Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

У січні 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути із відповідача 52 866,73 грн. боргу за послуги теплопостачання, 4 011,88 грн. - 3% річних, 10 018,44 грн. індекс інфляції. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення»,\~ «Правил надання послуг з постачання теплової енергії типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії», Закону України «Про теплопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надає споживачам послуги з постачання теплової енергії. Відповідач є власником квартири,\~ а отже і споживачем теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , що надавалася до вказаного житла постачальником ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА». Право вимоги заборгованості, яка виникла у [PERSON] перед ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦЕТІ УНГА» було відступлено КП «Теплоенергетик» на підставі договору про відступлення права вимоги від 20 вересня 2019 року № 20/09-19/1. Листомвимогою від 08 листопада 2024 року боржнику [PERSON] повідомлено про зміну кредитора у зобов`язанні та надано докази переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. В подальшому послуги з теплопостачання в опалювальні сезони в житловий будинок надавались КП «Теплоенергетик». Згідно рішення Кропивницької міської ради від 02 лютого 2021 року № 78 «Про перейменування КП «Теплоенергетик» та затвердження статуту\~ у новій редакції», КП «Теплоенергетик» перейменовано в КП «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради», змінено юридичну адресу. КП «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» запровадило окрему плату за абонентське обслуговування. Вона нараховується всім споживачам, з якими укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. На адресу відповідача підприємством було надано послугу з постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2016 року по 31 липня 2024 року, за яку сплачено не було. Станом на 01 серпня 2024 року за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем за надані послуги в сумі 52 866,73 грн. Крім того, відповідачу на підставі ст. 625 ЦК України було нараховано індекс інфляції в сумі 10 018,44 грн. та 3 % річних в сумі 4011,88 грн. за вказаний період. Ухвалою судді\~ від 06 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. 13 березня 2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. Вказано, що відповідно до платіжного доручення АТ КБ «Приватбанк» від 07 березня 2025 року № 9371-8414-4034-6396 сума основного боргу особовим рахунком № [NUMBER] в сумі 52 866,73 грн. та поточні нарахування за особовим рахунком № [NUMBER] станом на 01 лютого 2025 року в сумі 3 897,29 грн., разом в сумі 56 764,02 грн. сплачені в повному обсязі на рахунок КП «Теплоенергетик» КРМ позивача у справі. Вказано, що послуга з постачання теплової енергії, яку надає позивач, підпадає під дію Постанови КМУ від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», тобто нарахування пені та інфляційних нарахувань заборонені. Вважає, що позивач протиправно здійснив нарахування індексу інфляції та пені на суму боргу. 25 березня 2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив. Вказано, що після звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення грошових коштів (боргу) за надання послуг з постачання теплової енергії відповідачем заборгованість перед позивачем за період з 01 листопада2016 року по 31 липня 2024 р. у сумі 52 866,73 грн. погашена в повному обсязі 07 березня 2025 року. Вказано, що з урахуванням вимог п. 1 Постанови КМ України від 24 лютого 2022 року № 206 позивачем нарахування 3% річних та індексу інфляції з 01 лютого 2022 року по 31 грудня 2023 року не здійснювалося. Вимоги щодо стягнення індексу інфляції в сумі 10 018, 44 грн. та 3% річних в сумі 4 011,88 грн. відповідно до вимог ст. 625 ЦК України є законними та обґрунтованими. Просив суд зменшити позовні вимоги\~ та стягнути з відповідача на користь позивача 4 011,88 грн. - 3% річних, 10 018,44 грн. індекс інфляції. У судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач до суду не з`явився, повідомлявся належним чином. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо задоволення вимог, виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Статтею 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» централізоване опалення віднесено до комунальних послуг. Згідно ч. 1 ст. 9, п. 1 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» виконавець комунальної послуги зобов`язаний: готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Основними обов`язками споживача є, зокрема, своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплопостачання. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання», ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Судом установлено, що відповідач [PERSON] є споживачем централізованого теплопостачання за адресою: [ADDRESS] . Право вимоги заборгованості, яка виникла у [PERSON] перед ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА» було відступлено КП «Теплоенергетик» на підставі договору про відступлення права вимоги від 20 вересня 2019 року № 20/09-19/1. Згідно п.п. 1.1., 1.2 договору про відступлення права вимоги від 20 вересня 2019 року №20/09-19/1 ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА» (первісний кредитор) відступає, а КП «Теплоенергетик» (новий кредитор) приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором про надання послуг централізованого опалення, укладеними з фізичними особами - споживачами послуг централізованого опалення та за фактичними правовідносинами, які виникли між первісним кредитором та боржниками у зв`язку із наданням первісним кредитором послуг централізованого опалення боржникам. Таким чином, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, зокрема КП «Теплоенергетик» є новим кредитором у фінансових правовідносинах з відповідачем. Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В подальшому послуги з постачання теплової енергії в опалювальні сезони в житловий будинок надавались КП «Теплоенергетик». Рішенням Кропивницької міської ради від 02 лютого 2021 року № 78 «Про перейменування Комунального підприємства «Теплоенергетик» перейменовано в Комунальне підприємство «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради. Суд вважає, що відповідач споживає послуги з теплопостачання, які надає позивач, в зв`язку з чим між сторонами склалися фактичні договірні відносини і виникли взаємні права та обов`язки. У відповідності до ст.162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. В порушення вимог ст.24 Закону України «Про теплопостачання», п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач договір на постачання теплової енергії з теплопостачальною організацією не уклала, однак підприємство вказані послуги з централізованого теплопостачання квартири надавало, а відповідач отримував ці послуги. При цьому, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 638/11034/15-ц від 10.12.2018 року. В порушення вищевказаних норм, відповідач не виконував належним чином взятих на себе зобов`язань, в зв`язку з чим у останнього утворилася заборгованість за послугу з постачання теплової енергії. На адресу відповідача підприємством було надано послугу з постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2016 року по 31 липня 2024 року, за яку сплачено не було. Станом на 01 серпня 2024 року за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем за надані послуги в сумі 52 866,73 грн. Крім того, відповідачу на підставі ст. 625 ЦК України було нараховано індекс інфляції в сумі 10 018,44 грн. та 3 % річних в сумі 4011,88 грн. за вказаний період. В ході розгляду справи заборгованість за надані послуги в сумі 52 866,73 грн. була сплачена відповідачем на користь позивача. За статтею 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Правовідносини, які склалися між сторонами у зв`язку з фактичними договірними відносинами щодо надання послуг з централізованого теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, задоволенню підлягають позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних витрат. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З відповідача на користь підприємства підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved