Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач, позикодавець) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за борговою розпискою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 жовтня 2024 року позивач позичив відповідачу 10\~000 дол. США до 21.02.2025 року. Відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, позичені кошти не повертає,\~\~що є підставою для стягнення позичених коштів та відсотків, нарахованих відповідно до ст. 1048 ЦК України в судовому порядку. 29 квітня 2025 року суд відкрив провадження у справі та постановив слухати справу в порядку загального позовного провадження. 08 липня 2025 року представник відповідача подав відзив. Відповідач не визнає позов в частині стягнення відсотків. Звертає увагу на те, що позика в іноземній валюті і сторони не обумовили розмір і порядок сплати процентів, а тому положення ч.1 ст. 1048 ЦК України не може застосовуватися до спірних відносин. Просив врахувати правові висновки щодо застосування ст. 1048 ЦК України у подібних відносинах, які викладені в постанові ВП Верховного Суду у справі №464/3790/16-ц від 16.01.2019 року. 09 липня 2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 24 липня 2025 рік. Явка учасників справи не визнавалась обов`язковою. Суд не зміг повідомити позивача про це судове засідання у зв`язку з тим, що ТУ ДСА у Львівській області не забезпечила поштовими марками. Розгляд справи по суті відклав на 18 серпня 2025 року. Позивач отримав судову повістку про виклик до суду 07.08.2025 року. Представник позивача, відповідач та його представник повідомлені про місце, дату та час судового засідання через електронний суд. В судове засідання, призначене на 18 серпня 2025 року, з`явилися представники сторін. Обговоривши з представниками сторін можливість розгляду справи без сторін, вирішив проводити розгляд справи за участі лише їх представників. Заслухавши аргументи, доводи та заперечення представників сторін, дослідивши докази та здійснивши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також проаналізувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 21 жовтня 2024 року відповідач отримав у позику від позивача грошову суму в розмірі 10\~000 дол. США року, що підтверджується копією розписки від 21.10.2024 року. Кошти в борг отримані в присутності свідка [PERSON] . Відповідач зобов`язався повернути борг до 21.02.2025 року. Позивач просив стягнути з відповідача суму боргу в гривні по курсу НБУ долара до гривні станом на 17.03.2025 року. Згідно інформації, розміщеної на сайті НБУ, станом на 17.03.2025 року курс долара до гривні становить 1 долар США еквівалентний 41,5098 грн. Станом на 17.03.2025 року, за розрахунком позивача, 10\~000 дол. США становлять 415\~098,00 грн. Крім того, за розрахунками позивача, відповідач відповідно до ст. 1048 ЦК України, має сплатити відсотки за договором позики, які розраховані на рівні облікової ставки НБУ, та становлять 18055,08 грн. Із встановлених обставин вбачається, що спір виник щодо заборгованості, яка утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором позики, оформленого борговою розпискою. Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, що врегульовані\~параграфом 1 Глави 71 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК). Представник відповідача, хоча і звернув увагу на те, що в судовому засіданні досліджувалася лише копія розписки, однак і в відзиві на позовну заяву і в судовому засіданні 18.08.2025 року не заперечив факт складання його довірителем розписки та наявності заборгованості. Тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України ці обставини визнаються доведеними та не підлягають доказуванню. Необхідність виконання належним чином взятих на себе зобов`язань, обов`язковість договору і наслідки невиконання зобов`язання передбачені статтями\~525,\~526,\~530\~,\~610,\~611 ЦК. У порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від належного виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговану суму не повернув. Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК\~України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази в частині, що підтверджують існування зобов`язальних правовідносин між сторонами та неналежну поведінку відповідача суд визнає належними і допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують існування договірних правовідносин між сторонами та неналежну поведінку відповідачки. Однак надані позивачем докази не підтверджують заявлену до стягнення суму заборгованості по процентам. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 462/5025/20 (провадження № № 61-11608св22), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою\~статті 263 ЦПК. Суд погоджується з наявністю заборгованості по позиці. Суд, враховуючи ч. 1 ст. 533 ЦК України, погоджується з позивачем, що він має право на стягнення ( примусове виконання зобов`язання ) суми боргу в національній валюті. Перевірка розрахунку боргу за позикою підтверджує його правильність : 10 000 дол. США Х 41,5098 грн/1 дол. США = 415098,00 грн. Позивач вважає, що має право на відсотки за користування позикою у розмірі облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми неповернутої позик, посилаючись на правовий висновок ВП ВС по справі №149/1499/18 від 25.05.2021 року. Відповідач заперечує таке право позивача, посилають на правовий висновок ВП ВС по справі № 464/3790/16-ц від 16 січня 2019 року. Зазначає, що на рівні Верховного Суду сформовано позицію про те, що у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої\~статті 1048 ЦК України\~не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого\~ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Предметом боргової розписки є іноземна валюта - долари США, розмір одержання процентів його умовами не передбачено. ВП ВС з часу формування висновку про неможливість застосування положення частини першої\~статті 1048\~ЦК України для визначення розміру процентів у разі у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики не змілина своєї позиції, а тому суд погоджується з аргументами представника відповідача про відсутність підстав для стягнення процентів за коистування позикою в розмірі 18\~055,08 грн. Суд відхиляє доводи представника позивача про застосування до спірних правовідносин правового висновку ВП ВС про правомірність нарахування відсотків відповідно до ст. 1048 ЦК України, викладеного у постанові №149/1499/18 від 25.05.2021 року, оскільки у справі, що розглядається, предметом позики були кошти в іноземній валюті, а за обставинами справи №149/1499/18 - в національній валюті. Підсумовуючи викладене, суд виснує, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 415\~098,00 грн. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При зверненні до суду позивач не сплачував судовий збір, так як звільнений від його сплати як особа з інвалідністю ІІ групи. Ціна позову становить 433\~153,08 грн. Судовий збір за такий позов становить 4331,53 грн 433153,08 х1%/100%=4331,53 грн). Позов задоволено частково в розмірі 415098,00 грн, що становить 95,83% ( 415098 грн/433153,08 грн Х100%), а тому судовий збір потрібно покласти на відповідача у пропорційному розмірі - 4150,91 грн, який необхідно стягнути в дохід держави. Витрати на правничу допомогу суд не розподіляє, так як представник позивача до \~ закінчення судових дебатів не подав доказів понесених витрат, а зробив заяву, що подасть їх в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України. Представник відповідача не заявляв про стягнення витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial