаріат», відтак вказана заборгованість не є безспірною. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02.06.2021 (справа №766/11996/18). Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий висновок відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17. Разом з тим, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи наведені вище вимоги до виконавчого напису, в тому числі і перелік дій, що передують його видачі, суд враховує відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення всіх необхідних дій нотаріусом та заявником (відповідачем), що стали наслідком видачі виконавчого напису, які б свідчили про безспірність заборгованості. В той же час, суд враховує, що оскільки оспорюваний виконавчий напис видавався нотаріусом на підставі документів, наданих відповідачем, останній мав реальну можливість надати їх до суду з метою доведення безпідставності позовних вимог позивача. З огляду на зазначені обставини, зважаючи на наявність обставин, які свідчать про очевидну спірність суми стягнутої заборгованості, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно ст. 141 ч. 1 ЦПК України на відповідача слід покласти понесені позивачем судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору за подачу позову у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved