Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Представник позивача [PERSON] адвокат Ільків М.М. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на користь позивача: 1) з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» 21154,24 грн страхового відшкодування, 3500,00 грн витрат на правничу допомогу та 1211,20 грн судового збору; 2) з [PERSON] 47135,00 грн страхового відшкодування, 6500,00 грн витрат на правничу допомогу та 1211,20 грн судового збору . В обґрунтування позовних вимог представник позивача адвокат Ільків М.М. покликався на те, що 11 січня 2024 року приблизно о 06 год. 30 хв. [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter 318», д.н.з. [NUMBER] , та рухаючись ним у напрямку м. Київ по автодорозі «Київ-Чоп», при проїзді її ділянки 612 км + 40 м проявив злочинну недбалість, яка виразилася в тому, що він при виконанні маневру повороту ліворуч, проявив неуважність до дорожньої обстановки, на дорозі із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напряму, без причин технічного характеру, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, перетнув вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1 Додаток 2 ПДР і виїхав на зустрічну смугу руху, відтак не дав дорогу зустрічному автобусу марки «Mercedes-Benz 0303», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до зіткнення між їхніми транспортними засобами. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 318», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, а транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. 25 квітня 2024 року обвинувальний акт про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, надійшов на розгляд Стрийського міськрайонного суду Львівської області. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 318» д.н.з. [NUMBER] , відповідно до полісу № 218007074 була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна». Власник пошкодженого автобуса марки «Mercedes-Benz 0303», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] подав заяву про виплату страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу. Вказану заяву отримано ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та відкрито страхову справу. 17 травня 2024 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» виплачено на рахунки [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 132645,76 грн. 24 червня 2024 року [PERSON] уклав договір № 26/24 про виконання транспортно-товарознавчої експертизи із судовим експертом Онишком Романом Михайловичем. Згідно з висновком експерта № 26/24 транспортно-товарознавчої експертизи згідно з договором № 26/24 від 24 червня 2024 року, складеним 09 серпня 2024 року, вартість відновлювального ремонту автобуса марки «Mercedes-Benz 0303», д.н.з. [NUMBER] , станом на момент огляду становить 203935,00 грн (без ПДВ); вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автобус,а становить 188692,50 грн (без ПДВ). Таким чином, відшкодування шкоди, завданої транспортному засобу [PERSON] , здійснено не в повному обсязі, відтак порушено права позивача на належну компенсацію завданих йому під час ДТП збитків. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Любчиком С.Р.. подано відзив на позовну заяву, в якому останній з позовними вимогами позивача не погоджується, вважає позовну заяву необгрунтованою й такою що не підлягає до задоволення. Зокрема, зазначає, що, позивач на обґрунтування розміру завданої йому матеріальної шкоди надав висновок експерта від 09.08.2024 № 26/24 транспортно-товарознавчої експертизи. На стор. 18 дослідницької частини висновку зазначено, що у наявній у експерта довідковій літературі відсутні нормативи на ремонт автобусів «Mercedes Benz 0303 11R» чи їх модифікацій. У мережі інтернет також не виявлена така інформація. Тому вартість відновлювального ремонту може визначатися за фактичними витратами ремонтного підприємства з подальшим коригуванням вартості складників на величину коефіцієнта фізичного зносу. Тому експерт прийняв вартість необхідних робіт згідно із рахунком на передоплату від 09.08.2024 № 2401121, складеним ТОВ «АВЕРС», що займається технічним обслуговуванням та ремонтом КТ3, згідно з яким сумарна вартість цих робіт становить 172950,00 грн (без ПДВ), 207540,00 грн (з ПДВ) (стор. 19 висновку). Після цього експерт, використовуючи певні коефіцієнти, походження яких невідоме, шляхом розрахунків приходить до висновку, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автобуса «Mercedes Benz 0303 11», реєстраційний номер « [NUMBER] », становить 188692,50 грн (без ПДВ), 226431,00 грн (з ПДВ). Проте на його електронну адресу 18.03.2025 надійшла відповідь на адвокатський запит з ТОВ «АВЕРС» від 18.03.2025 за вих. № 52/25, де зазначено, що ними не проводився ремонт автобуса марки «Mercedes Benz 0303 реєстраційний номер [NUMBER] . Їхніми спеціалістами було виставлено рахунок на передоплату від 09.08.2024 № 2401121, але фактичні ремонтні роботи не проводилися та жодні кошти не надходили на рахунок товариства за виконані роботи. Отже, страховою компанією позивачу [PERSON] було виплачено належним чином оцінену шкоду, розмір якої він не оскаржував. Погодившись із розміром страхового відшкодування, яке є меншим за передбачений у таких випадках ліміт 160000,00 гривень, позивач тим самим погодився із проведеною страховою компанією оцінкою розміру шкоди. Крім цього, позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження фактично проведеного ремонту належного йому транспортного засобу й коштів, витрачених на цей ремонт. Відповідачем Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Євроінс Україна» подано відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги заперечує повністю. Зокрема, зазначає, що відповідно до звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, № 33678, завданого власнику колісного транспортного засобу, що був складений ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «MERCEDES-BENZ 303», д.н.з. [NUMBER] , складає 517610,59 грн із ПДВ. Ринкова вартість транспортного засобу «MERCEDES-BENZ 303», д.н.з. [NUMBER] , складає 361137,80 грн. Таким чином, вартість відновлювального ремонту значно перевищує ринкову вартість транспортного засобу, отже, проведення відновлювального ремонту транспортного засобу є економічно недоцільним, а такий транспортний засіб вважається економічно знищеним. Тому розрахунок страхового відшкодування має здійснюватися за правилами ст. 30 Закону. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Отже, за правилами ст. 30 Закону для розрахунку суми страхового відшкодування необхідно належним чином визначити ринкову вартість транспортного засобу як до, так і після ДТП. Згідно з висновком № 33678/1 ринкова вартість Т3 після ДТП склала 225292,04 грн. Розрахунок страхового відшкодування: 361137,80 грн - 225292,04 грн - 3200,00 грн (франшиза) = 132645,76 грн. Сума страхового відшкодування у розмірі 132645,76 грн (за вирахуванням франшизи у розмірі 3200,00 грн.) була виплачена на користь позивача, що останнім не заперечується відповідно до поданої позовної заяви. Позивач у своєму позові не зазначає, чому саме суд має надати перевагу його звіту, та не брати до уваги звіти відповідача. Позивач не наводить жодних належним та допустимих доказів, які б доводили, що звіти відповідача не можуть братися до уваги. Представником позивача подано відповідь на відзиви, в якій наведено спростування доводів відповідачів, які фактично зводяться до доводів позовної заяви. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Заяви та клопотання сторін та процесуальні рішення, постановлені по справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 лютого 2025 року головуючим суддею у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 57/ Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.02.2025 позовну заяву [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», [PERSON] про відшкодування шкоди прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 05.03.2025. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 58/. Ухвалою суду від 05.03.2025 за клопотанням представника позивача судове засідання відкладено на 31.03.2025 /а.с. 69/. 24.03.2025 представником відповідача [PERSON] адвокатом Любчиком С.Р. подано відзив на позовну заяву /а.с. 82-89/. 26.03.2025 представником відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» подано відзив на позовну заяву /а.с. 90-117/. 01.04.2025 представником позивача подано відповідь на відзиви /а.с. 130-140/. Ухвалою від 30.04.2025 справу розглядом відкладено, постановлено судове засідання 23.05.2025 проводити в режимі відеоконференції з представником відповідача [PERSON] адвокатом Любчиком С.Р. /а.с. 154/ Ухвалою суду від 23.05.2025 за клопотанням представника позивача судове засідання відкладено на 23.07.2025 /а.с. 168/. Розгляд справи по суті відбувся 23.07.2025 та 13.08.2025 за участі представника позивача адвоката Ільківа М.М. та представника відповідача [PERSON] адвоката Любчика С.Р. По закінченні судових дебатів 25.08.2025 визначено як дату оголошення судового рішення. Узагальнення доводів сторін та інші процесуальні дії у справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його інтереси представляв адвокат Ільків М.М., який у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові та відповіді на відзиви, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Любчик С.Р. в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги визнав частково виключно в розмірі франшизи. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» в поданому відзиві позов заперечив. Клопотав про розгляд справи за його відсутності. Суд відповідно до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх в апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Відтак суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11 січня 2024 року приблизно о 06 год. 30 хв. [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter 318», д.н.з. [NUMBER] , та рухаючись ним у напрямку м. Київ по автодорозі «Київ-Чоп», при проїзді її ділянки 612 км + 40 м проявив недбалість, яка виразилася в тому, що він при виконанні маневру повороту ліворуч, проявив неуважність до дорожньої обстановки, на дорозі із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напряму, без причин технічного характеру, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, перетнув вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1 Додаток 2 ПДР і виїхав на зустрічну смугу руху, відтак не дав дорогу зустрічному автобусу марки «Mercedes-Benz 0303», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до зіткнення між їхніми транспортними засобами. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 318», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, а транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. 25 квітня 2024 року обвинувальний акт про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, надійшов на розгляд Стрийського міськрайонного суду Львівської області /а.с. 13-16/. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] власником автобуса марки «Mercedes-Benz 0303», д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] /а.с. 12/. Відповідно до звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу № 33678, завданого власнику колісного транспортного засобу, що був складений ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг», вартість відновлювального ремонту транспортному засобу «MERCEDES-BENZ 303», д.н.з. [NUMBER] , складає 517610,59 грн із ПДВ. Ринкова вартість транспортного засобу «MERCEDES-BENZ 303», д.н.з. [NUMBER] , складає 361137,80 грн /а.с. 100-107/. Відповідно до висновку № 33678/1 ринкова вартість Т3 після ДТП склала 225292,04 грн. Розрахунок страхового відшкодування: 361137,80 грн - 225292,04 грн - 3200,00 грн (франшиза) = 70805,38 грн /а.с. 108-117/. Також встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 318», д.н.з. [NUMBER] відповідно до полісу № 218007074 була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна». Власник пошкодженого автобуса марки «Mercedes-Benz 0303», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] подав заяву про виплату страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу. Вказану заяву отримано ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та виплачено на рахунки [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 132645,76 грн. Розмір страхового відшкодування було зменшено на 3200,00 грн /а.с. 17, 114/. Разом з тим, згідно з Висновком експерта № 26/24 транспортно-товарознавчої експертизи згідно з договором № 26/24 від 24 червня 2024 року, складеним 09 серпня 2024 року, вартість відновлювального ремонту автобуса марки «Mercedes-Benz 0303», д.н.з. [NUMBER] , станом на момент огляду становить 203935,00 грн (без ПДВ); вартість матеріального збитку, заподіяно власнику автобуса, становить 188692,50 грн (без ПДВ) /а.с. 18-48/. З відповіді ТОВ «АВЕРС» на адвокатський запит від 18.03.2025 за вих. № 52/25 встановлено, що ними не проводився ремонт автобуса марки «Mercedes Benz 0303, реєстраційний номер [NUMBER] . Їхніми спеціалістами було виставлено рахунок на передоплату від 09.08.2024 № 2401121, але фактичні ремонтні роботи не проводилися та жодні кошти не надходили на рахунок товариства за виконані роботи /а.с. 85/. Спірні правовідносини між сторонами виникли щодо права позивача на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі. За загальним принципом, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР)). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує Закон № 1961-IV. Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV. Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди. Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV). Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року в справі № 147/66/17). Водночас у Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон спрямований насамперед на захист прав осіб, потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону №1961-IV). Тобто, положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог шляхом надання доказів є однією з основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що позовні вимоги заявлені як до страховика винуватця ДТП у зв`язку з неотриманням страхового відшкодування в повному обсязі, так і до винуватої особи у зв`язку з недостатністю розміру страхового відшкодування та з метою отримання повного розміру відшкодування в порядку ст. 1194 ЦК України. Надаючи оцінку аргументам сторін, суд вважає аргументи позивача підставними в частині заявлених вимог до належних відповідачів та в частині визначення розміру відшкодування з огляду на таке. Дійсно, ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Проте на відміну від висновку, наданого позивачем, який складено судовим експертом для подальшого подання до суду, надана відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» оцінка проводилася Товариством з обмеженою відповідальністю «СЗУ Україна Консалтинг», а саме: оцінювачем [PERSON] , тобто не експертом, а спеціалістом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06 липня 2018 року в справі № 924/675/17, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Верховний Суд дійшов висновку, що звіт про оцінку транспортного засобу лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Згідно з п. 5.1 розділу 5.1 Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити: ідентифікаційні дані КТ3; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем, спеціалістом), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки. Відповідно до вимог п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Звіт № 33678 від 05 березня 2024 року було складено оцінювачем [PERSON] , який не є експертом у розумінні Закону, на підставі акту огляду транспортного засобу від 11 січня 2024 року, проведеного іншим спеціалістом, про що, зокрема, зазначено на 3 сторінці Звіту. Зокрема, судом встановлено, що у Звіті вказано: «Особисто оцінювачем КТ3 не оглядався. Використано матеріали з огляду спеціаліста». Таким чином, оцінювач [PERSON] особисто безпосередньо не оглядав пошкоджений автобус марки «Mercedes-Benz 0303», д.н.з. [NUMBER] . У звіті відсутні будь-які фотографічні зображення і дані, що підтверджують перелік пошкоджень вказаного транспортного засобу. Разом з тим у Висновку експерта-товарознавця № 26/24 від 09 серпня 2024 року наявні фототаблиці із зображеннями пошкоджень транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 0303», д.н.з. [NUMBER] , що свідчить про те, що судовий експерт [PERSON] безпосередньо оглядав цей автобус. Більше того, перелік пошкоджень, забруднень, потертостей, дефектів і т.д., що впливають на додаткове зменшення вартості КТЗ у Звіті № 33678 від 05 березня 2024 року, а також перелік пошкоджень транспортного засобу, пов`язаних із ДТП, є відмінним від такого переліку, зазначеного у Висновку експерта № 26/24 від 09 серпня 2024 року. Крім того, на думку суду, не заслуговує уваги посилання представника відповідача [PERSON] адвоката Любчика С.Р. на те, що позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження фактично проведеного ремонту належного йому транспортного засобу й коштів, витрачених на цей ремонт, оскільки такий ремонт позивачем станом на день подачі позовної заяви не проводився. При цьому, згідно з абзацом 2 частини 1 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вказане підтверджується також правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 30 жовтня 2019 року в справі № 753/19288/14-ц, відповідно до якої системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому, особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати. Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспортного засобу, суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, про що вказує Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2020 року в справі № 911/286/20. Отже, Закон розмежовує порядок виплати заподіяної шкоди в умовах існування лише проведеної уповноваженою особою (органом) оцінки цієї шкоди (звіту, акта оцінки) (без урахування ПДВ) та у разі фактичного проведення відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП транспортного засобу потерпілої особи з доведенням вартості цього ремонту (з урахуванням ПДВ). А вирішальне значення у цьому випадку, тобто для визначення, чи підлягає перерахуванню у складі страхового відшкодування сума ПДВ, мають обставини фактично проведеного відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП транспортного засобу потерпілої особи та обставини отримання страховиком (МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного відновлювального ремонту з урахуванням ПДВ. В контексті наведеного суд вважає за необхідне звернути увагу, що оскільки ремонтні роботи не проводилися, позивачем заявлено вимогу про відшкодування шкоди саме без урахування ПДВ, що не суперечить вимогам Закону, а відтак надання доказів проведення ремонту в цьому випадку не вимагається. Зважаючи на вищенаведене, з урахуванням висновку експерта № 26/24 від 09 серпня 2024 року з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» підлягає стягненню 21154,24 грн страхового відшкодування в межах ліміту страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 160000,00 грн на одного потерпілого, з урахуванням виплаченого страхового відшкодування в розмірі 132645,76 грн та франшизи в розмірі 3200,00 грн (160000,00 грн - 132645,76 грн - 3200,00 грн = 24154,24 грн); з [PERSON] підлягає стягненню матеріальна шкода, розрахована як різниця між фактичним розміром завданої шкоди та розміром страхового відшкодування, яке повинне бути сплачено ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» в межах встановленого договором ліміту страхового відшкодування + сума франшизи, а саме: 47135,00 грн (203935,00 грн - 160000,00 грн + 3200,00 грн = 47135,00 грн). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). А відтак інші доводи сторін не аналізуються судом та не спростовуються, оскільки на висновки суду про наявність підстав для часткового задоволення позову не впливають. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення з урахуванням встановлених судом обставин. Щодо судових витрат. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Так, документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача [PERSON] відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» слід стягнути 1211,20 грн судового збору, з [PERSON] - 1211,20 грн судового збору. Разом з тим, частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд звертає увагу, що до матеріалів справи надано докази, які підтверджують надання позивачу правової допомоги адвокатом Ільківим М.М /а.с. 49-55, 166/. Таким чином, суд, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан сторін, дійшов переконання, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), та вважає, що обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн, а саме: з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» слід стягнути 3500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, з [PERSON] - 6500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved