Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

у березні 2025 [PERSON] звернувся до суду зі вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 101 191,30 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а також 8 595,72 грн на відшкодування вартості проведення експертного дослідження та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. У в разі відсутності у неповнолітнього [PERSON] майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди у визначеному судом розмірі, стягнення цієї шкоди у частці, якої не вистачає, або у повному обсязі проводити в рівних частках із батьків [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30.12.2024 року о 18 год. 30 хв. по вул. Миру в с. Селещина Полтавського району Полтавської області відповідач - неповнолітній [PERSON] керуючи автомобілем ВАЗ 21061 днз [NUMBER] , під час зустрічного роз`їзду з автомобілем Ніссан Навара днз [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] , не врахував дорожньої обстановки, швидкості руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення транспортних засобів, через що автомобілі отримали механічні пошкодження. Разом з цим, неповнолітній [PERSON] керував вищевказаним автомобілем не маючи посвідчення водія відповідної категорії на право керування таким транспортним засобом. Постановою Машівського районного суду Полтавської області від 26.02.2025 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.\~124\~та ч.2\~ст.126\~КУпАП та застосовано до нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. Позивач зазначив, що автомобіль Nissan Navara [NUMBER] , на якому він їхав належить Благодійній організації «Благодійний фонд «Берегиня Таврії» на підставі декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою №64295 від 12.12.2023 року, який був переданий йому на підставі договору позички у користування з метою його використання для будь-яких потреб, що стосується виконання ним своїх військових службових обов`язків строком на 2 роки. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Nissan Navara [NUMBER] під керуванням позивача, що призвело до його матеріальних збитків. Згідно з висновком експертного дослідження від 05.03.2025 року розмір матеріального збитку станом на 30.12.2024 року складає 101\~191,30 грн. Також позивач зауважив, що відповідач [PERSON] як на час вчинення ним адміністративного правопорушення, так і на час звернення з даним позовом до суду є неповнолітнім, самостійних доходів та власного майна немає, а тому вважає, що відповідальність за завдану ним шкоду повинні нести його батьки як законні представники. Оскільки в добровільному порядку завдана шкода та витрати на проведення експертизи не відшкодовані, що змушує позивача звертатися до суду за захистом своїх прав. 24.06.2025 від представника відповідача [PERSON] адвоката Салашного М.О. надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача зазначив, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у АТ «Страхова Компанія «ББС ІНШУРАНС» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №221995771, сума застрахованого відшкодування становила 130\~000,00 грн. Крім цього, додатково автомобіль ВАЗ 21061 днз [NUMBER] було застраховано на підставі договору №007-9026898/07ДЦВ від 08.07.2024 року за заподіяння шкоди майну третіх осіб під час використання (експлуатації) забезпеченого транспортного засобу на 100\~000,00 грн. Представник відповідача вважає, що [PERSON] не може відповідати за даним позовом, як відповідач, так як загальна сума страхового ліміту по полісу та по договору в 230\~000,00 грн не перевищує суму страхового відшкодування визначеного у висновку від 05.03.2025 року. Представник відповідача вважає, що позивач не виконав обов`язку щодо доведення підстав пред`явленого ним позову, у зв`язку з чим понести ризик настання для нього негативного наслідку у вигляді відмови у задоволенні пред`явленого ним позову (а.с.83-86). Ухвалою від 31.03.2025 року суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання (а.с. 41). За ухвалою від 04.07.2025 року суд прийняв до розгляду відзив на позов, залучив до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС», закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с.108,109). У судовому засіданні представниця позивача позов підтримала та наполягала на його задоволенні, покликаючись на те, що винуватість [PERSON] підтверджується постановою Машівського районного суду від 26.02.2025 року та цією ж постановою позивача [PERSON] визнано потерпілим. Автомобіль перебуває у позивача у правомірному тимчасовому користуванні та позивач має повернути транспортний засіб у справному стані, а тому відповідач має відшкодувати збитки. Отримавши відшкодування, позивач матиме можливість відремонтувати автомобіль, який наразі не відремонтований. Також наполягала на праві позивача звертатися з позовом за його вибором до страхової компанії або до винної особи. Після ДТП відповідач мав би протягом 3-х днів повідомити страхову компанію про страховий випадок, але не зробив цього, не скористався правом і бути присутнім під час огляду автомобіля, не відшкодував завдані збитки [PERSON] . Також представниця позивача повідомила про намір подати документи для вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Представник відповідача\~проти задоволення\~позову заперечував\~з підстав,\~викладених у\~відзиві на\~позов,\~пояснивши,\~що дійсно,\~факт вчинення\~ [PERSON] \~ДТП,\~внаслідок чого\~автомобіль під\~керуванням позивача\~зазнав пошкоджень,\~відповідачем не\~заперечується,\~як не\~оспорюється і\~сума завданого\~збитку.\~Водночас оскільки\~автомобіль відповідача\~на час\~ДТП був\~застрахований,\~то застосуванню\~підлягає спеціальна\~норма,\~а саме\~Закон України\~«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та завдану шкоду позивачу має сплатити страхова компанія, сума страхового полісу не виходить за межі заявленої позивачем суми. Відповідач внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження та перебував на лікуванні, а тому не мав можливості повідомити страхову компанію про страховий випадок. Також представник відповідача просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем. Законні представники відповідача та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та завчасно (а.с.114,117,148120-123). Суд, заслухавши сторони, та дослідивши письмові докази, встановив такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що постановою Машівського районного суду Полтавської області від 26.02.2025 [PERSON] визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч.2 ст.126 КУпАП, цією ж постановою встановлено, що 30.12.2024 о 18 год. 30 хв. неповнолітній [PERSON] , по вул. Миру в с. Селещина Полтавського (Машівського) району Полтавської області, керуючи автомобілем ВАЗ 21061 днз [NUMBER] , під час зустрічного роз`їзду з автомобілем Ніссан Навара днз [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , [INFO] , не врахував дорожньої обстановки, швидкості руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення транспортних засобів, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Такими діями [PERSON] порушив п. 13.3 Правил дорожнього руху. Крім цього, було встановлено, що неповнолітній [PERSON] керував вищевказаним автомобілем не маючи посвідчення водія відповідної категорії на право керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1 а Правил дорожнього руху. Дана постанова 11.03.2025 року набрала законної сили (а.с.19,20). Так, автомобіль Nissan Navara [NUMBER] належить Петтерсен Річард Трогстадвейен 332, який був наданий з Норвегії Благодійній організації «Благодійний фонд «Берегиня Таврії», як гуманітарна допомога, що підтверджується свідоцтвом про право власності на транспортний засіб перекладений з норвезької на українську мову та декларацією про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою №64295 від 12.12.2023 року (а.с.10-13). 09.02.2024 року на підставі договору позички №0902-01 та акта приймання-передачі транспортного засобу від 09.02.2024 року Благодійна організація «Благодійний фонд «Берегиня Таврії», як позикодавець передала в тимчасове безоплатне користування користувачу [PERSON] позивачу по справі, транспортний засіб марки Nissan Navara 2.5-174 D 4Х4, VIN: [NUMBER] , реєстраційний номер королівства Норвегія [NUMBER] , на 2 роки з моменту підписання даного договору (а.с.14,15). 03.02.2025 року представником позивача [PERSON] адвокатом Король Т.В. було направлено на адресу відповідача [PERSON] повідомлення про те, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу Nissan Navara AJ 62895 в результаті ДТП було замовлено проведення експертизи транспортного засобу, для визначення вартості збитків, а тому експертом Полтавського НДЕКЦ 05.02.2025 року о 14 год. 00 хв. буде проведено огляд вказаного автомобіля, на якому він може бути присутнім (а.с.21). Постанова Машівського районного суду Полтавської області 26.02.2025 року є обов`язковою для суду відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України. Цією постановою встановлено, що порушення водієм [PERSON] вимог п.13.3 ПДР України знаходиться у причинному зв`язку із наслідками ДТП. Враховуючи наведене, суд уважає доведеною вину відповідача [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди. За ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підтвердження розміру заподіяної шкоди, завданої позивачеві внаслідок ДТП, позивачем надано висновок експертного дослідження № ЕД-19/117-25/2750-АВ від 05.03.2025 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Nissan Navara, ідентифікаційний номер [NUMBER] в результаті ДТП станом на 30.12.2024 року становить 101\~191, 30 грн (а.с. 25-33). Також позивач надав квитанцію, що підтверджують витрати на експертне дослідження у розмірі 8\~595,72 грн (а.с.35). Оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає належним доказом матеріального збитку, спричиненого позивачу, висновок експертного дослідження № ЕД-19/117-25/2750-АВ від 05.03.2025, складений судовим експертом Полтавського НДЕКЦ МВС України в розмірі 101\~191,30 грн. Натомість, представником відповідача надано договір №007-9026898/07ДЦВ за програмою страхування відповідальності, яка виникає внаслідок використання наземного транспортного засобу «Автоцивілка плюс» від 08.07.2024 року, за яким була застрахована відповідальність страхувальника [PERSON] за заподіяну шкоду особі (чи третій особі) та/або її майну під час використання наземного транспортного засобу ВАЗ 21061 днз [NUMBER] , ліміт відповідальності за ризиком встановлений у розмірі 100\~000,00 грн, строк дії даного договору - 12.07.2025 року (а.с.88). Як убачається з інформації наданої за результатами перевірки чинності полісу внутрішнього страхування зазначено, що поліс №221995771 станом на 26.02.2025 року є діючим, з якої відомо, що страховою компанією АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» застрахований транспортний засіб ВАЗ 21061 днз [NUMBER] (а.с.89). Відповідно до ч. 3 ст.\~386\~ЦК України власник права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно зі ст.\~22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За ст.\~1188\~ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Статтею 1194\~ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37), або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Згідно положень ст. 4 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі. Статтею 28 Закону визначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону). Згідно положень ст. 33 Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: - дотримуватися передбачених правилами дорожнього\~руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; - вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; - поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; - невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. У разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. У разі оформлення працівниками відповідних підрозділів Національної поліції відповідних документів про дорожньо-транспортну пригоду вони також встановлюють та фіксують необхідні відомості щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності учасників цієї пригоди і сприяють представникам страховиків (МТСБУ) у проведенні огляду місця дорожньо-транспортної пригоди і транспортних засобів, причетних до неї. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, визначеній у ст. 3 Закону. 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові по даним правовідносинам зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. У подальшому, Велика Палата Верховного Суду підтвердила свою сформовану позицію, і у постанові від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц знову вказала, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом №1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №753/15214/16-ц така вищевказана позиція Великої Палати Верховного Суду залишилась незмінною, і було зазначено, що «…Великою Палатою Верховного Суду вже сформульовані висновки щодо відшкодування страховиком шкоди, завданої особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, і відступати від них не вбачається підстав». Згідно положень ст. 37 Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: - навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; - вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Незадовільне фінансове становище страховика (МТСБУ) не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Згідно з Висновком Великої Палати Верховного Суду, наданим в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми (п. 85). Отже, оскільки \~цивільно-правова\~відповідальність відповідача\~була застрахована\~в Акціонерному\~товаристві «Страхова\~компанія «ББС\~ІНШУРАНС»,страховий поліс діяв на час вчинення ДТП, а тому суд уважає що позов пред`явлено до неналежного відповідача, та доходить висновку про відмову в задоволенні позову. При цьому суд зауважує, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість сторона позивача не заявила клопотання про залучення страхової компанії як співвідповідача у справі, та наполягала на тому, що саме відповідач [PERSON] має нести тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП. Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справі, в якій наявна обов`язкова співучасть, тобто, коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову. Вказаний висновок ґрунтується на правових позиціях Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 22 лютого 2022 року по справі № 201/16373/16-ц. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed