Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

24.06.2025 до Тиврівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що між нею та відповідачем 14.06.2022 укладено шлюб. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що через часті суперечки, на даний час їх шлюбні відносини фактично припинились і вони проживають окремо. Вона з сином переїхала проживати в інший населений пункт, а відповідач проживає в іншому населеному пункті. Вона не бажає надалі проживати однією сім`єю з відповідачем. Розірвати шлюб в добровільному порядку не має можливості, оскільки у них є малолітній син [PERSON] . Просить розірвати шлюб, стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із витрат на сплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 25.06.2025 справу прийнято до свого провадження суддею Іванцем В.Д. та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім цього, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву. 03.07.2025 позивачем [PERSON] подано до суду заяву, у якій вона просить долучити до матеріалів справи письмові докази витрат на послуги адвоката, та просить врахувати їх при вирішенні справи. 07.07.2025 представник відповідача [PERSON] , через систему "Електронний суд", подала суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді. 11.07.2025 представник відповідача [PERSON] , через систему "Електронний суд", подала до суду відзив на позовну заяву, у якому вказала, що 05.07.2025 батьки відповідача, який є діючим військовослужбовцем, отримали ухвалу суду у справі №145/856/25 та позовну заяву [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення на її користь судових витрат. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає та згоден на розірвання шлюбу. Зазначає, що фактично шлюбні стосунки припинено з 31.05.2025, з цього часу сторони перестали проживати разом у найманому відповідачем житлі у м.Умань за місцем служби і він перевіз дружину та дитину з речами за місцем її проживання у м. Гнівань. [PERSON] в червні 2025 року подала щодо відповідача декіька позовів щодо стягнення аліментів на утримання її та їх дитини. Місцем проживання малолітньої дитини за згодою сторін визначено з матір`ю, оскільки він несе службу в ЗСУ і діє воєнний стан, він бажає лише приймати участь у вихованні сина, бачитися з ним і спілкуватися безперешкодно особисто, коли він має змогу прибути у відрядження або увільнення від служби на вихідні чи пару будніх днів, в інші часи-відео/аудіо зв`язком. Щодо стягнення з нього на користь позивача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 гривень, заперечує, вважає такі витрати недоведеними, оскільки допустимих та належних доказів таких до позову не надано взагалі. Просить шлюб між сторонами розірвати та стягнути з позивачки на його користь судові витрати в розмірі 2000,00 грн за правничу допомогу, зменшити витрати на оплату правничої допомоги адвоката позивачу до 0 грн, які підлягають розподілу між сторонами, або відмовити як у недоведених і недостовірних. Правом подати відповідь на відзив позивач не скористалась. Оскільки Тиврівським районним судом Вінницької області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задоволити з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом установлено, що 14.06.2022 зареєстровано шлюб між сторонами, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про його народження (а.с.6), який після розірвання шлюбу, за згодою сторін, проживатиме з позивачкою. Шлюб фактично розпався. Сторони шлюбних відносин не підтримують, з 31 травня 2025 року проживають окремо, втратили взаємні почуття, примирення неможливе. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб. Наведені позивачем на обґрунтування позову обставини, є обґрунтованими, при цьому їх не заперечує і сам відповідач, який визнав позов, тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Щодо клопотання відповідача врахувати при розподілі судових витрат між сторонами визнання ним позову до початку розгляду справи по суті відповідно до ч. 1 ст.142 ЦПК України, суд зазначає таке. Згідно з ч. 1, 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвала про відкриття провадження у справі постановлена судом 25.06.2025. Заява від відповідача про визнання позову надійшла до суду 11.07.2025, тобто до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, 50 відсотків судового збору згідно з вимогами ч. 1 ст. 142 ЦПК України, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету, решту 50 відсотків сплаченого судового збору, а саме 605,60 грн - стягнути з відповідача. Вирішуючи питання про стягнення витрат на оплату правничої допомоги, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1-5 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.202 у справі № 755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12.10.200 у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до матеріалів справи між позивачем [PERSON] та адвокатом Шабатурою О.А. укладено договір про надання правової допомоги від 09.06.2025 (а.с.21). До позову додано додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 09.06.2025 (а.с.22), квитанцію до прибуткового касового ордеру № 08/06 від 09.06.2025 (а.с.23), згідно з якою була проведена оплата у розмірі 2000 грн. При цьому\~в договорі\~про надання\~правової допомоги\~від 09.06.2025\~зазначено,\~що адвокат\~зобов`язаний\~надати необхідну\~юридичну допомогу\~по цивільній\~справі за\~позовом [PERSON] \~до [PERSON] \~про стягнення\~аліментів на\~утримання сина\~-\~ [PERSON] \~та дружини\~ [PERSON] ,\~а в\~додатку №\~1\~до договору\~від 09.06.2025\~-\~по цивільній\~справі за\~позовом [PERSON] \~про розірвання\~шлюбу.\~Також позивачем\~та її\~представником не\~надано детальногоопису\~робіт (наданих\~послуг),\~їх вартості,\~що не\~дає можливість\~суду оцінити\~співмірність цих\~витрат. Отже, надані суду позивачем [PERSON] докази на підтвердження витрат на правничу допомогу є суперечливими та недоведеними, на що також вказав у відзиві представник відповідача, тому суд їх до уваги не приймає. Крім того, між відповідачем [PERSON] та адвокатом Федчук Т.М. укладено договір від 27.06.2025 (а.с.32). До відзиву на позову заяву додано акт/звіт виконаних робіт по договору від 27.06.2025, відповідно до якого гонорар адвоката за надані юридичні послуги визначено за домовленістю сторін у розмірі 2000 грн. Відповідач просив стягнути з позивача понесені ним судові витрати. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, витрати на професійну правничу допомогу позивача в розмірі 2000,00 грн не підлягають стягненню з відповідача, оскільки позивач не надав достатньо доказів, які б підтверджували понесені витрати на правничу допомогу, як і не підлягають розподілу між сторонами витрати на правничу допомогу відповідача, оскільки позов задоволено.

Outcome: approved