Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

08 квітня 2025 року до Локачинського районного суду Волинської області з Луцького міськрайонного суду Волинської області за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК"Європейська агенція з повернення боргів" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. ТОВ\~"Фінансова\~компанія "Європейська\~агенція з\~повернення боргів" 13.02.2025 року звернулось до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивує тим, що 26.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №\~103091597, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 8000 грн, які зобов`язався повернути, сплатити комісію за надання кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом. 16.07.2025 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 16072024, у відповідності до умов якого та з урахуванням Реєстру боржників від 16.07.2024 року, до позивача перейшло право майнової вимоги за кредитним договором № 103091597 від 26.01.2022 року, розмір заборгованості позичальника за яким становить 11680 грн: з яких 8000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2800 - сума заборгованості за відсотками, 880 грн - заборгованість за комісією. Всупереч умовам кредитного договору, в тому числі і після відступлення права вимоги, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ "ФК ЄАПБ", ні на рахунки попереднього кредитора. Таким чином,\~ [PERSON] \~має\~непогашену\~заборгованість перед\~ТОВ\~«ФК\~«Європейська агенція\~з\~повернення\~боргів» за\~договором\~про споживчий\~кредит\~№\~103091597\~в\~розмірі 11680 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за кредитним договором № 103091597 від 26.01.2022 року в розмірі 11680 гривень, з яких 8000 гривень\~- сума заборгованості за основною сумою боргу; 2800 гривень - сума заборгованості за відсотками, 880 гривень заборгованість за комісією, а також понесені судові витрати по справі. Ухвалою судді від 14 квітня 2025 року відкрито провадження за даною позовною заявою в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 14:00 12 травня 2025 року. 17.04.2025 року до суду від представника [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно з яким відповідач позовні вимоги не визнає та в їх задоволенні просить відмовити. Свій відзив мотивує таким. Вважає, що позивачем у даній справі не доведено належними доказами факт укладення кредитного договору. Відповідно до ст. 1046, ч. 2 ст. 1054 ЦК України: «Кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей, якщо інше не випливає із суті кредитного договору», за положеннями ч. 2 ст. 207 ЦК України: «Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами)». Однак, зазначає, кредитний договір не містить в собі будь-яких ознак його підписання як з боку відповідача із використанням одноразового ідентифікатора, так і ознак його підписання з боку ТОВ «Мілоан» будь-яким з способів визначених Законом України «Про електронну комерцію» (підпис одноразовим ідентифікатором, кваліфікованим електронним підписом/ електронним цифровим підписом, факсимільним відображенням підпису тощо). Таким чином, вважає, у сторони Відповідача є усі підстави стверджувати про нікчемність кредитного договору у зв`язку із непідписанням його сторонами, а, отже, із порушенням обов`язкової письмової форми, притаманній кредитним договорам. Зазначає, що у позові позивач не вказує, яким чином відповідачу була надіслана пропозиція (оферта) на вчинення електронного правочину. При цьому відповідач заперечує, що він реєструвався в ІТС позивача, створював в ній особистий кабінет, отримував пропозицію та знайомився з нею, отримував електронне повідомлення з одноразовим ідентифікатором та використовував його для підписання договору. Вважає, що жодного доказу на підтвердження підписання договору сторонами позивачем не надано. Зазначає, що платіжне доручення від 26.01.2022 №\~38772434, яким ТОВ «Мілоан» доручило ТОВ «ФК «Єлаєнс» перерахувати на кредитний рахунок грошові кошти в сумі 8000 грн, не може бути належним доказом надання коштів у позику, оскільки ТОВ «ФК «Єлаєнс» не є банківською установою. Тому, вважає, долучене платіжне доручення не є первинним фінансово-господарським документом. Крім того, у вказаному платіжному дорученні зазначено номер картки в полі «КРЕДИТ рах. №\~« [NUMBER] », у номері вказано лише 15 знаків, замість 16, тобто, допущено помилку, що не дозволяє повною мірою ідентифікувати платіжну картку та визначити особу, на ім`я якої її емітовано. Отже, позивачем не доведено надання коштів у кредит за кредитним договором. Крім того, зазначає, що у справі відсутні докази відступлення права вимоги на користь позивача. Адже, вказує, що договір факторингу долучений не в повному обсязі, витяг з якого не містить всіх підписів, відсутні докази сплати за договором про уступку вимоги. Звертає увагу суду, що відповідно до ст. 83 ЦПК України докази мають бути подані разом з поданням позову до суду, а тому просить суд не приймати інші докази, що будуть надані позивачем надалі. Зазначає, що очікувані витрати відповідача на правничу допомогу становлять 11\~200 грн. На підставі викладеного просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю (а.с. 54-63). 