Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, вимоги за якими частково підтримав в процесі розгляду справи, та в якому просить стягнути з відповідача орендну плату за користування земельною ділянкою за період з 31.12.2008 по 31.12.2020 в сумі 86663,04 гривень, та завдану моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 травня 2023 року встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 листопада 2020 року виданого державним нотаріусом Знам`янської районної державної нотаріальної контори Гаврилюком П. П. після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , позивачу належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 3522286300:02:000:0613 загальна площа 3, 0353 га в межах згідно з планом розташована на території Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 06.03.2018 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Цариченко Н.В. за №25195732 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1504114335222 зареєстровано договір оренди землі за №154 укладений між [PERSON] та [PERSON] 08 листопада 2004 на 30 років. Суд дослідивши матеріали справи виніс рішення, яким було скасовано державну реєстрацію права оренди земельної ділянки номер запису про інше речове право: 25196176 та зобов`язано відповідача повернути позивачу вищезазначену земельну ділянку. До набрання вищезазначеним рішенням законної сили відповідач користався земельною ділянкою, отримував прибуток з її використання, орендну плату не сплачував. В свою чергу позивач, як спадкоємець 29.01.2023 направив на адресу відповідача лист-претензію з проханням сплатити орендну плату за період користування земельною ділянкою з наданням реквізитів розрахункового рахунку для добровільної сплати заборгованості. Лист-претензія була отримана відповідачем 03 лютого 2023 року. Станом на 11.03.2024 відповідач відповіді на лист не надіслав, борг не сплатив. Тому за захистом своїх прав та законних інтересів він вимушений звернутись до суду. Відповідач надав відзив на позов, відповідно до якого не визнав вимоги позову та просить відмовити в їх задоволенні. Вказав, що [PERSON] набула право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3522286300:02:000:0613 01 листопада 2004 року, про що отримала державний акт на земельну ділянку. Вона була родичкою відповідача та він допомагав обробляти вказану земельну ділянку, крім того був впевнений, що він є єдиним спадкоємцем вказаної земельної ділянки за заповітом, тому обробляв її також після смерті власниці. [PERSON] вважалася одоосібником та самостійно сплачувала земельний податок. Позивач набув право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом 25.11.2020. відповідач звернувся до нього із листом про сплату орендної плати за 2021 рік та просив надати банківські реквізити для перерахування коштів. Оскільки відповідач звернення не отримав, грошові кошти були перераховані на його користь поштовим переказом, які останній прийняв 04.12.2021. в подальшому таким же чином здійснено оплату орендної плати за 2022 та 2023 роки в розмірі 4500 гривень за кожен рік. Також вказав про недопустимість посилання позивача на договір оренди від 08 листопада 2004 року, так як встановлено, що він не підписувався орендодавцем, тому наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Розмір оплати орендної плати, інфляційні витрати та пеня відповідно до розрахунку наданого до суду є безпідставними та необґрунтованими. Також вважає відсутні підстави стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 через відсутність доказів спричинення моральної шкоди взагалі та в такому розмірі. Крім того заперечив, що саме він підписував договір оренди зі сторони орендаря. Позивач надав відповідь на відзив, відповідно до якої частково підтримав вимоги позову та просив стягнути орендну плату за період з 31.12.2008 по 31.12.2020 в сумі 86663,04 гривень, та завдану моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. Після смерті [PERSON] відповідач незаконно замовив та виготовив технічну документацію, а згодом і зареєстрував договір оренди землі, що підтверджує користування ним земельною ділянкою та отримання прибутку від цього. Представник відповідача надала заяву про застосування строків позовної давності та відмовити в задоволенні позовної заяви повністю. Вказала, що [PERSON] починаючи з 06.03.2018фактично знав про порушене право, проте з позовною заявою до суду не звертався та не заявляв про це заме з цього моменту. На теперішній час строк позовної давності щодо стягнення орендної плати з відповідача за період з 31.12.2008 по 31.12.2020 та інші нарахування та стягнення моральної шкоди сплив, так як позивач звернувся за захистом своїх прав лише 12.03.2024. Позивач надав додаткові пояснення, відповідно до яких вказав, що затягування розгляду справи та заперечення відповідачем користування земельною ділянкою тільки посилює його моральні страждання. Відповідач також надав додаткові пояснення, відповідно до яких вказав, що [PERSON] зловживає своїми процесуальними правами, звертаючись з вимогами про стягнення орендної плати за договором оренди, який є неукладеним та за яким не можуть виникати будь які права та обов`язки, тому нарахування сум стягнення є незаконними. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами, підтримав вимоги позову. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову та просить відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер № 3522286300:02:000:0613, розташована на території Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії КР № 082412 виданий на підставі розпорядження голови Знам`янської районної державної адміністрації від 29 березня 2004 року № 108-р. [PERSON] померла [INFO] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25 листопада 2020 року державним нотаріусом Знам`янської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Гаврилюком П.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 759, [PERSON] отримав у власність земельну ділянку кадастровий номер № 3522286300:02:000:0613, розташована на території Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Відповідно до договору оренди землі від 08 листопада 2004 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 06 березня 2018 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Цариченко Н.Н. за № 25196176, [PERSON] надала в оренду земельну ділянку загальною площею 3,04 гектарів кадастровий номер 3522286300:02:000:0613 [PERSON] строком на 30 (тридцять) років на умовах вказаного договору. Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 травня 2023 року скасовано державну реєстрацію права оренди земельної ділянки номер запису про інше речове право: 25196176 здійснену приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Цариченко Н.В. 06 березня 2018 року, відповідно до договору оренди землі від 08 листопада 2004 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Зобов`язано [PERSON] повернути [PERSON] земельну ділянку загальною площею 3,0353 гектарів кадастровий номер 3522286300:02:000:0613, розташована на території Суботцівської сільської ради Кропивницького (колишнього Знам`янського) району Кіровоградської області. [PERSON] надіслав [PERSON] претензію, відповідно до якої просив сплатити заборгованість з орендної плати, яка утворилася із 2008 по 2023 роки, так як орендна плата не сплачувалася як колишньому власнику спадкодавцю, так і теперішньому власнику спадкоємцю. В свою чергу [PERSON] надав до суду лист адресований [PERSON] про надання банківських реквізитів для перерахування орендної плати як спадкоємцю [PERSON] відповідно до договору оренди земельного пая за 2021 рік. Кошти в розмірі 4500 гривень орендної плати перераховані на ім`я позивача в 2021, 2022, 2023 роках поштовими переказами, які позивач отримав та не заперечує вказану обставину. Також представником відповідача надані до суду копії квитанцій про сплату [PERSON] земельного податку з 2004 по 2016 роки. Відповідно до наданих на ухвалу суду копій електронних документів, на підставі яких зареєстроване право оренди земельної ділянки відповідно до договору оренди землі від 08 листопада 2004 року, встановлено, що інше речове право з номером запису 25196176 право оренди земельної ділянки кадастровий номер 3522286300:02:000:0613 на підставі договору оренди землі від 08 листопада 2004 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 06 березня 2018 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Цариченко Н.Н. за заявою [PERSON] . Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон) передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним Кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до статті 1 Закону, яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 Земельного Кодексу України, (далі -\~ЗК України) орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13\~Закону\~договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 15 Закону\~істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] фактично користувався спірною земельною ділянкою на підставі договору оренди укладеного із [PERSON] , підтвердив користування земельною ділянкою сплатою позивачеві коштів за оренду землі за 2021-2023 роки, як спадкоємцю [PERSON] . Заперечення відповідача підпису договору оренди землі не знайшли свого підтвердження доказами в судовому засіданні. Разом з тим, суд вважає, у позивача виникло право на отримання коштів за користування земельною ділянкою з часу прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , тобто з 2018 року та не мав такого права з 2008 року по 2018 рік. Таке право мала власниця земельної ділянки [PERSON] , тому в цій частині позову необхідно відмовити. Враховуючи сплату відповідачем орендної плати позивачу за користування земельною ділянкою за 2021-2023 роки, позивач має право на стягнення коштів лише за період 2018-2020 роки. Однак, враховуючи те, що договір оренди землі визнаний судом таким, що є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини, до вказаних відносин слід застосовувати кондикційне зобов`язання, яке виникає з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Питання захисту прав на землю регулюються Главою 23 ЗК України. Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. За приписами ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. З аналізу наведених норм вбачається, що користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, й шляхом відшкодування заподіяних збитків, а також застосування інших, передбачених законом, способів. Відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладання договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними. Для кондиційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України. Законодавством передбачено виникнення обов`язку щодо сплати орендної плати з часу виникнення права оренди землі переходу права власності на нерухоме майно. Відсутність договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком володіння і користування відповідачем чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті відбулося збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати. Норми ст.1212 ЦК України підлягають застосуванню, в тому числі, у відносинах, які не містять ознак делікту. Частиною 2 ст.1212 ЦК України визначено, що положення цієї норми застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Тобто, ці норми поширюють свою дію і на випадки набуття (збереження) майна в результаті правомірних дій. Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію «виправдане очікування», що є загальновизнаною в тому числі в практиці визначення Європейського суду з прав людини. Позивач вказує розмір орендної плати із розрахунку 4445,51 гривень у рік, тому на його користь підлягає стягненню 13336,53 гривні за період користування відповідачем земельною ділянкою за 2018-2020 роки, 3% річних в розмірі 400,10 гривень та індекс інфляції в розмірі 885,98 гривень, а всього 14622,61 гривня. Щодо застосування строків позовної давності суд вважає відмовити відповідачеві в такому застосування та зазначити наступне. Цивільним кодексом України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. ст. 255, 257 ЦК України) Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Постановою КМУ від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом» від 11 березня 2020 року впроваджено дію карантину. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України були продовжені на строк дії такого карантину (п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). 24.02.20204\~Законом України\~«Про правовий\~режим воєнного\~стану в\~Україні» введено\~режим воєнного\~стану.\~Відповідно до\~п.\~19\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України\~у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. У цей же строк позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 УК України, а також від сплати неустойки (штрафи, пені) нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, які підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, враховуючи продовження строків позовної давності на строк дії карантину з 11.02.2020 та зупинення перебігу позовної\~давності на\~строк дії\~воєнного стану\~з 24.02.2024, позивачем не пропущений строк позовної даності з часу виникнення у нього права вимоги на стягнення коштів за період з 2018 по 2020 роки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті\~11\~ЦК\~України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті\~16\~ЦК\~України). Так, відповідно до статті\~23\~ЦК\~України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач зазначив, що в наслідок неправомірних дій відповідача в нього змінився звичний спосіб життя, він переживав стреси та хвилювання. Тому, враховуючи вищевикладене, обсяг заподіяної позивачу шкоди, тривалість його моральних страждань внаслідок порушення його права, що призвело до необхідності звернення позивача до суду за захистом його прав в судовому порядку, а також із врахуванням засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про задоволення вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі по 3000 гривень. Ухвалюючи рішення суд у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial