Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог Представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] 18799,60 грн. заборгованості за кредитним договором № 696017 від 01.09.2021 р., укладеним між відповідачем та ТОВ «Слон Кредит». Сума кредиту за цим договором складає 12500,0 грн. Право вимоги за вказаним кредитним договором у позивача виникло на підставі Договору факторингу № 2102-24 вид 21.02.2024 р., укладеному кредитодавцем з Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс». У відповідності до умов цього договору та згідно Реєстру передачі прав вимоги позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 18799,60 грн., у тому числі тіло кредиту 9037,34 грн. та відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 9762,26 грн. Розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором визначений станом на 01.09.2023 року, тобто, в межах строку дії кредитного договору. 2. Процесуальні питання, пов`язанні з розглядом справи. 12.02.2025 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська надійшла позовна заява ТОВ «Діджи Фінанс» про стягнення заборгованості за кредитним договором, сформована в системі "Електронний суд". В ній позивач також просить розглядати справу без участі його представника. 19.02.2025 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддям справу передано в провадження судді Кузнецовій А. С. 25.02.2025 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 09.05.2025 року від відповідача надійшов Відзив на позов. 16.05.2025 року від представника позивача адвоката Виссал Володимира Володимировича надійшла Відповідь на Відзив, сформована в системі "Електронний суд". 3. Позиція позивача Позивач ТОВ «Діджи Фінанс» у своїй позовній заяві просить стягнути з [PERSON] 18799,60 грн. заборгованості за споживчим кредитним договором № 696037 від 01.09.2021 р., укладеним відповідачем з ТОВ «Слон Кредит». Право вимоги за вказаним кредитним договором у позивача виникло на підставі Договору факторингу № 2102-24 вид 21.02.2024 р., укладеному кредитодавцем з Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс». Відповідно до п. 1.3. Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 12 500,00 грн. Пунктом 1.4. Договору передбачено, що строк кредиту 730 днів, з кінцевим терміном повернення 01.09.2023 р. (включно). Відповідно до п. 1.5. Договору тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: - за перший день користування кредитом (включно) - 25% в день (9125% річних) (далі - Проценти за перший день користування кредитом); - за вci наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85% річних (далі Поточні проценти). Згідно пункту 2.1. кредитного договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом її перерахування (утримання): - 10000,0 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] ; - у розмірі 2500,0 грн. на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до пункту 3.5 договору. Вказаний пункт договору передбачає, що сплата процентів за перший день користування кредитом здійснюється Споживачем в день отримання кредиту. З метою оплати процентів за перший день користування кредитом Споживач доручає Товариству утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню Споживачеві. Позивач посилається на те, що сплата процентів за перший день користування кредитом, здійснюється споживачем в день отримання кредиту. З метою оплати Процентів за перший день користування кредитом, споживач доручає Товариству утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню споживачу. Пунктом 3.3. кредитного договору передбачається, що розмір процентної ставки, встановлений Кредитним договором, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії Кредитного договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку. У відповідності до умов цього договору та згідно Реєстру передачі прав вимоги позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 18799,60 грн., у тому числі тіло кредиту - 9037,34 грн. та відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 9762,26 грн. Розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором визначений станом на 01.09.2023 року, тобто, в межах строку дії кредитного договору. Згідно до кредитного договору кредитні кошти надаються у безготівковій формі. 10000,0 грн. були перераховані на картковий рахунок позичальника № [NUMBER] . 2500,0 грн. зараховані на користь кредитодавця в якості сплати процентів за перший день користування кредитними коштами. В якості правового обґрунтування своїх вимог позивач посилається на таки правові норми. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 512 Цивільного кодексу України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією із таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, ст. 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості врегулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено: «Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом». 4. Позиція відповідача У своєму Відзиві на позов відповідач не заперечує проти того, що ним дійсно укладався з ТОВ «Слон Кредит» кредитний договір і отримання ним кредитних коштів, але позовні вимоги не визнає і просить відмовити в їх задоволенні з посиланням на таке. 1. У відповідності з пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 2. Мотивуючи своє непогодження з позовними вимогами, відповідач вказує, що за Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» фінансовим установам на час воєнного стану та 6 місяців після його закінчення заборонено стягувати заборгованість з військовослужбовців та турбувати їх родичів. При цьому він посилається на пункт 15 статті 14 вказаного Закону, згідно якому учасникам бойових дій та ветеранам війни не нараховуються штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом на весь час його призову. Він з 18 квітня 2022 року був зарахований до штату військової частини [NUMBER] і у цей час продовжує проходження військової служби, що підтверджується наданою ним довідкою і копією військового квитку. В силу характеру його служби він був позбавлений можливості у теперішній час у складі зазначеної військової частини, залучений до виконання бойових та спеціальних завдань у складі діючих угруповань військ Сил оборони держави, де часто не буває мобільного зв`язку, з цих підстав у мене не було можливості повідомити про цю обставину кредитора. Уточнюючи свої права, які надаються військовослужбовцям, відповідач констатує, що він звільняється від сплати: - відсотків за користування кредитом; - штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту. Посилаючись на пункт 15 статті 14 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», відповідач вважає, що суд повинен зменшити визначений позивачем обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом. Проте, ніякого свого розрахунку заборгованості не наводить. 3. На думку відповідача, при заміні сторони у зобов`язанні інша сторона повинна певною мірою приймати у цьому участь. А тому ризик виконання боржником зобов`язання старому кредитору несе первісний кредитор. Неповідомлення боржника у письмовій формі про заміну кредитора приводить до недійсності вимог нового кредитора, якій не надав жодної додаткової угоди до договору факторингу, в якій б було зазначено прізвище, ім`я та по батькові Відповідача як особи, право вимоги відносно якої передано, а також де були б зазначені реквізити кредитного договору, право вимоги по якому передано. В договорі факторингу немає жодного посилання на Відповідача. 4. Щодо нарахованого позивачем розміру процентів, то відповідач вважає її не пропорційною із самою сумою отриманого кредиту, що не відповідає принципу справедливості, задекларованого у частині 3 статті 509 Цивільного кодексу України. 5. Обставини, встановлені судом Позивач ТОВ «Діджи Фінанс». звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] 18799,60 грн. заборгованості за кредитним договором № 696017 від 01.09.2021 р., укладеним відповідачем з ТОВ «Слон Кредит». Сума кредиту за цим договором складає 12500,0 грн. (копія договору про надання споживчого кредиту а.с.74-79) Право вимоги за вказаним кредитним договором у позивача виникло на підставі Договору факторингу № 2102-24 від 21.02.2024 р., укладеному кредитодавцем з Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (копія договору факторингу а.с.89-95). У відповідності до умов цього договору та згідно Витягу з додатку до договору факторингу №2102-24, позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 18799,60 грн., у тому числі тіло кредиту 9037,34 грн. та відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 9762,26 грн. (копія витягу а.с.23) Розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором визначений станом на 01.09.2023 року, тобто, в межах строку дії кредитного договору. Порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами встановлений пунктом 1.5. кредитного договору № 696017 і передбачає, що за перший день користування кредитом (включно), згідно до умов кредитного договору, нараховуються проценти у розмірі 25% в день (9125% річних) (далі - Проценти за перший день користування кредитом). За наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) і до кінця строку надання кредиту процентна ставка дорівнюється 85% річних (далі Поточні проценти). Згідно пункту 2.1. кредитного договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом її перерахування (утримання): - 10000,0 грн. за реквізитами платіжної картки позичальника № [NUMBER] ; - у розмірі 2500,0 грн. на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до пункту 3.5 договору. Вказаний пункт договору передбачає, що сплата процентів за перший день користування кредитом здійснюється Споживачем в день отримання кредиту. З метою оплати процентів за перший день користування кредитом Споживач доручає Товариству утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню Споживачеві. Платіжним дорученням № 8439 від 01.09.2021 р. через філію «Розрахунковий центр АТ «КБ «ПриватБанк» Товариством «Слон Кредит» на ім`я [PERSON] перераховано 10000,0 грн. (копія платіжного доручення а.с.104) Позивач посилається на те, що Позичальник умови договору не виконав, кредит не сплатив, а тому має повернути отриману у кредит грошову суму і проценти за користування кредитними коштами. З наданого позивачем Розрахунку слідує, що нарахування процентів здійснюється за період з 02.09.2021 р. по 01.09.2023 р. окремо на суму кредиту (тіло кредиту) 10000,0 грн і окремо на відсотки за перший день користування кредитними коштами в сумі 2500,0 грн.(розрахунок заборгованості а.с.24-67) Під час дії кредитного договору відповідач здійснив часткове погашення своїх зобов`язань за кредитним договором у таких розмірах: - проценти за Перший день користування кредитом 1081,13 грн. - проценти за користування кредитом 3431,24 грн. - погашення тіла кредиту 962,87 грн. Це підтверджується відомостями наданого позивачем Розрахунку заборгованості. Згідно до Розрахунку заборгованості сума боргу відповідача за тілом кредиту становить 9037,34 грн.; заборгованість за несплаченими процентами складається з процентів власне за кредит і процентів за перший день користування кредиту. Загалом ця сума дорівнюється 9762,26 грн. 6. Правова площина розв`язання спору та висновки суду щодо заявлених вимог Виходячи із змісту статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), суд при розгляді справи керується принципом верховенства права і на цієї основі надає оцінку доказам, наведеним сторонами на обгрунтування своїх вимог і заперечень. Відповідно до статті 13 ЦПК (Диспозитивність цивільного судочинства) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Разом з тим, на виконання вимог статті 264 ЦПК при вирішенні питання, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, суд керується принципом «суд знає закон», про необхідність застосування якого йдеться у постанові Верховного Суду від 05.02.2020 р. у справі № 759/20387/18: «... суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини». (Аналогічну правову позицію викладено також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 та від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17). Суд вважає встановленими таки обставини. 01.09.2021 р. між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] було укладено в електронній формі кредитний договір № 696017, за яким позичальнику надано кредитні кошти у сумі 10000,0 грн. шляхом їх зарахування на кредитну картку позичальника. Кінцевий строк погашення кредиту 01.09.2023 р. (копія договору про надання споживчого кредиту а.с.74-79) Право вимоги за вказаним кредитним договором у позивача виникло на підставі Договору факторингу № 2102-24 вид 21.02.2024 р., укладеному кредитодавцем з Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (копія договору факторингу а.с.89-95). Позичальник повністю умови договору не виконав, кредит не сплатив. Розглядаючи справу, суд також керується положеннями спеціальних законів, які регламентують спірні правовідносини: Закон України «Про споживче кредитування» та Закон України ««Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Виходячи із складу позовних вимог, суд приходить до таких висновків. Щодо вимоги про стягнення суми кредиту (тіла кредиту). Відповідно до наданого позивачем Розрахунку заборгованості ця сума дорівнює 9037,34 грн. Відповідачем під час дії строку кредитного договору здійснювались періодичні платежі, з яких кредитодавцем на погашення кредиту (тіла кредиту) було зараховано 962,87 грн. Тобто, розрахунок позивача у цієї частині не викликає сумніву і його вимоги грунтуються на положеннях статей 514, 526, 625, 1054 Цивільного кодексу України. У відповідності до статті 514 ЦКУ до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 цього Кодексу встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 625 ЦКУ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина перша статті 1054 ЦКУ встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стосовно вимоги про стягнення процентів. Що стосується вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами, встановлених абзацем 3 пункту 1.5. кредитного договору № 696037 від 01.09.2021 р. (85 % річних), то суд вважає порядок та розмір їх встановлення такими, що відповідають як загальним, так й спеціальним правовим нормам. Проте, позивачем не враховані спеціальні пільги для деяких категорій споживачів. Так, пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції,\~пеня за\~невиконання зобов`язань\~перед підприємствами,\~установами і\~організаціями усіх\~форм власності,\~у тому\~числі банками,\~та фізичними\~особами,\~а також\~проценти за\~користування кредитом\~не нараховуються,\~крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Відповідачем разом з Відзивом на позов надано належним чином посвідчену довідку №1267 від 24.04.25р. про те, що він 18.04.2022 р. мобілізований до лав ЗСУ і по цей час знаходиться у штаті військової частини [NUMBER] . Однак, відповідач помилково вважає, що ця правова норма взагалі звільняє його від сплати процентів за користування кредитними коштами. Вона застосовується лише на період після набуття особою статусу, що передбачається Законом. Тобто, у даному випадку з 18.04.2022 року, до цього ж часу нарахування процентів є правомірним. Також слід визнати неналежним посилання відповідача на те, що заявлені до нього вимоги суперечать Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», положеннями якого фінансовим установам на час воєнного стану та 6 місяців після його закінчення заборонено стягувати заборгованість з військовослужбовців та турбувати їх родичів. Пунктом 6-2 ПРИКІНЦЕВИХ ТА ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Закону України «Про споживче кредитування» встановлюється, що під час врегулювання простроченої заборгованості у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування кредитодавець, новий кредитор, колекторська компанія, фізичні та юридичні особи, залучені на договірних засадах кредитодавцем, новим кредитором, колекторською компанією до безпосередньої взаємодії із споживачем, його близькими особами, представником, спадкоємцем, поручителем або майновим поручителем, третіми особами, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію, додатково зобов`язані дотримуватися таких вимог щодо етичної поведінки: 1) не взаємодіяти за власною ініціативою із споживачем, який у передбачений цим пунктом спосіб повідомив про свою належність до захищеної категорії. З цього випливають два висновки: 1)ця вимога щодо етичної поведінки кредитодавця стосується лише процедури досудового врегулювання простроченої заборгованості, але вона не зупиняє право кредитора на звернення до суду з позовом про стягнення простроченої заборгованості; 2)для застосування цього застереження попередньою умовою є повідомлення споживача або його родичів про належність його до захищеної категорії. Але, як вказує сам відповідач, він не повідомляв кредитора про свою мобілізацію. Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідача процентів за перший день користування кредитними коштами, то суд виходить з наступного. Стаття 203 Цивільного кодексу України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Серед них вказується на те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Кредитні правовідносини регулюються нормами зобов`язального права, загальними нормами договірного права, а також нормами, що регламентують договори позики та кредиту. Стаття 546 ЦКУ містить перелік видів забезпечення виконання зобов`язання. До їх числа належать неустойка,, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, право довірчої власності. Ця норма також передбачає, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Але при цьому суть такого виду забезпечення повинна мати розумний характер і бути реально направленим на забезпечення зобов`язання. Для кредитних правовідносин спеціальною нормою забезпечення виконання зобов`язання позичальником є стаття 1052 Цивільного кодексу, відповідно до якої у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором Пунктом 1.5. кредитного договору № 696017 сторони встановили, що за перший день користування кредитом (включно), згідно до умов кредитного договору, нараховуються проценти у розмірі 25% в день (9125% річних) (Проценти за перший день користування кредитом). Згідно пункту 2.1. договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом її перерахування (утримання): - 10000,0 грн. за реквізитами платіжної картки позичальника № [NUMBER] . Цю суму платіжним дорученням № 8439 від 01.09.2021 р. Товариством «Слон Кредит» перераховано на ім`я [PERSON] - у розмірі 2500,0 грн. на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом. Відповідно до пункту 3.5 договору сплата процентів за перший день користування кредитом здійснюється Споживачем в день отримання кредиту. З метою оплати процентів за перший день користування кредитом Споживач доручає Товариству утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню Споживачеві. Аналіз наведених пунктів кредитного договору дозволяє зробити висновок про те, що угода щодо цих 2500,0 гривень не відповідає ані букві ані духу закону, тобто, її характер і призначення не можуть бути пояснені ані аналогією закону, ані аналогією права. Вона може розглядатися і як завдаток, і як притримання. Проте такими вона не є, оскільки не належала і не належить позичальнику. А сумою кредиту є 10000,0 грн., які надані відповідачу. Фактично сам кредитодавець на цю суму надав собі кредит, а нарахування процентів на неї здійснюється за рахунок кредитоотримувача, оскільки навіть всупереч тексту пункту 3.5 договору нарахування процентів за перший день користування кредитом та їх сплата здійснюються не за рахунок цієї суми, а відносяться на заборгованість споживача. Позивач до суми заборгованості [PERSON] не відносить означену суму 2500,0 грн., але включає нараховані на неї проценти, з яких відповідач на день свого зарахування до лав ЗСУ сплатив 1081,13 грн. Ця сума є безпідставно отриманою для кредитодавця, однак суд не вправі приймати цю обставину до уваги, оскільки відповідач у своїх запереченнях не торкався цього питання, а в силу положень статті 601 ЦКУ зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Суд не погоджується з вимогою позивача про стягнення процентів за перший день користування кредитними коштами і з тієї підстави, що навіть з позиції позивача, ці суми є нарахуванням процентів на проценти, що суперечить діючому законодавству про відповідальність за порушення зобов`язань. Відсотки за кредитом це додаткова сума, яку позичальник сплачує банку за користування позиченими коштами, що розраховується як процентна ставка від тіла кредиту за певний період. Законодавством поняття «проценти за кредит» визначається як плата користування чужими грошовими коштами (ст. 536 ЦКУ). Таким чином, базою нарахування процентів є отримана боржником сума грошових коштів. Відповідач у справі суму в розмірі 2500,0 грн. не отримував і умовами договору не передбачається її передача позичальникові за будь якими обставинами. Стаття 627 ЦКУ встановлює принцип свободи договору. За цим принципом сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 6 Цивільного кодексу передбачається, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Однак, вони не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Разом з тим, частиною другою статті 627 ЦКУ передбачається, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними». Тому пункти 1.5, 2.1., 3.5. кредитного договору № 696037 від 01.09.2021 р. в частині визначення 2500,0 грн. предметом кредитного договору в якості процентів за перший день користування кредитом і як бази для подальшого нарахування процентів є нікчемними. Відповідно до частини другої статті 215 ЦКУ недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Правові наслідки недійсності правочину або його частини визначені статтями 216 та 217 ЦКУ. У Відзиві на позов відповідач посилається на те, що у відповідності з пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Але це зауваження позивача є безпідставним, оскільки неустойка (штраф, пеня) позивачем не нараховувались. Також відповідач вважає, що при заміні сторони у зобов`язанні інша сторона (боржник) повинна певною мірою приймати у цьому участь. А тому неповідомлення боржника у письмовій формі про заміну кредитора приводить до недійсності вимог нового кредитора, якій не надав жодної додаткової угоди до договору факторингу. Суд зауважує, що згідно до статті 516 ЦКУ заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цієї вимоги породжує наслідки, які передбачені у частині другій цієї статті. А саме, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Крім того, відповідач вважає, що нарахований позивачем розмір процентів є не пропорційним із самою сумою отриманого кредиту, що не відповідає принципу справедливості, задекларованого у частині 3 статті 509 Цивільного кодексу України. Як вже зазначалося, нарахування процентів (85 % річних) відповідає законодавству про захист прав споживачів, а також вимогам статей 6 та 627 ЦКУ. Законодавством (Стаття 21 Закону України «Про споживче кредитування») встановлені особливості відповідальності споживача за договором про споживчий кредит. Вони передбачають, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Однак, по-перше, у цій нормі йдеться про обмеження сукупного розміру неустойки та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит. Проценти за користування кредитними коштами не є плата за порушення. По-друге, на момент укладання кредитного договору, ця норма передбачала лише обмеження розміру неустойки. У Відповіді на Відзив позивач погоджується з обгрунтованістю доводів відповідача в частині посилання на пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», однак, просить не брати до уваги ці зауваження, оскільки відповідачем не наданий свій розрахунок суми заборгованості. Вирішуючи це питання, суд виходить з роз`яснення Великої Палати Верховного Суду, наведеному у пункті 88 постанови від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17: « Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - ЦЕ ПРОЦЕСУАЛЬНИЙ ОБОВ`ЯЗОК СУДУ». Таким чином, суд приходить до таких висновків щодо заявлених позивачем вимог: - Угода кредитного договору щодо визначення процентної ставки за перший день користування кредитом у розмірі 25 % (9125 % річних), яка дорівнюється 2500,0 грн, є незаконною і в силу положень статті 217 Цивільного кодексу України і частини 5 статті 12 Закону «Про споживче кредитування» не має юридичних наслідків. При простроченні чергового платежу у такому випадку застосовується загальна процентна ставка, що визначена умовами договору. - Також суд визнає неправомірним нарахування позивачем процентів на відсотки за перший день користування кредитом. - За кожний день прострочення платежу, виходячи із пункту 1.5 кредитного договору № 696037 від 01.09.2021 р., застосовується процентна ставка у розмірі 85% річних; - Споживач з 18.04.2022 р. відноситься до захищеної категорії має право на звільнення з цього часу від нарахування та сплати процентів за кредитним зобов`язанням згідно пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». - Нарахування процентів є правомірним лише за період з 02.09.2021 р. по 17.04.2022 р., включно. -\~Загальна сума\~процентів,\~що підлягає\~стягненню з\~ [PERSON] \~за цей\~період складає\~3850\~грн.\~46\~копійок.\~Фактично відповідач\~за період\~користування кредитними\~коштами сплатив\~3431,24\~грн. процентів за користування кредитними коштами Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» є обґрунтованими та законними у розмірі 9456,92 грн., з яких 9037,34 грн. складають тіло кредиту, 419,34 грн. (3850,58 грн -3431,24 грн) проценти за користування кредитними коштами в період з 01.09.2021 р. по 17.04.2022 р. включно. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» задовольняються у розмірі 9456,92 грн. Суд виходить з положень статті 141 ЦПК України, відповідно до частини 1 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задоволені у частині, що дорівнюється 50% заявленої суми позову і складає: 2 422,40 грн. х 50 % = 1211,20 грн. Тому позивачу підлягає поверненню судовий збір у розмірі: 1211,20 грн. Однак, відповідач є учасником бойових дій, що підтверджується наданою копією посвідчення [NUMBER] (копія посвідчення а.с.168), а тому в силу пункту 13 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій. Згідно частини 6 статті 141 ЦПК якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Таким чином, судові витрати в сумі 1211,20 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок держави. Згідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: ... у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Аналіз обставин справи та її характер дозволяють прийти висновку, що ця категорія справ є основним видом судової діяльності ТОВ «Діджи Фінанс», а тому документи у такий справі мають стереотипний характер і їх підготовка не потребує значної витрати часу і додаткового вивчення судової практики. Також суд приймає до уваги співвідношення ціни позову і заявленого розміру витрат на правову допомогу і вважає їх не пропорційними. Така мотивація дозволяє прийти до висновку, що витрати на правову допомогу не можуть перевищувати 3000,0 грн., виходячи з чого компенсації позивачеві підлягає: 3000,0 грн х 50 % (розмір задоволених позовних вимог) = 1500 грн.

Outcome: partial