Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

13 березня 2025 року до Згурівського районного суду Київської області звернувся уповноважений представник позивача [PERSON] адвокат Костенко О.М. із вказаним вище позовом, у якому просить стягнути із держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації на користь [PERSON] 15000000,00 гривень (еквівалент згідно з офіційним курсом НБУ станом на 12.03.2025 332119,99 євро) в якості відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16.02.1985 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Від спільного сімейного життя [INFO] у них народилася донька [PERSON] . [INFO] донька позивача [PERSON] перебувала в готелі «Аврора», що розташований в місті Кривий Ріг по проспекту Металургів, 40 Дніпропетровської області. Цього ж дня, приблизно 08 год 14 хв підрозділами Збройних Сил Російської Федерації здійснено ракетний удар балістичною ракетою (попередньо ОТРК «Іскандер-М») по цивільній інфраструктурі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, а саме по будівлі готелю «Аврора» по [ADDRESS] , в результаті чого 5 осіб отримали поранення та 4 особи загинули, зокрема й донька позивача [PERSON] 26 серпня 2024 року слідчим відділом УСБУ у Дніпропетровській області за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України, відкрито кримінальне провадження № 22024040000001040. 28 серпня 2024 року відділенням судово-медичної експертизи трупів Криворізького районного відділу Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи видано довідку про причину смерті [PERSON] , у якій вказано, що остання померла у зв`язку із отриманням ушкоджень внаслідок дій від інших вибухів та осколків. Цього ж дня внесено відомості до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть [PERSON] та видано свідоцтво про її смерть. Позивач звернувся до Дніпропетровської обласної прокуратури із заявою про визнання його потерпілим в кримінальному провадженні та залученні його до провадження. 11 вересня 2024 року постановою старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ у Дніпропетровській області полковником юстиції Юрієм Соломійчуком винесено постанову про залучення [PERSON] до кримінального провадження № 22024040000001040 від 26.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України, як потерпілу особу та вручено памятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого. В обґрунтування розміру моральної шкоди зазначає, що те, що довелося пережити позивачу та його сім`ї важко оцінити, а травми та шок отримані ним будуть супроводжуватися все його життя. Внаслідок втрати доньки та з огляду на особливий цинізм, з яким Російською Федерацією порушуються основоположні права та свободи людини в Україні, позивач відчуває невгамовний душевний біль та страждання, незахищеність та розчарування, така втрата не дає можливості нормально спілкуватись з оточуючими та підтримувати нормальний спосіб соціального життя. Відповідач позбавив життя доньки позивача і за таке порушення права на життя відповідач має нести відповідальність, адже втрата доньки є довічною та непоправною. Позивач зазнав душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача відносно його доньки, позивачу не вистачає спілкування з донькою, її присутності та підримки. Смерть доньки призвела до незворотних негативних змін у його житті та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням викладених обставин, позивач вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому завдана моральна шкода, яку позивач загалом оцінює у 15000000,00 гривень. Суддя Згурівського районного суду Київської області Кучерява Л.М. своєю ухвалою від 17.03.20525 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначила у справі підготовче судове засідання, встановила учасникам справи строки для подання заяв по суті справи, постановила виклик відповідача здійснити шляхом публікації оголошення на оційному веб-сайті судової влади України. Згурівський районний суд Київською області своєю ухвалою від 02.07.2025 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися у встановлений законом спосіб. Позивач про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити повністю. 24 лютого 2022 року розірвано дипломатичні відносини між Україною і Російською Федерацією у зв`язку з повномасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України. Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території Російської Федерації та діяльність дипломатичних установ Російської Федерації на території України зупинено. Комунікація Міністерства закордонних справ України з органами державної влади Російської Федерації за посередництва третіх держав не здійснюється. У зв`язку з чим наразі унеможливлено сприяння органами дипломатичної служби України у переданні судових документів російській стороні (листи Міністерства закордонних справ України вих. №71/17-500-67127 від 04.09.2022р. та вих. №71/17-500-77469 від 03.10.2022р.). 01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». 22 грудня 2022 року Закон опубліковано у газеті «Голос України» та 23 грудня 2022 року Закон набрав чинності. Закон передбачає: зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь (стаття 1); вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (стаття 2). Також у відповідності до положень статті 32 Віденської конвенції про дипломатичні зносини 1961 року та статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право», МЗС було розроблено алгоритм дій з питання отримання згоди російської сторони на відмову від судового імунітету держави у зв`язку із розглядом судами України цивільних справ за позовами проти Російської Федерації, у т.