Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовною заявою про визнання права власності у порядку спадкування, припинення та визнання права власності на частку в квартирі. В обгрунтування позовних вимог покликаються на те, що вона та члени її родини були співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності. Зокрема, на праві приватної спільної сумісної власності крім неї співвласниками квартири були [PERSON] (чоловік), який помер [INFO] , [PERSON] (мати чоловіка), яка померла [INFO] , [PERSON] (син), який помер [INFO] , [PERSON] (син), який помер [INFO] , та [PERSON] (син [INFO] ). Зазначає, що після смерті чоловіка та синів, їй належить 1/6 частки квартири, 1/6 частки квартири після смерті чоловіка [PERSON] , та 2/6 частки квартири після смерті сина [PERSON] . Однак, вона не погоджується з тим, що її молодший син (відповідач у справі) успадковує частку після смерті свого батька, оскільки після звільнення з місць позбавлення волі в 2003 році він, [PERSON] (син [INFO] ), через рік пішов (виїхав) з дому та більше не повертався. В квартирі зареєстрований формально, родиною не цікавився, заяви про прийняття спадщини не подав. Зазначає, що за таких обставин відповідач є таким, що не прийняв спадщину, а вона як спадкоємиця першорї черги після смерті свого чоловіка, має право на спадкування ще однієї 1/6 частки в квартирі. Крім того, зазначає, що оскільки відповідач у спірній квартирі давно не проживає, жодним чином її не використовує, комунальні послуги не оплачує, є можливим позбавлення його права частки у квартирі з виплатою відповідної компенсації. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 25.03.2025 відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до\~розгляду в підготовчому судовму засіданні. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 14.05.2025, закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд цивільної справи по суті. Відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 03.07.2025, визнано обов"язковою явку в судове засідання державного нотаріуса П"ятої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Ясинської Ніни Миколаївни для дачі пояснень з приводу обставин справи, зобов"язано державного нотаріуса надати належним чином завірені копії матеріалів спадкових справ, заведених після смерті гр. [PERSON] , який помер [INFO] , та гр. [PERSON] , який помер [INFO] , зокрема на квартиру [ADDRESS] . На виконання вимог ухвали суду державним нотаріусом скеровано належним чином посвідчені копії спадкових справ, заведених після смерті гр. [PERSON] , який помер [INFO] , та гр. [PERSON] , який помер [INFO] . В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. Разом з тим, представниця позивачки - адвокатка Якимишин О.З. подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просить позов задоволити. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.\~280\~ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до вимог п. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За загальним правилом\~статей 15, 16 ЦК України, кожна\~особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16\~ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що згідно паспорту серії [NUMBER] позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Згідно свідоцтва № [NUMBER] , виданого 27 травня 1996 року Виконкомом Львівської міської ради народних депутатів, квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності належала [PERSON] 1953 р. н. та членам його сім"ї - [PERSON] (мама); [PERSON] (дружина); [PERSON] (син); [PERSON] (син) та [PERSON] (син [INFO] ). Дана обставина також підтверджується довідкою № 367, виданою 09.02.2024 директором ОКП "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" Г. Мартинишин. Відповідно до копії повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.01.2024, [PERSON] , [INFO] , був чоловіком позивачки так помер [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.08.2005, [PERSON] , померла [INFO] . Відповідно до копії повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.01.2024, [PERSON] , [INFO] , син позивачки, помер [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.05.2018, [PERSON] , [INFO] , син позивачки, помер [INFO] . 06 листопада \~2018\~року П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 731/2018\~щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , який постійно проживав та був зареєстрований на день смерті за адресою: [ADDRESS] . За матеріалами спадкової справи спадкоємцем за законом був батько спадкодавця - [PERSON] , [INFO] , який прийняв спадщину згідно заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину від 13 листопада\~2018\~року за вх. N?2259, але не оформив своїх спадкових прав у зв?язку зі смертю яка настала [INFO] . 13 листопада\~2018\~року П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №751/2018\~року щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживала та була зареєстрована, на день смерті, за адресою: [ADDRESS] . За матеріалами спадкової справи єдиним спадкоємцем за законом був син спадкодавця - [PERSON] , [INFO] , який прийняв спадщину згідно заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину від 13 листопада\~2018\~року за вх. № 2261, але теж не оформив своїх спадкових прав, у зв`язку з його смертю - [INFO] . З урахуванням ч. 5 ст.1268\~та ст.\~1276\~ЦК України та п.3.23, 3.24 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012\~року, [PERSON] , [INFO] , є таким що прийняв спадщину після смерті матері - [PERSON] та сина - [PERSON] . 29 січня\~2024\~року П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 49/2024\~щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , який постійно проживав та був заресстрований, на день смерті, за адресою: [ADDRESS] . після смерті [PERSON] , [INFO] , серть якого настала [INFO] , спадкоємцями за законом згідно ч. 3 ст.\~1268\~ЦК України, були його дружина - [PERSON] і його діти: [PERSON] (помер [INFO] ) та [PERSON] 1981 р.н., оскільки на момент смерті були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Виходячи зі свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , належало 3/6 (три шостих) частки квартири [ADDRESS] , з яких 1/6 (одна шоста) частка належала матері спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був [PERSON] , [INFO] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав та 1/6 (одна шоста) частка належала сину спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого був [PERSON] , [INFO] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. На 1/3 (одну третю) частку спадщини після смерті спадкодавця - [PERSON] ,\~1953\~року народження ( що становить 1/6 (одну шосту) частку квартири [ADDRESS] ), свідоцтво на спадщину не видавалось, оскільки спадкоємець [PERSON] ,\~1981\~року народження, в нотаріальну контору не з?являвся, заяву про прийняття спадщини чи видачу свідцовта про право на спадщину не подавав. \~ Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За положеннями ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.ч.1, 2 ст. 1223 ЦК України). Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що на час смерті [PERSON] - [INFO] та смерті [PERSON] [INFO] єдиний сападкоємець яка постійно проживала разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини та не відмовилась від неї була [PERSON] , дружина та мати померлих. Відтак, в силу вимог ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, [PERSON] набула право на спадкове майно в порядку спадкування шляхом прийняття спадщини на 1/6 (одну шосту) частки квартири [ADDRESS] . Відповідно до\~ст. 317 ЦК України,\~власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. За положеннями\~ст. 319 ЦК України, \~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України\~визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 355 ЦК України,\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до змісту ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності, є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Частиною 1 ст.369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. До матеріалів справи позивачкою долучено акт від 29.07.2024, затверджений директором ЛКП "Львівський ліхтар" Шпак І.М., з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] - відповідач у справі, зареєстрований за адресою [ADDRESS] , однак фактично не проживає, що підтверджено сусідами та майстрами ЛКП. Частиною 1\~статті 346 ЦК України,\~визначено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. \~ \~ У відповідності до ч.1\~ст. 365 ЦК України,\~право особи на частку у спільному майні може бути припинено рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо : 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім`ї. Всі зазначені підстави суд визнає актуальними у даному спорі в силу наданих стороною позивачки доказів, які досліджені судом. Згідно з ч.2\~ст. 365 ЦК України,\~суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. \~ У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження №12-180гс18) зроблено висновок, що відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України, свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першоїстатті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першоїстатті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі №125/2157/19 (провадження №14-40цс21) вказано, що «право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України)». Згідно висновку експерта № 22/24, складеного 17.07.2024 за результатами проведення судової будівельно - технічної експертизи та оціночно - будівельної екпертизи, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва здійснити поділ квартири [ADDRESS] у відповідності до часток співвласників технічно неможливо. ???Ринкова вартість цілої квартири [ADDRESS] становить 2 865 000 (два мільйони вісімсот шістдесят п`ять тисяч) гривень 00 коп. ???Ринкова вартість 1/6 ідеальної частки квартири [ADDRESS] , становить\~477\~500 (чотириста сімдесят сім тисяч п`ятсот) гривень 00 коп. \~ Позивачкою на депозитний рахунок суду внесено грошові кошти у сумі 477500 (чотириста сімдесят сім тисяч п`ятсот ) грн. 00 коп. Для спростування доводів позову відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, жодних належних і допустимих доказів, визначених законом, суду не надав, в судове засідання не зявиився, що дає суду право визнати обєктивними докази, в частині його відсутності та непроживання у спірній квартирі довший час. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Надані позивачкою докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для задовлення позовних вимог. При цьому, суд враховує, що відповідачем у справі не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2\~Постанови пленуму\~Верховного\~суду\~України №\~14\~від\~18\~грудня\~2009\~року «Про судове рішення у цивільній справі»\~встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~може бути\~визначено тільки\~у світлі\~конкретних обставин\~справи (рішення\~ЄСПЛ від\~18\~липня 2006\~року №\~63566/00\~«Проніна проти\~України (Pronina\~v.\~Ukraine)»,\~§ 23). На підставі наведеного,

Outcome: approved