21.04.2025\~року\~від\~позивача через\~систему\~«Електронний\~суд» до\~суду\~надійшла\~відповідь на\~відзив,\~який\~позивач\~вважає безпідставним,\~необгрунтованим\~та\~таким,\~що\~не\~підлягає задоволенню\~з\~огляду\~на наступне.\~Кредитний\~договір\~з позичальником\~укладено\~в\~електронній формі.\~Електронні\~правочини\~оформлюються шляхом\~фіксації\~волі\~сторін та\~його\~змісту.\~Така\~фіксація\~здійснюється за\~допомогою\~складання\~документу,\~який\~відтворює\~волю сторін.\~На\~відміну\~від традиційної\~письмової\~форми\~правочину воля\~сторін\~електронного\~правочину втілюється\~в\~електронному\~документі. Зазначає, що відповідачем було вчинено певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту, тобто відповідач самостійно для себе визначив необхідний для себе обсяг часу для ознайомлення з умовами Договору, після чого проявив намір вступити з кредитодавцем в договірні відносини на умовах, визначених договором. У відповідності до умов укладеного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні кредитного договору. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і Пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, зазначений у позові договір є укладеним. Щодо подання належних копій та оригіналів електронних доказів, то зазначає, що відповідно до вимог процесуальних кодексів, до суду можуть бути подані оригінали електронних доказів, електронна копія електронного доказу, засвідчена електронним підписом, а також паперова копія електронного доказу, засвідчена у встановленому законом порядку засвідчувальним написом «Згідно з оригіналом», найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, що скріплюється печаткою. Вказує, кожен електронний примірник вважається оригіналом електронного документа (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Щодо підтвердження факту надання коштів позичальнику за умовами договору. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок Позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. У відповідності до умов договору, кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану позичальником при укладанні кредитного договору, а саме: 537541ХХХХХХ5815. Відповідно до кредитного договору відповідачем при укладанні договору зазначено картку позичальника 537541ХХХХХХ5815 емітовану банком України, яка вказана особисто [PERSON] для перерахування кредитних коштів. Оскільки позивач не має змоги надати суду виписку з особового рахунку позичальника, то просить витребувати такі відомості від АТ «Універсал Банк», у якому відкрито рахунок відповідача, на який було перераховано кошти згідно з договором. Також, для спростування тверджень відповідача щодо відсутності доказів переходу уступки права вимоги, просить суд долучити до матеріалів справи Витяг з Реєстру боржників від 16 липня 2024 до Договору факторингу №16072024 від 16 липня 2024 року та платіжну інструкцію про перерахування коштів за Договором факторингу №16072024 від 16 липня 2024 року. При цьому посилається на норми ст.ст. 174, 179 ЦПК України, згідно з якими відповідь на відзив подається у строк, встановлений судом, а разом з відповіддю на відзив надати відповідні докази, адже подаючи позов позивач не може передбачити позицію та заперечення відповідача. Зазначає, що посилання Відповідача щодо неприйняття судом поданих доказів позивачем разом із відповіддю на відзив для спростування позиції відповідача порушує основоположну засаду цивільного судочинства (принцип змагальності сторін) та відповідно права Позивача на справедливий суд, що є його складовою. В даному випадку позивачем в межах встановленого судом строку та встановленої можливості законом надано заперечення у формі відповіді на відзив разом із доказами, які її обґрунтовують. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 66-75). 21.04.2025 року від представника [PERSON] [PERSON] до суду надійшло заперечення, в якому останній заперечує щодо клопотання про витребування доказів та долучення доказів, просить відмовити в їх задоволенні. Свою заяву мотивує тим, що клопотання подане з порушенням вимог ст.\~84 ЦПК України, вказує, що інформація, яку представник позивача просить витребувати, згідно пунктів 1-2 ч.2 ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» є банківською таємницею, доступ до якої визначається спеціальним порядком, передбаченим ст. 347-350 ЦПК України. Щодо долучення доказів, зазначає, що сторона позивача про неможливість подання згаданих вище доказів разом із позовною заявою суду не повідомляла, про причини їх не подання не інформувала та доказів, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу суду не надала. При цьому будь-якого клопотання про продовження пропущеного строку на подання доказів позивачем не подано. Також звертає увагу на те, що згадувань платіжної картки з номером [NUMBER] , по якій представником позивача заявлено клопотання про витребування інформації, матеріали справи не містять, при цьому інформація про згадану картку відсутня як у кредитному договорі, так і у платіжному дорученні від 26.01.2022 № 38772434 (а.с. 83-85). Ухвалою суду від 12.05.2025 року розгляд справи було відкладено та визнано обов`язковою явку представника позивача. Ухвалою суду від 04.06.2025 року було частково задоволено клопотання представника позивача ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" Миколаєнко В.М. та витребувано докази в АТ «Універсал Банк». 16.06.2025 року на виконання ухвали суду про витребування доказів від АТ «Універсал Банк» надійшла відповідь. 23.06.2025 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з неявкою представника позивача. 29.07.2025 року було відкладено розгляд справи за клопотанням представника позивача на 11.08.2025 року. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала, просила їх задовольнити. Крім того, підтримала клопотання про долучення доепзів, які подані разом з відповіддю на відзив. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явився,\~хоча був\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце розгляду\~справи. Представник відповідача Кірюшин А.А. в режимі відеоконференції в судовому засіданні вимоги позову заперечив, просив відмовити в їх задоволенні, заперечив щодо задоволення клопотання представника відповідача про долучення доказів, поданих разом з відповіддю на відзив. Однак, після розгляду клопотання про долучення доказів, яке судом було задоволено на підставі ч. 3 ст. 179, ч. 5 ст. 178 ЦПК України, заявив, що не буде брати участь в цьому засіданні, відключився від відеоконференції і, таким чином залишив залу судового засідання. Відповідно до положень ч.ч.1, 3, 6ст. 223 ЦПК України суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та представника відповідача. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 103091597, за умовами якого кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором надати позичальнику кошти в сумі, визначеній п. 1. 2 договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в у встановлений у п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у порядку, обсязі на умовах та в строки, що визначені договором. Сума кредиту становить 8000 грн. Кредит надається строком на 30 днів з 26.01.2022 (строк кредитування). Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 25.02.2022 року. Загальні витрати позичальника за кредитом складають 3880 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 11880 грн. Комісія за надання кредиту становить 880 грн (11 % від суми кредиту), яка нараховується одноразово (п. 1.5.1 договору). Проценти за користування кредитом 3000 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку кредитування кредитом. Стандартна базова процентна ставка 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. (а.с. 5-10). Кредитний договір було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача (Z39436) (а.с. 5). Уклавши кредитний договір, сторони взяли на себе відповідні зобов`язання. З платіжного\~доручення 38772434 від 26.01.2022 р. вбачається, що ТОВ\~«Мілоан» 26.01.2022\~року здійснено\~платіж на картку №\~ [NUMBER] , банк отримувача, код банку: 537541, MASTERCARD, прізвище отримувача [PERSON] , призначення платежу: кошти згідно договору 103091597, сума 8000 грн (а.с. 11). \~З відомості про щоденні нарахування та погашення, виданої ТОВ «Мілоан» по кредитному договору № 103091597, вбачається, що [PERSON] 26.01.2022 року надано кредит в сумі 8\~000 грн та нараховано комісію в сумі 880 грн, 16.07.2024 року відбулося списання комісії в сумі 880 грн, списання процентів в сумі 2800 грн. та тіла кредиту в сумі 8000 за рахунок фінансового результату (відступлення права вимоги по кредиту) (а.с. 17). 16.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 16072024, у відповідності до умов якого до позивача перейшло право майнової вимоги за кредитним договором № 103091597 від 26.01.2022 року (а.с. 13-16). Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 16.07.2024 року до Договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024, року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 11680 грн., з яких: 8000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 2800 грн. заборгованість за відсотками, 880 грн сума заборгованості за комісією (а.с. 16). З витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024 року, долученого до матеріалів справи, вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 11680 грн., з яких: 8000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 2800 грн. заборгованість за відсотками, 880 грн сума заборгованості за комісією, порядковий номер в реєстрі боржника [PERSON] 7852, реєстр підписаний фактором та клієнтом (а.с. 78-79). З платіжної інструкції № 366 від 19.07.2024 року, долученої до матеріалів справи, вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплачено за відступлення прав вимоги згідно з договором факторингу № 16072024 від 16.07.2024 року 4978793, 66 грн (а.с. 80). З інформації від 13.06.2025 року № БТ/Е-5532, наданої АТ «Універсал Банк» на виконання ухвали суду від 04.06.2025 року, вбачається, що банківська картка №\~ [NUMBER] була емітована Банком [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ). Щодо поповнення картки [NUMBER] зазначають, що 26.01.2022 року дійсно було зарахування коштів у сумі 8000 грн на зазначену картку (а.с. 119). З метою стягнення коштів за кредитним договором № 103091597 від 26.01.2022 року у примусовому порядку позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідача. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Таким чином, як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 2-127/11 (постанова від 01.02.2018 року) за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. Доказами, наданими позивачем, підтверджується, що до позивача перейшло право вимоги за спірним кредитним договором і він вправі пред`являти відповідну вимогу про стягнення коштів. Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Визначення поняття «зобов`язання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі № 355/385/17 зазначено, що в статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Таким чином, обов`язок щодо повернення коштів за кредитним договором має абсолютний характер і його невиконання можливо виключно у визначених законом випадках. Отже, зважаючи на встановлену статтею 204 ЦК України і не спростовану при вирішенні цієї справи презумпцію правомірності укладених кредитних договорів такі договори у розумінні статей 11, 509 ЦК України є належною підставою для виникнення та існування обумовлених ними прав і обов`язків сторін. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Цим же законом визначені особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У справі, яка розглядається, кредитний договір № 103091597 від 26.01.2022 року укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач не надав жодного належного і допустимого доказу для спростування факту укладення спірного кредитного договору в електронному виді за допомогою одноразового ідентифікатора Z39436, накладення на нього будь-якого іншого підпису Крім того, за змістом частини першої статті 1047, частини першої статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. При цьому, відповідно частини першої статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Тобто, письмова форма договору внаслідок його реального характеру є підтвердженням отримання грошових коштів і саме на позичальника закон покладає обов`язок доказування протилежного. Проте, відповідач не надав жодного підтвердження факту неотримання грошових коштів за спірними кредитними договорами. У відзиві та запереченнях на відповідь на відзив відповідач не покликався на ту обставину, що кредитних коштів за кредитними договорами не отримував, однак при цьому зазначав, що позивачем не надано доказів отримання ним цих коштів. Однак, факт отримання коштів позичальником підтверджується платіжним дорученням 38772434 від 26.01.2022 року (а.с. 11) та інформацією АТ "Універсал Банк" від 13.06.2025 року № БТ/Е-5532 (а.с. 119). Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме позичальник має доступ до свого банківського рахунку і він мав можливість представити суду виписку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору. Доказів виконання умов кредитного договору та повернення коштів відповідач не надав, що в загальному, свідчить про обґрунтованість позовних вимог. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачу кредитні кошти в сумі 8000 грн. Натомість, всупереч умовам кредитного договору № 103091597 від 26.01.2022 року, відповідач свої кредитні зобов`язання не виконав, суму кредиту, нараховані відотки та комісію у встановлений договором строк не повернув, доказів іншого суду не подано. У суду відсутні будь-які правові підстави ставити під сумнів наданий позивачем розрахунок заборгованості, який відповідає умовам підписаного сторонами договору, відомості про щоденні нарахування та погашення ТОВ "Мілоан" по кредитному договору №\~103091597 від 26.01.2022 року (а.с. 17); стороною відповідача в ході розгляду справи такий розрахунок в жодній мірі не спростований; клопотання про проведення судової економічної експертизи на їх (розрахунків) спростування [PERSON] в ході розгляду справи заявлено не було. Суд погоджується з визначеним загальним розміром заборгованості [PERSON] за договором № 103091597 від 26.01.2022 року, що відповідає умовам укладеного договору та становить 11680 грн., з яких: 8000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 2800 грн. - заборгованість за відсотками, 880 грн сума заборгованості за комісією. Суд відхиляє доводи відповідача, викладені у відзиві про те, що позивачем не підтверджено дійсність переходу прав вимоги за договорами факторингу, оскільки наданий позивачем договір факторингу долучено не в повному обсязі, а витяг з реєстру боржників, не містить підпису сторін. Адже п. п. 1. 2 Договору факторингу, витяг з якого, завірений та з підписами сторін, міститься в матеріалах справи, передбачено, що права вимоги вважаються прийнятими фактором у момент підписання Акту прийому-передачі Реєстру боржників, копія якого у матеріалах справи наявна і містить підписи сторін. Крім того, до матеріалів справи долучено витяг з реєстру боржників з підписами сторін, а також докази оплати за відступлення прав вимоги в користь ТОВ "Мілоан" (а.с. 78-80).. З огляду на зазначене, доводи з приводу відсутності доказів сплати позивачем ціни за відступлення прав вимоги також є необгрунтованими. Всі інші доводи відповідача не спростовують висновків суду. Таким чином, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3028 гривень, що стверджується відповідною квитанцією (а.с.1). Отже, оскільки позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3028 гривень судового збору. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved