Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

У листопаді 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Назарук Ю.В. звернулась до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому просить: - скасувати арешт з усього майна [PERSON] , накладений постановою про арешт майна боржника б/н від 28.10.2009, винесеною головним державним виконавцем першого відділу Луцького міського управління юстиції Поляковою В.Г., реєстраційний номер обтяження 9190586 від 28.10.2009; - скасувати арешт з усього майна [PERSON] , накладений постановою про арешт майна боржника б/н від 29.10.2010, винесеною державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції Пархомей Н.А., реєстраційний номер обтяження 10424348 від 29.10.2010; В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наявність обтяжень позбавляє позивача права вільно розпоряджатись своїм нерухомим майном, при цьому будь-які відкриті виконавчі провадження, у яких він є боржником, відсутні, а скасувати арешти у позасудовому порядку не виявляється можливим. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.03.2025 вказану справу передано на розгляд до Іваничівського районного суду Волинської області за підсудністю. Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 23.05.2025 дану справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явився. Від представника позивача адвоката Назарук Ю.В. надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала. Представники відповідачів у судове засідання повторно не зявились,про розгляд справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Про причини неявки суду не повідомили, відзиви на позовну заяву, заяви чи клопотання не подали. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи те, що відповідачі, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, у судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили, сторона позивача просить розглядати справу без їх участі, тому суд вважає за можливе, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач є\~володільцем нерухомого\~майна,\~що підтверджується\~Інформацією з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна щодо\~суб`єкта №390791777,\~зокрема: - земельної ділянки (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239992307211) з цільовим призначення «для ведення особистого селянського господарства» площею 0,2715 га, розташованою за адресою: Заболотцівська сільська рада, Володимирський (Іваничівський) район, Волинська область, кадастровий номер 0721181800:04:000:0236 (набуття права власності позивачем на підставі свідоцтва про право на спадщину №1069, виданого 24.05.2012 державним нотаріусом Кононенко Л.С.); - земельної ділянки (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239981407211) з цільовим призначення «для ведення особистого селянського господарства» площею 2,9343 га, розташованою за адресою: Заболотцівська сільська рада, Володимирський (Іваничівський) район, Волинська область, кадастрови й номер 0721181800:03:000:0293 (набуття права власності позивачем на підставі свідоцтва про право на спадщину №1069, виданого 24.05.2012 державним нотаріусом Кононенко Л.С.); - житлового будинку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2357308607211), загальною площею 68,3 кв.м (житлова площа 34,1 кв.м), розташований за адресою: [ADDRESS] (набуття права власності позивачем на підставі свідоцтва про право на спадщину №995, виданого 19.05.2021 державним нотаріусом Кононенко Л.С.). Разом з цим, з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо суб`єкта №390791777 вбачається, що на усе нерухоме майно [PERSON] накладено арешт: підстава обтяження - постанова, б/н, 29.10.2010, винесена державним виконавцем відділу ДВС Луцького РУЮ Пархомей Н.А., обтяжувач та заявник: Відділ державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції, запис про обтяження №10424348, а також арешт: підстава обтяження - постанова про відкриття виконавчого провадження, б/н, 28.10.2009, винесене головним державним виконавцем першого відділу Луцького міського управління юстиції Поляковою Вікторією Геннадіївною), обтяжувач та заявник: Перший відділ державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, запис про обтяження № 9190586. З відповіді на адвокатський запит, наданої Луцьким відділом державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області 01.04.2024 за №28372 вбачається, що згідно відомостей АСВП у розділі «Пошук ВД/ВП (спецпідрозділ) на примусовому виконанні перебували виконавчі провадження №21398642; 21398731; 21398500; 21882190; 29149434; 29149688; 29149911; 29150120; 29150362; 29199169; 29381465; 33656140; 33656324; 33656409; 33656417; 33656669; 33656753. Водночас, відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом МУЮ №1829/5 від 07.06.2017 виконавчі провадження знищуються після трьохрічного строку їх зберігання, тому встановити в межах якого саме виконавчого провадження було накладено арешт на усе нерухоме майно [PERSON] з реєстраційним номером обтяження №10424348 неможливо. Окремо зазначено, що станом на 01.04.2024 на виконанні у відділ не перебуваються відкриті виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [INFO] . З відповіді на адвокатський запит, наданої відділом державної виконавчої служби у місті Луцьку 20.03.2024 за №69221 вбачається, що ідентифікувати у межах якого виконавчого провадження накладено арешт на майно [PERSON] з номером обтяження №9190586 від 28.10.2009, неможливо. Окремо зазначено, що станом на 20.03.2024 на виконанні у відділ не перебуваються відкриті виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [INFO] . Згідно інформації\~з Єдиного\~реєстру боржників,\~відомості відносно\~ [PERSON] [INFO] ,\~станом на\~19.01.2024,\~відсутні. Станом на 03.11.2024 за загальним пошуком (включаючи за РНОКПП) [PERSON] серед боржників не значиться. Також з відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що відкриті виконавчі провадження, боржником за якими є [PERSON] , [INFO] , відсутні. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно зі ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391\~ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Частиною четвертою ст.\~59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, частиною п`ятою цієї статті встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Враховуючи встановлені обставини, суд погоджується з доводами позивача, що накладення арешту на належне йому майно порушує його права як власника, оскільки в порушення вимог закону, при закінченні виконавчого провадження, арешт і заборона відчуження, накладений на майно позивача державним виконавцем не знято, тому є підстави для задоволення позовних вимог. Таким чином, з огляду на те, що судом з`ясовано, що власником вказаного нерухомого майна є позивач, він має всі підстави для усунення перешкод в реалізації свого права вільного володіння та користування своїм нерухомим майном, шляхом зняття арешту з майна. Як встановлено судом, наразі відсутні відкриті виконавчі провадження стосовно [PERSON] , при цьому неможливо ідентифікувати у межах якого саме виконавчого провадження накладено арешт на його нерухоме майно. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст. 77ЦПК України). Відповідно до ст.ст.316, 317, 319\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно позивача, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити свої порушені права не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту її права шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просив залишити судові витрати за ним. Враховуючи викладене та

Outcome: approved