Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради про скасування та визнання незаконною довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані нею приміщення за адресою: [ADDRESS] від 09.11.1998 року, виданої Госпрозрахунковою Житлово-експлуатаційною дільницею № 5. В обґрунтування позову вказала, що [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на житло від 04 грудня 1998 року за адресою: [ADDRESS] , на підставі розпорядження (наказу) від 04 грудня 1998 року № 4356 Відділу приватизації житла Фонду міського майна Полтавської міської ради. Приватизація вказаної квартири проводилася, зокрема, і на підставі довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані нею приміщення за адресою: [ADDRESS] від 09.11.1998 року, виданої Госпрозрахунковою Житлово-експлуатаційною дільницею № 5, з якої вбачається проживання та реєстрація за відповідною адресою лише однієї людини [PERSON] . Однак, згідно картки прописки, сторінок паспорту та трудової книжки [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , окрім періоду навчання, що не суперечть нормативно-правовим актам. Про дану довідку вона дізналася в ході розгляду цивільної справи № 554/6952/23 в Октябрському районному суді м.Полтави із матеріалів справи та відзиву від 21.09.2023 року, тому відлік строків її оскарження починається з цієї дати. Вказана довідка складена з порушення норм чинного законодавства, а тому порушує її право. З цих підстав, звернулася до суду з позовом. Ухвалою суду від 12 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 18 вересня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Від представника відповідача Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради Титаренко С. до суду надійшов відзив на позов, в якому у задоволенні позов прохала відмовити. Вказала, що видача будь-яких довідок органом реєстрації не передбачена чинним законодавством, яке регулює діяльність у сфері реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб. Орган реєстрації, який наповнює реєстр територіальної громади, не володіє інформацією про родинні стосунки, не є розпорядником такої інформації відповідно до Закону, така інформація не передбачена в Реєстрі територіальної громади. Зауважує, що Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб здійснює свої повноваження з 01 квітня 2016 року, тому не має жодного відношення до ГЖЕД № 5 та довідки про склад сім`ї, виданої нею 09.11.1998 року, та не є правонаступником останньої. Таким чином, Департамент з питань реєстрації є неналежним відповідачем. Також вказує, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права, оскільки довідка про склад сім`ї не встановлює будь-яких прав та обов`язків, вона містить лише відомості, з якими не погоджується позивач. Вказана довідка є доказом в іншій справі № 554/6952/23, оцінку якого повинен дати суд під час розгляду вказаної справи. Така вимога не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а тому справа підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України. Ухвалою суду від 07 січня 2025 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів КП «ЖЕО № 4» ПМР в особі комісії з припинення, Полтавську міську раду , а також третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , [PERSON] . Від представника відповідача Полтавської міської ради Рудич Н.С. до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності, в якій вказала, що позивач не довела суду, що вона не знала та не могла не знати про приватизацію спірної квартири матір`ю [PERSON] . Зазначає, що позивач не надала ніяких доказів на підтвердження своєї необізнаності щодо отримання матір`ю довідки про склад сім`ї для приватизації квартири. Доводи позивача, що до вересня 2023 року вона не знала про порушення своїх прав є необґрунтованими. Вона мала суб`єктивну можливість дізнатися про обставини порушення свого права, зважаючи на те, що в позові вона вказує, що проживала у квартирі з 1993 року і живе до теперішнього часу, а отже вчиняла або повинна була вчиняти юридично важливі дії щодо неї. При цьому своїми правами щодо спірної квартири вона не цікавилася, хоча повинна була нести відповідальність за житло. Від представника відповідача Полтавської міської ради Рудич Н.С. до суду надійшов відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечує. Вказала, що Полтавська міська рада у правовідносинах із позивачем ніколи не перебувала та не порушувала чи не визнавала прав позивача. Також вказує, що позивач пропустила строки позовної давності, оскільки не надала до суду жодного доказу на підтвердження того, що вона не знала та не моглі знати про приватизацію спірної квартири матір`ю [PERSON] . Також вона не надала доказів на підтвердження своєї необізнаності щодо отримання матір`ю довідки про склад сім`ї для приватизованої квартири. Зазначає, що враховуючи, що позивач стверджує, що у квартирі проживає з 1993 року, то вона повинна була вчиняти юридично важливі дії щодо неї. Однак своїми правами не цікавилася, хоча повинна була нести відповідальність за житло. Також вважає, що позивач обрала неналежний спосіб захисту, так як довідки про склад сім`ї має інформативний характер, а тому оскарженню не підлягає. Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] [PERSON] до суду надійшли пояснення, в яких зазначає, що у провадженні Октябрського районного суду м.Полтави перебувала цивільна справа за позовом за позовом позивача до [PERSON] , Управління майном комунальної власності міста про скасування розпорядження від 04.12.1998 року № 4356 Відділу приватизації житла Фонду міського майна Полтавської міської ради, про визнання свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла Фонду міського майна Полтавської міської ради від 04.12.1998 року на ім`я [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (Справа №554/6952/23). Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 10.06.2024 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 04.11.2024 року, у задоволенні позову відмовлено. Позивач навмисно не подавала позову про визнання довідки про склад сім`ї незаконною протягом року з моменту, як вона зазначає, коли дізналася про цю довідку в ході розгляду вказаної справи, а саме з 21.09.2023. Вважає, що позивач таким чином породжує нові спори, а тому користується правами недобросовісно. Зазначає, що [PERSON] підтримує заяву відповідача про застосування строку позовної давності. Вважає, що пропустивши строк позовної давності у 24 роки, позивач не наводить жодного доказу на підтвердження тих обставин, що вона жодним чином не довідалася чи не могла довідатися про порушення свого права. Також вказує про неналежний та неефективний спосіб захисту права, оскільки визнання незаконною довідки не призведе до відновлення її порушених прав. Позивач не заявляє вимог до відповідачів, спрямованих на відновлення її порушеного права. Застосування неефективного способу захисту є самостійною підставою для відмови у задовленні позову. Також вказує, що позивачем не доведено порушення її права. Факт реєстрації місця проживання не є тотожним поняттю постійного місця проживання. З матеріалів справи свідчить, що позивач у 1998 році мала два місця реєстрації у м.Москва та у м.Полтава, а тому твердження, що вона постійно проживала у м.Полтава, не доведено. Фактично вона вселилася до квартири [PERSON] у 2021 року без відома останньої. Таким чином, оскільки [PERSON] фактично не проживала до 2021 року за адресою [ADDRESS] , то не можна її вважати такою, що була тимчасово відсутньою за постійним місцем проживання у зв`язку із навчанням. Ухвалою суду від 10 березня 2025 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління майном комунальної власності міста. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління майном комунальної власності міста [PERSON] подала до суду пояснення на позов, в яких вказує про необхідність застосування строку позовної давності, оскільки з моменту набуття [PERSON] права власності нажитло минуло 26 років. У справі № 554/6952/23 за позовом [PERSON] про скасування розпорядження, на підставі якого було приватизовано квартиру, та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, Октябрським районним судом м.Полтави відмовлено у задоволенні позову з підстав пропуску строків позовної давності. Також вказує на неефективний спосіб захисту, оскільки оскарження довідки не може бути самостійним предметом судового розгляду, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про поновлення строку позовної давності, посилаючись на те, що у суді першої інстанції під час розгляду справи № 554/6952/23 [PERSON] було подано документи, на підставі яких було проведено приватизацію квартири за адресою [ADDRESS] , включаючи спірну довідку. Довідка про склад сім`ї від 09.11.1998 року була видана особисто [PERSON] та, враховуючи відсутність у ній даних про інших осіб, інформація в ній не могла бути розповсюджена в силу чинного станом на 1998 рік законодавства. Поняття «повинна» була дізнатися про порушення свого права слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок дізнатися про порушення своїх прав. Разом з тим, позивач була зареєстрована з 30.03.1993 року за адресою [ADDRESS] , відповідно такої довідки не могло існувати. Крім того, дана довідка була отримана в одному екземплярі для подачі до приватизаційного органу, тому можливості дізнатися про неї не було. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, з підстав вказаних у позові. Просили поновити строки позовної давності. Представник відповідача Полтавської міської ради Рудич Н.С. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, з підстав вказаних у відзиві. Представники відповідачів Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради, Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 4» Полтавської міської ради в особі комісії з припинення у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, надала пояснення, аналогічні викладеним у письмових поясненнях. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління майном комунальної власності міста Мельніченко І.С. прохала у задоволенні позову відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , що слідує із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 лютого 1969 року та свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24 грудня 1993 року (а.с.6, 25). Згідно розпорядження від 04.12.1998 року №4356 Відділу приватизації житла Фонду міського майна Полтавської міської ради, у приватну власність [PERSON] було передано квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва на право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла Фонду міського майна Полтавської міської ради 04.12.1998 року, [PERSON] належить на праві власності квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Питання щодо приватизації регулюється\~Законом України\~«Про приватизацію державного житлового фонду» №2482-XII від 19 червня 1992 року\~(далі Закон). Стаття 1 Закону\~дає визначення приватизації державного житлового фонду (далі приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до положення ч. 1 ст. 5 Закону № 2482-XII від 19 червня 1992 року, якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другимстатті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло на момент введення в дію цьогоЗакону. Також, згідно з положенням ст.\~64\~Житлового кодексу\~України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно ч. 2 ст.\~8\~Закону №\~2482-XII\~від 19\~червня 1992\~року передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Проведення процедури приватизації зазначеної квартири здійснювалося також на підставі наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 (із змінами згідно наказу Держжитлокомунгоспу від 05 серпня 1994 року № 72) «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» (втрата чинності 15.02.2010). \~ \~ \~ \~Згідно п.5 вказаного Положення, Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). \~ \~ \~ \~До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. Відповідно до п.18 Положення, а саме розділу « Склад документів і порядок їх оформлення при передачі державного житла у власність громадян», громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2,3) та необхідну консультацію. \~ \~ \~ \~Згідно п.20 Положення, при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення (додатки 4, 5). У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Відповідно до Довідки про склад сім`ї наймача від 09.11.1998 року, виданої КП «ЖЕО №5», у квартирі за адресою: [ADDRESS] , проживала та була зареєстрована [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації з 06.03.1998 року. В той же час, матеріалами справи встановлено, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] з 30.03.1993 року по 15.07.2022 року (знята з реєстрації за рішенням суду) була зареєстрована також позивач [PERSON] , що підтверджується копією її паспорту серії [NUMBER] виданого 24 грудня 1998 року (а.с.7-12), карткою прописки КП «ЖЕО № 2» (а.с.26-27). Факт не проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] станом на час видачі довідки про склад сім`ї 09.11.1998 року, ні відповідачами, ні третьою особою не спростований. Зокрема, посилання представника третьої особи, що [PERSON] має одночасне місце реєстрації і у м. Москва , не доводить тієї обставини, що вона в Україні в цей період не проживала. Як слідує із копії трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] , остання навчалася в Московському державному будівельному інституті з 01.09.1988 року по 09.06.1994 рік, а з 27.04.1993 року працевлаштувалася на Полтавський електромеханічний завод, з якого звільнилася 01.03.2001 року (а.с.16-20). Інших належних та допустимих доказів відсутності [PERSON] за місцем проживання станом на 09.11.1998 року матеріали справи не містять. Також судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS] з 12.07.1993 року по 06.06.2023 року був зареєстрований також син [PERSON] [PERSON] , що підтверджується картою прописки КП «ЖЕО №2» та Витягом з Реєстру територіальної громади (а.с.26-27, 97). Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 10 червня 2024 року, яке залишено без змін Постановою Полтавського апеляційного суду від 04 листопада 2024 року у справі № 554/6952/23, встановлено, що на час приватизації квартири в [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] були у ній зареєстровані та постійно проживали, а тому приватизація квартири проведена без врахування їхніх інтересів. Разом з тим, у задоволенні позову судом було відмовлено у зв`язку із спливом строку позовної давності. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обв`язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Процесуальний закон вимагає від позивача зазначення у позовній заяві, з-поміж іншого, змісту позовних\~вимог:\~спосіб (способи)\~захисту прав\~або інтересів,\~передбачений законом\~чи договором,\~або інший\~спосіб (способи)\~захисту прав\~та інтересів,\~який не\~суперечить закону\~і який\~позивач просить\~суд визначити\~у рішенні;\~якщо позов\~подано до\~кількох відповідачів\~-\~зміст позовних\~вимог щодо\~кожного з\~них (п.4\~ч.3\~ст.\~175\~ЦПК України). Відповідно, позивач має обрати такий спосіб захисту (пред`явити ту позовну вимогу), який він вважає здатний вирішити спір чи відновити його порушене право. «Ефективний засіб правового захисту» в контексті ст. 13 Конвенції означає «національний орган, який буде ефективним засобом правового захисту», який може бути судовим або несудовим органом влади, а не спосіб захисту в розумінні ст. 16 ЦК України. Суд вважає, що позивач має право на обраний ним спосіб захисту, оскільки як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] зверталися до суду з позовом до [PERSON] , Управління майном комунальної власності міста про скасування розпорядження (наказу) Відділу приватизації житла Фонду міського майна Полтавської міської ради від 04 грудня 1998 року № 4356, на підставі якого квартиру за адресою: [ADDRESS] було передано у приватну власність [PERSON] , а також скасування свідоцтва про право власності від 04.12.1998 року. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 10 червня 2024 року, яке залишено без змін Постановою Полтавського апеляційного суду від 04 листопада 2024 року у справі № 554/6952/23, у задоволенні позову відмовлено. Таким чином, позивач скористалася іншим способом захисту на відновлення своїх порушених прав, який не заборонений законом. Суд не застосовує до даних правовідносин правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 295/4481/16-ц, оскільки у даних справах розглядаються не релевантні правовідносини. Так, у справі, що розглядається, предметом оскарження є визнання незаконною довідки про склад сім`ї та її скасування, а у справі № 295/4481/16-ц визнання дій щодо видачі довідки про склад сім`ї неправомірними. Визнання довідки, яка стала підставою для приватизації квартири, на думку суду, може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за правилами\~ЦПК України, оскільки наслідком її застосування є виникнення чи порушення майнових прав. А тому підстав для відмови у позові з огляду на обрання позивачем неефективного способу захисту суд не вбачає. Отже, доводи відповідачів та третіх осіб щодо обрання неналежного способу захисту судом спростовуються З огляду на доведеність позовних вимог, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо незаконності довідки про склад сім`ї від 09.11.1998 року, оскільки в ній відображені необ`єктивні відомості щодо членів сім`ї, які проживали у квартирі за адресою: [ADDRESS] на час її приватизації [PERSON] , а саме не зазначення у ній даних щодо членів сім`ї наймача, які постійно мешкали у квартирі, а саме [PERSON] та [PERSON] наслідком чого стало порушення їхніх прав на приватизацію житла. В той же час, згідно зі\~статтею 71 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність),\~встановлюється в три роки. Відповідно до положень\~статті 76 ЦК УРСР\~перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня,\~коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. За змістом пункту 6 Прикінцевих і\~перехідних положень ЦК України\~правила цього\~Кодексу\~щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 1 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються\~правила про позовну давність, передбачені\~ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до статей\~71,\~75 ЦК УРСР\~загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено позовна давність, встановлюється в три роки і\~позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін. Статтею 80 ЦК УРСР\~встановлено, що\~закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом установлено, що [PERSON] , звертаючись до суду з даним позовом, посилалась на те, що про оскаржувану довідку вона дізналася в ході розглялу справи № 554/6952/23 в Октябрському районному суді м.Полтави із матеріалів справи та відзиву від 21.09.2003 року, а тому з цього часу починається відлік строку позовної давності. Просила поновити пропущений строк звернення до суду. Проте, суд вважає, що позивач пропустила строк позовної давності без поважних причин і підстав для поновлення строку не вбачає. Так, [PERSON] мала об`єктивну можливість дізнатися про обставини порушення її права, зважаючи на те, що постійно проживала у квартирі, отже, вчиняла або повинна була вчиняти юридично важливі дії щодо неї. Суд зазначає, що позивач могла дізнатися про кількість зареєстрованих у квартирі осіб ще до вересня 2023 року, а отже і про довідку, яка видавалася для здійснення приватизації, оскільки вона платила за комунальні послуги, про що особисто зазначала у судовому засіданні та що встановлено у постанові Полтавського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року у справі № 554/10634/21, враховуючи, що у платіжних рахунках зазначається кількість осіб, на яких нараховуються комунальні платежі. Також під час розгляду справи № 554/6952/23 позивач у своїх пояснення вказувала, що про одноосібну приватизацію вона дізналася у 2021 році від самої відповідачки та з матеріалів цивільної справи № 554/10634/21, тобто ще у 2021 році [PERSON] могла дізнатися і про спірну довідку, на підставі якої така приватизація була здійснена. В той же час до суду з даним позовом звернулася 11 вересня 2024 року, тобто понад три роки з часу, коли могла дізнатися про порушення своїх прав. Окрім того, в своїх поясненнях під час розгляду справи № 554/6952/23 [PERSON] також вказувала, що у 2003 році вона зареєструвала місце проживання ще одного сина у квартирі [ADDRESS] , тому вона могла дізнатися, що одноосібним власником квартири являється [PERSON] . Суд вважає, що доводи позову зводяться до бажання повторного перегляду вже вирішеної справи щодо незаконності приватизації квартири тільки з метою нового її слухання і вирішення. Проте це порушує принцип остаточності рішення суду (res judicata), оскільки підстав для перегляду судових рішень немає, права та обов`язки сторін уже вирішені (рішення Європейського суду з прав людини: «Брумареску проти Румунії», «Науменко проти України»). Таким чином, суд приходить до висновку про пропуск строку позовної давності [PERSON] при зверненні до суду з даним позовом, а тому з цих підстав відмовляє у задоволенні позову. Враховуючи, що у задоволенні позову [PERSON] відмовлено, судовий збір згідно ст. 141 ЦПК України покладається на позивача.

Outcome: dismissed