ч. в особі Посольства Російської в Україні, за яким МЗС доручало Посольству України в Російській Федерації передати до Міністерства закордонних справ Російської Федерації ноту МЗС з питання отримання згоди Російської Федерації на відмову від судового імунітету під час розгляду судовими органами України справ за позовами проти Російської Федерації. Разом із тим, у зв`язку з порушенням Російською Федерацією цілей та принципів статуту ООН, Гельсінського Заключного акта, Паризької Хартії для Нової Європи та ряду інших документів ОБСЄ, у зв`язку із повномасштабною збройною агресією Російської Федерації проти суверенітету та територіальної цілісності України, Міністерство закордонних справ України 24 лютого 2022 року нотифікувало МЗС Російської Федерації про прийняте Україною рішення розірвати дипломатичні відносини з Росією, що були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною та Російською Федерацією від 14 лютого 1992 року. Відтак, діяльність дипломатичних представництв України в Росії та Росії в Україні, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинені. Комунікація МЗС з органами влади Російської Федерації також не здійснюється. Окрім того, відповідно до повідомлення, розміщеного 25.02.2022 на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства «Укрпошта», у зв`язку з агресією з боку Російської Федерації та введенням воєнного стану, АТ «Укрпошта» припинило поштове співробітництво з Поштою Росії та Білорусі, посилки та перекази в ці країни не приймаються. У зв`язку із чим, інформацію про дату, час та місце розгляду справи за позовом [PERSON] до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, було повідомлено відповідачу через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Судом було вжито усіх можливих процесуальних заходів задля належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання та створення учасникам процесу належних умов для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надано сторонам строк для подачі відзиву, відповіді на відзив. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі. За змістом п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 15). [INFO] [PERSON] (донька позивача) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 28.08.2024 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Довгинцівському та Саксаганському районах у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Місце смерті [PERSON] місто Кривий Ріг Дніпропетровської області. Причина смерті ушкодження внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків, що підтверджується довідкою про причину смерті № 1868 від 28.08.2024, виданою [PERSON] лікарем відділення судово-медичної експертизи трупів Криворізького районного відділу Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи. У засобах масової інформація містяться публікації про нічний ракетний удар по готелю «Аврора» у Кривому Розі, який був повністю знищений і внаслідок такого ракетного удару станом на 27.08.2025 загинули 2 людини, це чоловік та жінка, та 5 людей отримали травми (а.с. 26-30). У жовтні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до Дніпропетровської обласної прокуратури із заявою про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні та залученні його до провадження, у якій вказує, що у ніч на [INFO] (близько 23 год 18 хв 26.08.2024) військові рф здійснили ракетний обстріл м. Кривий Ріг. Внаслідок такої атаки в готелі «Аврора» загинула його донька, як цивільна особа [PERSON] . В зв`язку з цим просив визнати його потерпілим та залучити до кримінального провадження за фактом ракетного обстрілу м. Кривого Рогу військовими рф (а.с. 19-20). 11 вересня 2024 року старший слідчий в ОВС слідчого відділу УСБУ у Дніпропетровській області Ю.Соломійчук своєю постановою залучив [PERSON] до кримінального провадження № 22024040000001040 від 26.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України, як потерпілу особу. Зі змісту постанови вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що [INFO] приблизно 08 год 14 хв підрозділами зс рф здійснено ракетний удар балістичною ракетою (попередньо ОТРК «Іскандер-М») по цивільній інфраструктурі м. Кривогу Рогу Дніпропетровської області, а саме по будівлі готелю «Аврора» по [ADDRESS] . В результаті чого загинуло 4 особи та 5 осіб отримали поранення. Так, у результаті даного ракетного обстрілу загинула цивільна особа [PERSON] , [INFO] , яка є донькою [PERSON] , [INFO] , чим спричинено моральну шкоду вказаній особі (а.с. 24). Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України. 24 лютого 2022 розпочалось повномасштабне вторгнення Російської Федерації на території України, у зв`язку із чим\~Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України», в Україні введено військовий стан. Зазначені обставини є загальновідомими та ніким не оспорюються, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами частини третьої\~статті 82 ЦПК України. Окрім того, відповідно до статті 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004), що відображає звичаєве міжнародне право, держава не має права посилатися на судовий імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю, життю та майну, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду. Отже, судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення Російською Федерацією державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом, а тому держава Російська Федерація є належним відповідачем у даній справі. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18 травня 2022 року по справі № 760/17232/20-ц. З огляду на те, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, чим порушено її суверенітет, отримання згоди Російської Федерації бути відповідачем у цій справі наразі є недоцільним. До таких висновків щодо розірвання дипломатичних відносин між Україною і Російською Федерацією, на основі аналізу наведених вище норм права та фактичних обставин, дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782 св 21), у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 490/9551/19, а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17, провадження № 14-167 цс 20 (пункт 58). Стосовно вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст.\~1\~Закону України\~«Про оборону\~України» збройна\~агресія \~це застосування\~іншою державою\~або групою\~держав збройної\~сили проти\~України.\~Збройною агресією\~проти України\~вважається будь-яка\~з таких\~дій:\~вторгнення або\~напад збройних\~сил іншої\~держави або\~групи держав\~на територію\~України,\~а також\~окупація або\~анексія частини\~території України; блокада\~портів,\~узбережжя або\~повітряного простору,\~порушення комунікацій\~України збройними\~силами іншої\~держави або\~групи держав; напад\~збройних сил\~іншої держави\~або групи\~держав на\~військові сухопутні,\~морські чи\~повітряні сили\~або цивільні\~морські чи\~повітряні флоти\~України; засилання\~іншою державою\~або від\~її імені\~озброєних груп\~регулярних або\~нерегулярних сил,\~що вчиняють\~акти застосування\~збройної сили\~проти України,\~які мають\~настільки серйозний\~характер,\~що це\~рівнозначно переліченим\~в\~абзацах п`ятому\~-\~сьомому\~цієї статті\~діям,\~у тому\~числі значна\~участь третьої\~держави у\~таких діях; дії\~іншої держави\~(держав),\~яка дозволяє,\~щоб її\~територія,\~яку вона\~надала в\~розпорядження третьої\~держави,\~використовувалася цією\~третьою державою\~(державами)\~для вчинення\~дій,\~зазначених в\~абзацах\~п`ятому\~-\~восьмому\~цієї статті; застосування підрозділів збройних сил іншої держави або групи держав, які перебувають на території України відповідно до укладених з Україною міжнародних договорів, проти третьої держави або групи держав, інше порушення умов, передбачених такими договорами, або продовження перебування цих підрозділів на території України після припинення дії зазначених договорів. Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20 лютого 2014 року є актами збройної агресії відповідно до пунктів «a», «b», «с», «d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року. Таким чином, Російська Федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якої проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме Російська Федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. Згідно із вимогами\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частини першої\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Отже, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно роз`яснень, наданих у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту частини третьої статей\~12\~та\~81 ЦПК України. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19. Відповідно до положень пункту 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожного конкретного випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені та доведені. У постанові Верховного суду від 20 червня 2024 року по справі № 216/5657/22 зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга\~статті 23 ЦК України). Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто, можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)). По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). Змагальність сторін є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 4 частини третьої\~статті 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта\~статті 12 ЦПК України). Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (частина п`ята\~статті 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя\~статті 89 ЦПК України). При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). Наприклад, в Італії в судовій практиці застосовуються різноманітні критерії для компенсації немайнової шкоди втілені у відповідних таблицях (наприклад, таблиці суду м. Риму (https://www.tribunale.roma.it/allegatinews/A_24405.pdf)). Найбільш «авторитетним» вважаються Міланські таблиці (https://tribunale-milano.giustizia.it/cmsresources/cms/documents/Tabelle_milanesi_Danno_non_patrimoniale_ed._2021_2.pdf), які передбачають єдину систему розрахунку компенсації немайнової шкоди, що включає в себе як біологічну, так і іншу немайнову шкоду, зокрема, моральну. Водночас, в українській судовій практиці не застосовуються певні таблиці для визначення розміру грошової компенсації моральної шкоди. Тому при визначенні грошової компенсації моральної шкоди слід враховувати те, що дійсно: внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України особа може зазнавати (зазнала) моральної шкоди; законодавець в\~статті 23 ЦК України\~передбачив відкритий перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру грошової компенсації (характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості); розмір грошової компенсації моральної шкоди завданій особі внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України може відрізнятися, залежно від того, на які обставини завдання моральної шкоди посилається позивач та які обставини враховані судом при визначенні розміру грошової компенсації моральної шкоди; такими обставинами може бути, зокрема: смерть близьких осіб, каліцтво особи чи близьких осіб; місце проживання особи (різняться відчуття осіб, що проживають на території проведення бойових дій чи осіб далеко від цієї території); пошкодження або знищення рухомого майна; права які порушені внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України тощо. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20 червня 2024 року по справі № 216/5657/22. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 372/1652/18, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд у рішенні, а не психолог у висновку. Висновок останнього може слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема, й можливого грошового еквівалента таких страждань. Проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суддя повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості. Так, матеріалами справи доведено, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України під час ракетного удару балістичною ракетою (попередньо ОТРК «Іскандер-М») по цивільній інфраструктурі міста Кривий Ріг Дніпроперовської області, а саме по будівлі готелю «Аврора» по [ADDRESS] , [INFO] цивільна особа [PERSON] , [INFO] , яка є донькою позивача [PERSON] . Внаслідок збройної агресії та втрати дочки позивач [PERSON] зазнав сильного психо-травматичного впливу, сильних душевних та психічних страждань, що має суттєві наслідки на якість життя позивача, стан його фізичного та психологічного здоров`я. Суттєвий обсяг порушень прав та законних інтересів [PERSON] підтверджуються матеріалами справи. Отже, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку зі сплати моральної шкоди, у зв`язку із наявністю факту у його діях збройної агресії Російської Федерації проти України, здійснення ракетного удару по цивільній інфраструктурі міста Кривій Ріг та загибелі дочки позивача. Із врахуванням засад розумності, виваженості, справедливості та рівня завдання моральної шкоди, її розмір суд визначає в сумі 15000000,00 грн, тобто у заявленому позивачем розмірі. Згідно офіційного курсу Національного Банку України, станом на дату подання позовної заяви до суду 13 березня 2025 року, еквівалент суми становить 332119,99 Євро. Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору, тому з держави Російська Федерація на користь держави Україна належить стягнути судовий збір в розмірі 15140,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved