Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

23.05.2025 через електронний кабінет Електронного суду до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла позовна Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 24.05.2024 укладено кредитний договір (оферти) № 24.05.2024-100001365. Відповідно до умов вищевказаного договору, відповідачу надано кредит у розмірі - 18000,00 грн, строк - 210 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту - 19.12.2024, процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,88% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, комісія, пов`язана з наданням кредиту - 20% від суми кредиту що дорівнює 3600,00 грн. Відповідно до кредитний договір (оферти) № 24.05.2024-100001365 від 24.05.2024 та квитанції про перерахунок коштів позивачем надано відповідачу кредит у розмірі 18000,00 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконано в повному обсязі. 27.06.2024 року відповідачем здійснено часткову сплату заборгованості за кредитним договором № 24.05.2024-100001365 у розмірі 8 556,53 грн. 01.08.2024 року відповідачем здійснено часткову сплату заборгованості за кредитним договором № 24.05.2024-100001365 у розмірі 8 556,53 грн. У свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на дату подання позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 50008,66 грн: -суми прострочених платежів за тілом кредиту - 17086,94 грн; -суми прострочених платежів за нарахованими відсотками - 23921,72 грн; -неустойка 9000,00 грн. За таких обставин, позивач змушений звернутися з даним позовом до суду. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 23.05.2025 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. У порядку визначеному ч. 6 ст.187 ЦПК України судом 26.05.2025 направлено запит до органу реєстрації з метою з`ясування зареєстрованого місця проживання відповідача та вирішення питання щодо належної підсудності даного спору суду, відповідь на який отримано 29.05.2025. Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 02.06.2025 позовну заяву - залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків. 10.06.2025 через електронний кабінет Електронного суду до суду від позивача надійшла заява, якою виконано вимоги ухвали суду від 02.06.2025. Ухвалою суду від 12.06.2025 відкрито провадження у справі, розгляд визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник ТОВ «Споживчий центр» не з`явився, до позовної заяви додано клопотання, у якому позивач просив розглядати справу за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 5). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення конвертів з повістками за встановленим місцем реєстрації особи, які він отримав на 09.07.2025 відповідно 21.06.2025 (а.с. 61), на 20.08.2025 відповідно 16.07.2025 (а.с. 68). У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотання про розгляд справи за його відсутності чи інших заяв по суті або з процесуальних питань від відповідача до суду не надходило. [PERSON] не надав суду своїх заперечень проти зазначених у позові обставин. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явилася, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим, враховуючи письмову згоду представника позивача, на підставі ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 20.08.2025 проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст. ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів з урахуванням положень, передбачених ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та надавши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 24.05.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та Шкодиним укладено кредитний договір (оферти) № 24.05.2024-100001365 (далі - Договір) у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 24.05.2024-100001365 24.05.2024 надано кредит. Сума кредиту 18000,00 грн (п. 2 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 24.05.2024-100001365). Пунктом 4 вищезазначеного договору визначено дату повернення (виплати) кредиту - 19.12.2024. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (п. 5 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 24.05.2024-100001365). Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки: 0,88%=(33339,17 / 18000) / 210 х 100% (п. 6 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 24.05.2024-100001365). Проценти (економічна сутність - плата за користування кредитом) розраховується шляхом множення всієї суми кредиту (включаючи всі транші) (залишку від всієї суми кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку (п. 7 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 24.05.2024-100001365). Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 20 % від суми кредиту та дорівнює 3600 грн 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту на розмір комісії у відсотковому значення. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту (п. 8 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 24.05.2024-100001365). У пункті 9 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 24.05.2024-100001365, визначений графік платежів. Орієнтовна реальна річна ставка за кредитом становить 3834,77 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 51339,17 грн. Загальні витрати за споживчим кредитом 33339,17 грн (п. 12 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 24.05.2024-100001365). Неустойка: 180 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (п. 13 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 24.05.2024-100001365). Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 365% річних, які нараховуються від простроченої Позичальником суми (база розрахунку). Максимальний розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюється законом (п. 14 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 24.05.2024-100001365). Відповідно до п. 2.1. пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії), електронний кредитний договір, укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Пункт 2.2. пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії), визначає, що електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: -пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на вебсайті кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця (п.п. 2.2.1); -заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем (п.п. 2.2.2.); -відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті (п.п. 2.2.3.). [PERSON] 24.05.2024 електронним цифровим підписом підписав пропозицію про укладення кредитного договору (оферти). Відповідачем під час укладення кредитного договору № 24.05.2024-100001365 пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку (а.с. 10). Відповідно до квитанції, кошти в сумі 18000,00 грн, на підставі договору кредиту № 24.05.2024-100001365, зараховані на картку/рахунок [NUMBER] (а.с. 15). Із довідки-розрахунку, наданої позивачем, вбачається, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 24.05.2024-100001365 від 24.05.2024 становить 50008,66 грн і складається з: 17086,94 грн основний борг; 23921,72 грн проценти; 9000,00 грн неустойка (а.с. 11). Спір у справі виник із кредитних правовідносин та його вирішення регулюється нормами цивільного законодавства. Відповідно до п. 3.2. пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 24.05.2024, кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Пункт 11 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальнику) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Таким чином до правовідносин, які виникли у зв`язку з укладенням кредитного договору № 24.05.2024-100001365 слід застосовувати норми Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частина 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з пунктом 2 ч. 1ст. 208 ЦК України передбачено, що в письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною особою та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України). Згідно абз. 2 ч. 2ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У пункті 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Положеннями ч. 1 ст.10, ч. 1 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі № 404/502/18 від 23.03.2020, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Окрім цього, до аналогічних висновків щодо правомірності використання електронного цифрового підпису при укладенні кредитного договору дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Можливість укладення договору вищезазначеним способом також підтверджується правовою позицією Верховного суду, яка записана у постанові від 23.03.2020 у справі № 404502/18. Верховний Суд практично застосував умови договору з застосуванням електронного цифрового підпису щодо кредитування, які розміщені на веб-сайті кредитодавця. Паперовий екземпляр не був підписаний, лише електронний договір. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Також Верховний Суд у цій постанові, акцентував увагу на те, що не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. З досліджених матеріалів справи встановлено, що відповідачем була прийнята пропозиція (оферта) укласти електронний договір (кредитної лінії), розміщений на веб-сайті ТОВ «Споживчий центр» та направлений позичальниці через особистий кабінет, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Такі дії сторін свідчать про укладення договору позики з дотриманням встановленої Законом України «Про електронну комерцію» форми правочину. Згідно з пунктом 6 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». У статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» вказано, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. За змістом ст. ст. 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 (справа №910/1162/19) та від 19.01.2022 (справа №202/2965/21). Відповідно до вимог законодавства, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Під час укладення кредитного договору № 24.05.2024-100001365 [PERSON] пройшов ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку (а.с. 10). Вказані особисті дані позичальника [PERSON] , а саме РНОКПП, адреса проживання, номер телефону, співпадають з встановленими судом відомостями про відповідача. Зазначену інформацію первісний кредитор міг отримати лише від відповідача. Дослідивши пропозицію про укладення кредитного договору (оферту) (кредитної лінії) від 24.05.2025, заявку кредитного договору № 24.05.2024-100001365 від 24.05.2024 та відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 24.05.2024-100001365(кредитної лінії) від 24.05.2024, встановлено, що вище перелічені документи містять електронний підпис [PERSON] , який накладений за допомогою одноразового ідентифікатора для підписання кредитного договору Е136, погоджений канал комунікації: смс інформування на фінансовий номер [NUMBER] (а.с. 16 - 21). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України від 15 листопада 2016 року №1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі Закон №1734-VIII). За змістом ч. 2 ст. 9 Закону №1734-VIII до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 599 ЦК України, передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи позицію Верховного суду, яка закріплена у постанові ВС від 08.07.2020 у справі № 754/17518/15-ц, у ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому ґрунтується цивільне право - обов`язковість договору, тобто з укладення договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки, а не лише суб`єктивні права, які вони мають виконувати. Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у справі № 355/385/17 від 23.01.2019. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачеві [PERSON] кошти за договором про надання кредиту на умовах строковості і платності, однак такі кошти не були повернуті відповідачем. З матеріалів справи також слідує, що сторони погодили умови кредитування, в тому числі кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення, розмір процентної ставки, строк кредитування, дані обставини не заперечуються відповідачем. Судом встановлено, що ТОВ «Споживчий центр», зі своєї сторони належним чином виконало умови кредитного договору (оферти) № 24.05.2024-100001365 від 24.05.2024 та надало [PERSON] грошові кошти в сумі 18000,00 грн перерахувавши їх на картковий рахунок [NUMBER] (а.с. 16 - 21). Однак, взятих на себе зобов`язань за кредитним договором (оферти) № 24.05.2024-100001365 від 24.05.2024, [PERSON] не виконав належним чином, у зв`язку з чим станом на дату подання позовної зави, виникла заборгованість в розмірі 50008,66 грн: з них заборгованість: за тілом кредиту - 17086,94 грн, за процентами - 23921,72 грн, неустойка - 9000,00 грн. Водночас, що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачки неустойки в розмірі 9000,00 грн. суд зважає наступне. Положеннями ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних ЦК України положень установлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки за безпідставністю. Відповідно до умов кредитного договору (оферти) № 24.05.2024-10000136 від 24.05.2024, ТОВ «Споживчий центр» надало [PERSON] кредитні кошти в сумі 18000,00 грн. За надання кредиту встановлдена комісія в розмірі 20% від суми кредиту, яка дорівнює 3600,00 грн. За користування коштами встановлені проценти, відповідно до умов вказаного договору визначена денна процентна ставка в розмірі 0,88%. Таким чином проценти за користування кредитом становлять 33264,00 грн (18000,00 грн*0,88%*210 днів = 33264,00 грн). Тобто загальні витрати за кредитом становлять 54864,00 грн (18000,00 грн тіло кредиту + 33264,00 грн проценти за користування+ 3600,00 комісія за надання кредиту = 54864,00 грн). [PERSON] сплатив 27.06.2024 - 8556,53 грн та 01.08.2024 - 8556,53 грн. Також позивач не надав суду розрахунку або інших даних, які б містили відомості про зарахування сплачених [PERSON] коштів, умови кредитного договору (оферти) № 24.05.2024-10000136 від 24.05.2024 також не містять відомостей про порядок зарахування сплачених коштів. За таких обставин загальна заборгованість за кредитним договором (оферти) № 24.05.2024-10000136 від 24.05.2024 має становити 37750,94 грн (54864,00 грн - 8556,53 грн (сплачені кошти) - 8556,53 грн (сплачені кошти) = 37750,94 грн). Також суд зазначає, що немає можливості визначити саме на погашення яких витрат позивач зараховував сплачені відповідаем кошти. Однак, ст. 534 ЦК України закріплює черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням, вудповідно до якої, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Оскільки відповідачем здійснено часткову сплату заборгованості, частина якої зарахована на погашення тіла кредиту а саме в розмірі 913,06 грн (18000,00 - 17086,94 = 913,06), на погашення комісії - 36000,00 грн. Решту сплачених коштів в розмірі 12600,00 грн (8556,53 + 8556,53 - 913,06 = 12600,00) слід зарахуванти на погашення прострочених платежів по процентах. За таких обставин сума прострочених платежів по відсотках становить 20664,00 грн (33264,00 - 12600,00 = 20664,00). Отже, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості в загальному розмірі 37750,94 грн, що складається з суми прострочених платежів: за тілом кредиту - 17086,94 грн; по процентах - 20664,00 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № СЦ00016745 від 20.05.2025 (а.с.1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 26). Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість у загальній сумі 50008,66 грн. Суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги у розмірі 37750,94 грн. Таким чином, пропорційність задоволених вимог становить 76 % (37750,94 х 100%: 50008,66 = 76 %). Оскільки, вимоги позивача задоволено на 76 %, то сплачений судовий збір за пред`явлення позовної вимоги майнового характеру підлягає стягненню на користь позивача в сумі 1695,68 грн (2422,40 х76% = 1695,68). На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526,610,611,625,634, 1048, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial