Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 09 жовтня 20204 року сторони домовились про купівлю-продаж житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,2256 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5124181200:02:001:0064, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). В той же день сторонами було укладено відповідний письмовий договір, об`єктом якого є зазначене нерухоме майно. Сторони домовились про усі суттєві умови договору та відбулося повне його виконання. Відповідачі передали позивачу у власність обумовлене договором нерухоме майно, а позивач прийняла його, сплатила [PERSON] та [PERSON] визначену договором вартість нерухомого майна, почала ними користуватись, тобто фактично вступила у володіння та користування. Через деякий час позивач звернулась до відповідачів з проханням оформити договір купівлі-продажу відповідно до вимог діючого законодавства посвідчити договір в нотаріальному порядку. Однак, відповідач [PERSON] повідомив, що не може цього зробити, оскільки він, на час укладення договору купівлі продажу (09 жовтня 2024 року), не був власником нерухомого майна, а лише приймав спадщину, яка відкрилась після смерті [INFO] його батька [PERSON] , до складу якої увійшла зазначена 1/2 частка житлового будинку та земельна ділянка. Враховуючи вищенаведене, позивач для захисту свого права на нерухоме майно звернулася із позовом до суду. Позивач у судове засідання не з`явилась, до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного вирішення справи. Відповідачі у судове засідання не з`явились, сповіщались належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Правом на подання відзиву на позовну заяву, не скористались. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідачів є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено судом, 09 жовтня 2024 року позивач домовилась з [PERSON] та [PERSON] про купівлю-продаж житлового будинку який розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0,2256 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5124181200:02:001:0064, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). В той же день сторонами було укладено відповідний письмовий договір, об`єктом якого є зазначене нерухоме майно. Сторони домовились про усі суттєві умови договору та відбулося повне його виконання. Відповідачі передали позивачу у власність обумовлене договором нерухоме майно, а позивач прийняв його, сплатив [PERSON] та [PERSON] визначену договором вартість будинку та земельної ділянки, почав ними користуватись, тобто фактично вступив у володіння та користування. Через деякий час позивач звернувся до відповідачів з проханням оформити договір купівлі-продажу відповідно до вимог діючого законодавства посвідчити договір в нотаріальному порядку. Однак, відповідач [PERSON] повідомив, що не може цього зробити, оскільки він, на час укладення договору купівлі продажу (09 жовтня 2024 року), не був власником нерухомого майна, а лише приймав спадщину, яка відкрилась після смерті [INFO] його батька [PERSON] , до складу якої увійшла зазначена 1/2 частка житлового будинку та земельна ділянка. Так, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21392910 від 24 грудня 2008 року, житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частки кожному. Крім того, згідно державного акту, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,2256 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5124181200:02:001:0064, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). [INFO] помер батько та чоловік відповідачів [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). За життя [PERSON] розпорядився належним йому майном, склав заповідальне розпорядження заповіт від 08 лютого 2016 року, посвідчений секретарем Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за № 88, у відповідності до якого усе належне йому майно заповів своєму синові [PERSON] . З матеріалів витребуваної спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , вбачається, що у передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк, [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті його батька, а дружина спадкодавця [PERSON] , звернулась з заявою про відмову від прийняття спадщини. На день смерті померлий був зареєстрований з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 93 від 12 травня 2025 року. Разом із тим, при зверненні до відповідних органів для належного засвідчення договору купівлі-продажу, позивачу було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений, документ на доказ вчинення правочину, крім того, під час укладення договору купівлі-продажу відповідач [PERSON] не був зареєстрованим власником нерухомого майна. Про існування цих обставин, позивач до укладення договору обізнана не була. Перед укладенням угоди позивача було запевнено, що саме відповідачі є власниками вищезазначеного нерухомого майна. Отже, нерухоме майно було відчужене особою, яка не мала на це права, натомість воно не було загублено власником, не було вкрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння, не вибувало з володіння власника або особи, якій він передав його майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно із\~ч.\~1\~ст.\~388\~ЦК України,\~якщо майно\~за відплатним\~договором придбане\~в особи,\~яка не\~мала права\~його відчужувати,\~про що\~набувач не\~знав і\~не міг\~знати (добросовісний\~набувач),\~власник має\~право витребувати\~це майно\~від набувача\~лише у\~разі,\~якщо майно: було\~загублене власником\~або особою,\~якій він\~передав майно\~у володіння; було\~викрадене у\~власника або\~особи,\~якій він\~передав майно\~у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. \~ \~ \~ \~Позивач, як добросовісний набувач, у відповідності до вимог ст. 330 ЦК України, набула право власності на спірне нерухоме майно, оскільки придбала його у відповідача, який не мав права його відчужувати, однак згідно із вимогами ст. 388 ЦК України, вказане майно не було загублено власником, не було вкрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння, не вибувало з володіння власника або особи, якій він передав його майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, суд приходить до висновку, що нерухоме майно, яке перейшло до позивача за договором купівлі-продажу від 09 жовтня 2024 року, не може бути у неї витребувано, тобто позивач правомірно ним володіє та користується. \~ \~ \~ \~З урахуванням наведеного, суд вважає, що викладені позивачем обставини знайшли своє належне підтвердження у судовому засіданні та узгоджуються з наданими доказами, тому є всі законні підстави для задоволення позовних вимог. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у своїй заяві позивач просила залишити судові витрати за нею, питання про стягнення судових витрат з відповідачів судом не розглядалось. На підставі викладеного та

Outcome: approved