Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

19 червня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 22 жовтня 2016 року уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрований Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що було зроблено актовий запис № 126. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Останні роки сімейного життя між подружжям зникло взаєморозуміння. Через різні погляди на сімейне життя та обов`язки між подружжям зникло почуття любові, поваги та кохання один до одного, що стало причиною розпаду сім`ї. Посилаючись на те, що останні три роки подружжя не підтримує шлюбні відносини, хоча вони з відповідачем безрезультатно намагалися зберегти сім`ю, відповідач протягом усього цього часу проживає окремо від них з донькою, просила розірвати шлюб з [PERSON] та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». 19 червня 2025 року у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Дем`янову О.А. Судом в порядку ч. 6\~ст. 187 ЦПК України\~направлявся запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі [PERSON] . Згідно з відповіддю №5188/9105 від 23.06.2025 року, яка на запит суду надійшла 03 липня 2025 року від Єдиного державного демографічного реєстру, зареєстрованою адресою проживання [PERSON] , [INFO] , є: [ADDRESS] . Частиною 2 ст.28 Цивільного процесуального кодексу України (далі-ЦПК України) визначено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.\~ Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 червня 04 липня 2025 року відкрито провадження у справі на призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідно до вимог ст.ст.\~19,\~279 ЦПК України\~вказана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Позивачка у позовній заяві просила справу розглядати без її участі та у разі неявки відповідача на виклик суду, не заперечує проти винесення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач двічі повідомлявся про день та час розгляду справи шляхом надсилання ухвали про відкриття провадження разом з позовною заявою та додатками до неї та судова повістка про виклик до суду. В матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, надіслане на адресу проживання відповідача, вказану у позовній заяві та у відповіді Єдиного державного демографічного реєстру. Отримання поштового відправлення відповідач засвідчив шляхом про вставлення власного підпису та дати отримання вкладення 23.07.2025 року. У встановлений судом строк, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, жодних заяв з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили. Також До суду повернувся поштовий конверт, надісланий повторно на адресу відповідача, з відміткою «Адресат відсутній за даною адресою». Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що судове поштове відправлення (копія позову з додатками, ухвала про відкриття спрощеного провадження) направлялося за адресою за місцем реєстрації відповідача (згідно адресної довідки), та отримане адресатом 23.07.2025 року, тому у суду є підстави розцінювати, що відповідач отримав ухвалу про відкриття спрощеного провадження та повідомлений про порядок розгляду справи. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Таким чином, судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5\~ст. 279 ЦПК України. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»). Положеннями\~ст. 174 ЦПК України\~закріплено, що при розгляді справи судом у порядку спрощеного позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 22 жовтня 2016 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, який був зареєстрований Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що було зроблено актовий запис № 126 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.3). Після реєстрації шлюбу прізвище дружини з « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 17 лютого 2017 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.8). На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, сторони не бажають зберегти шлюб, тому шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Відповідно до ч. 2\~ст.\~3\~Сімейного кодексу\~України (далі\~ СК\~України) сім`ю\~складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно із частиною першою\~статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3,4\~ст.56 СК України). За змістом\~ч.2\~ст.104\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст. 110 С Кодексу. Відповідно до\~ст. 112 ч. 2 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2\~ст. 114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст. 115 СК України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Згідно ч.1\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, клопотання про надання строку на примирення сторонами не заявлено, а тому шлюб між ними необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до\~ст. 113 СК України,\~\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає залишити за собою шлюбне прізвище « [PERSON] » про що вона зазначила у цій позовній заяві. Вимога про стягнення з відповідача судового збору позивачкою не заявлена.

Outcome: approved