Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 30 червня 2025 року звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позикиу розмірі 31760,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 грудня 2023 року [PERSON] уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики №4147265. Згідно з п.1 вказаного договору, позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, сплатити позикодавцю плату від суми позики. Підписанням цього договору позики відповідач підтвердив, що ознайомився на сайті https://clickcredit.ua/informaciya з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, а також погодився, що до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику. Зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору відповідачу зрозумілі. Відповідно до п. 22 вказаного договору, цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису позикодавця та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». 14 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 11 квітня 2024 року за №23 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 31760,00 гривень з яких 8000,00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 23760,00 гривень сума заборгованості за відсотками. Позивач зазначає, що всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попереднього кредитора. З огляду на вищенаведене, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за договором позики №4147265 в розмірі 31760,00 гривень з яких 8000,00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 23760,00 гривень сума заборгованості за відсотками Станом на день розгляду справи відзив на позов від відповідача до суду не надходив. Рух справи в суді \~ \~ \~ \~ Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 02 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 25 серпня 2025 року. Позиція учасників судового розгляду В судове засідання представник позивача не з`явився, у своєму позові просив розгляд справи проводити за його відсутності, позов задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. \~ \~ \~ \~ Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, шляхом надіслання судової повістки за фактичним місцем реєстрації та шляхом розміщення оголошення у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України на офіційному веб-сайті судової влади України. Причину неявки в судове засідання остання не повідомила, будь-яких клопотань, а також відзив на позов не подала. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, 25.08.2025 року подала письмову заяву в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнає частково, а саме: 8000,00 гривень основний борг, 2160,00 гривень відсотки у межах строку кредитування. В решті вимог просить відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 05 грудня 2023 року відповідачка [PERSON] уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики №4147265, відповідно до умов якого отримала позику в розмірі 8000,00 гривень строком на 30 днів. Відповідно до умов договору встановлена відсоткова ставка у розмірі 26,71% за один день користування позикою; 0,01% - знижена процентна ставка з другого дня користування позикою; 3,50% - за понадстрокове користування позикою за день; 3,50% - пеня % за день; 1732,08% - орієнтовна реальна річна процентна ставка; орієнтовна загальна вартість позики 10160,00 гривень. Підписанням цього договору позичальник підтвердив, що ознайомилась на сайті https://clickcredit.ua/informaciya з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги. Договір [PERSON] підписав за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором K1d5VuHRXc (а.с.6-8). Згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, за період з 05.12.2023 року по 04.01.2024 року сума кредиту становила 8000,00 гривень, проценти за користування кредитом 2160,00 гривень, реальна річна процентна ставка 1732,08 гривень, загальна вартість кредиту 10160,25 гривень (а.с.9). 14 червня 2021 р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с.10-13). До договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено дві додаткові угоди: Додаткова угода №2 від 28 липня 2021 року та Додаткова угода №22 від 11 квітня 2024 року (а.с.14-15). 11 квітня 2023 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено акт прийому-передачі реєстру боржників №23 від 11 квітня 2024 року за договором факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, згідно якого позивачу передано реєстр боржників, до позивача перейшло право вимоги заборгованості від боржників, позивач став кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с.16). Відповідно до витягу з реєстру боржників №23 до договору факторингу №14/06/2021 від 14 червня 2021, боржником за договором №4147265 є [PERSON] . Заборгованість [PERSON] станом на 11.04.2024 року становить 31760,00 гривень, з яких 8000,00 гривень тіло кредиту, 23760,00 гривень заборгованість за відсотками (а.с.18). Отже, ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до [PERSON] у сумі 31760,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №4147265 від 05 грудня 2023 року ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» станом на 30.04.2025 року (період з 11.04.2024 року по 30.04.2025 року) заборгованість за кредитним договором №4147265 від 05 грудня 2023 року не погашена, залишок заборгованості складає 31760,00 гривень, з яких основна сума боргу 8000 (вісім тисяч) гривень, заборгованість за відсотками 23760 (двадцять три тисячі сімсот шістдесят) гривень (а.с.19). Спір у даній справі виник у зв`язку із невиконанням [PERSON] зобов`язання з повернення кредитної заборгованості. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до закону, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у певних випадках. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно з\~ст.\~1048\~ЦК України\~позикодавець має\~право на\~одержання від\~позичальника процентів\~від суми\~позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок\~одержання процентів\~встановлюються договором.\~Якщо договором\~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір\~визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.3,12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК). У постанові від 07.04.2021у справі№ 623/2936/19 Верховний суд дійшов висновку, що використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором при укладенні договору відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення договорів» доведено факт укладення 05.12.2023 року року між первісними кредиторами ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] кредитного договору №4147265 від 05.12.2023 року в електронній формі, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, який є аналогом власноручного підпису. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до\~ст.\~512\~ЦК України\~кредитор у\~зобов`язанні\~може бути\~замінений іншою\~особою внаслідок: 1)\~передання ним\~своїх прав\~іншій особі\~за правочином\~(відступлення\~права вимоги); 2)\~правонаступництва; 3)\~виконання обов`язку\~боржника поручителем\~або заставодавцем\~(майновим\~поручителем); 4)\~виконання обов`язку\~боржника третьою\~особою. Кредитор\~у зобов`язанні\~може бути\~замінений також\~в інших\~випадках,\~встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризики настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, вказане свідчить про порушення прав позивача, яке підлягає захисту шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Отже, відповідач не виконала повністю свого обов`язку з повернення кредитних коштів у передбачений чинним законодавством та договором строк, чим допустила прострочення виконання грошового зобов`язання. Доказів протилежного відповідачкою суду не надано. Зважаючи на те, що позивачем доведено факт отримання відповідачкою кредитних коштів в розмірі 8000,00 гривень, що жодним чином не спростовано відповідачкою, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки 8000,00 гривень тіла кредиту. Окрім основного боргу позивач просить стягнути проценти за користування коштами за період з 05.12.2023 року по 11.04.2024 року у розмірі 23760,00 гривень, що відображено у розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» станом на 30.04.2025 року. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Порядок та підстави нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами, зокрема за кредитними договорами, передбачені ст. 1048 та 1056-1 ЦК України. Зокрема, статтею 1056-1 ЦК України установлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Так, відповідно до ч.1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Нарахування і стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої статті 1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тобто, згідно з позицією Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України. За умовами\~договору,\~укладеного між\~первинним кредитором\~ТОВ «1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~та відповідачкою\~ [PERSON] ,\~а саме\~п.6,\~передбачена пролонгація\~договору за\~зверненням позичальника\~в електронній\~формі через\~особистий кабінет\~позичальника шляхом\~укладення додаткової\~угоди,\~що підписується\~із застосуванням\~одноразового ідентифікатора\~кожного разу\~під час\~реалізації позичальником\~такого права.\~Однак,\~до матеріалів\~справи не\~долучено додаткову\~угоду,\~укладену між\~первинним кредитором\~ТОВ «1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~та відповідачкою\~ [PERSON] ,\~яка підтверджувала\~б факт\~пролонгації договору\~позики №4147265\~від 05.12.2023 року до 11.04.2024 року. Як вбачається з розрахунку позивача, первинним кредитором нараховано до стягнення з відповідача відсотки у розмірі 23760,00 гривень за період з 05 грудня 2023 року до 11 квітня 2024 року, в той час, коли розмір відсотків згідно Таблиці обчислення загальної вартості кредиту у межах строку кредитування (04.01.2024 року) становив 2160,00 грн. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що право позивача нараховувати проценти за користування позикою припинилося зі спливом строку кредитування 04 січня 2024 року, відповідно до п. 2.2. Договору. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовна вимога про стягнення відсотків підлягає до задоволення частково у розмірі 2160,00 гривень за період з 05.12.2023 року по 04.01.2024 року включно. Відтак, відсотки, нараховані у період з 05 січня 2024 року до 11 квітня 2024 року у розмірі 21600,00 гривень не підлягають до задоволення. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст.\~625\~цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст.\~625\~ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Звертаючись до суду із цим позовом, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не заявляло вимоги про застосування судом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до норм ЦПК України, саме на сторону лягає обов`язок довести ті обставини на які вона посилається. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, враховуючи визнання відповідачем суми основного боргу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню частково у розмірі 10160,00 гривень, з яких 8000,00 гривень - основна сума боргу, 2160,00 гривень - заборгованість за відсотками. Щодо судових витрат. У частині першій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги суд задовольнив на 31,99% (10160,00х100:31760,00), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 968,66 гривень (3028,00х31,99:100).

Outcome: partial