Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі за текстом відповідачка), про стягнення заборгованості. В обгрунтування позову зазначив, що 20.02.2019 між АТ «Ідея Банк» (далі банк, первісний кредитор) та відповідачкою було укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, відповідно до умов якої відповідачка скористалася кредитними коштами на суму 7\~000,00 гривень в межах кредитного ліміту. В подальшому відповідачка як позичальниця не виконала умови угоди щодо належного обслуговування кредитної заборгованості, внаслідок чого виникла заборгованість перед банком в розмірі 20\~298,32 гривень, яка складається з заборгованості за основним боргом в розмірі 6\~998,73 гривень та за нарахованими відсотками в розмірі 13\~299,59 гривень. 16.11.2023 між первісним кредитором та ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» було укладено договір факторингу, на підставі якого ТОВ «ФК «Сонаті» отримало право вимоги до відповідачки. 29.12.2023 між ТОВ «ФК «Сонаті» та позивачем було укладено договір факторингу, на підставі якого право вимоги до відповідачки набув позивач. У зв`язку з невиконанням відповідачкою обов`язку зі своєчасного погашення заборгованості позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом, інфляційних втрат в розмірі 3\~977,18 гривень, 3 процентів річних в розмірі 1\~479,83 гривень, а також суми судових витрат, яка складається з судового збору (2\~422,40 грн) та витрат на професійну правничу допомогу (7\~200,00 грн). Ухвалою суду від 05.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, сторонам встановлено строки для подання відзиву на позов та заяв по суті справи. 24.06.2025 від представника відповідачки надійшов відзив, у якому остання частково визнала позов. У відзиві зазначено, що дійсно між відповідачкою та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір, в межах якого відповідачці було відкрито кредитний ліміт в розмірі 7\~000,00 гривень, водночас, представник відповідачки повідомив, що позивачем не було надано належного та достовірного розрахунку заборгованості за кредитом. Судячи з матеріалів справи (реєстр боржників) відповідачкою було частково здійснено оплату по кредиту (в розмірі 2\~435,84 гривень), водночас, вказаний факт не був врахований під час розрахунку. Інші суми, які містяться в інших документах, мають розбіжності, з яких неможливо встановити порядок нарахування заборгованості. Жодних первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували факт виникнення та формування заборгованості позивачем не було надано. Також представник відповідачки заперечив проти нарахування інфляційних втрат та 3 % річних у зв`язку з воєнним часом. Також, сторона відповідача частково заперечила проти витрат на професійну допомогу, вважаючи суму в розмірі 7\~200 гривень завищеною та необгрунтованою, натомість вважаючи обгрунтованими вказані витрати в розмірі 4\~000,00 гривень. В підсумку представник відповідачки зазначив, що відповідачка частково визнає позов в такому розмірі: 7\~000,00 гривень заборгованості за тілом кредиту, 1\~679,37 грн відсотків, 816,34 грн сплаченого судового збору та 1348 грн витрат на правничу допомогу (судові витрати розраховано пропорційно до позовних вимог, які визнаються відповідачем). Крім того, представник відповідачки заявив про понесені стороною відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6\~000,00 гривень (2\~000,00 гривень ознайомлення зі справою, 4\~000,00 гривень підготовка відзиву). 01.07.2025 від сторони позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач не погодився з доводами відповідача, вважаючи їх необгрунтованими, зазначив, що матеріали справи містять виписку з рахунку позичальника за кредитним договором, яка містить інформацію про всі здійснені відповідачем платіжні операції, у тому числі про нарахування процентів, комісії, штрафів, відтак, розмір боргу, зазначений у довідці-розрахунку є правильним. Щодо нарахування інфляційних втрат та 3 % річних позивач зазначив, що вони нараховані лише в період до 24.02.2022 (тобто до введення воєнного стану), а тому їхній розрахунок проведено правильно та за наявності відповідних правових підстав. Щодо обгрунтованості розміру судових витрат позивача останній зазначив, що їхній розмір (7\~200,00 грн) є обгрунтованим, натомість заявивши про необгрунтованість та неспівмірність витрат сторони відповідача (6\~000,00 грн). Відтак, позивач просив задовольнити позов в повному обсязі. В судове засідання 20.08.2025 представники сторін не з`явилися. Представник позивача в позові (пункт 2 позовних вимог) просив розглянути справу без виклику сторін. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на належне повідомлення сторін про дату, час і місце судового засідання, відсутність підстав для відкладення розгляду справи, наявність відзиву відповідача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4,\~5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.ст 3, 6, 627 ЦК України\~в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст.\~634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.\~629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. На підставі ст.\~526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України, передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст.\~610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.\~2\~ст.\~1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. До відносин за кредитним договором застосовуються положення Цивільного кодексу України, що регулюють договір позики. Згідно зі ст.\~1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд встановив, що 20.02.2019 між позивачем та АТ «Ідея Банк» було укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування картки, в межах якої відповідачці було встановлено кредитний ліміт у розмірі 7\~000,00 гривень. Відповідачка скористалася кредитним лімітом, що нею не оспорюється. Відповідно до договору факторингу № 16/11-23 від 16.11.2023 АТ «Ідея Банк» відступило право вимоги до позичальників (у т.ч. до відповідачки) ТОВ «ФК «Сонаті». Відповідно до договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023 ТОВ «ФК «Сонаті» відступило право вимоги до позичальників (у т.ч. до відповідачки) позивачу. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості [PERSON] розрахунок боргу (станом на 16.11.2023) становить: розрахунок за основним боргом: 6\~998,73 грн, заборгованість за відсотками: 13\~299,59 грн, всього: 20\~298,32 гривень. Досліджуючи питання розміру заборгованості як суттєвої обставини, що підлягає доказуванню у цій цивільній справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Аналізуючи надані стороною позивача докази в частині розрахунку заборгованості, а саме: довідку-розрахунок станом на 16.11.2023 (в розмірі 20\~298,32 грн), а також виписку з рахунку відповідачка про рух коштів по рахунку (станом на 16.11.2023), суд дійшов висновку, що вказані докази є неналежними та недостатніми для встановлення актуального розміру заборгованості відповідачки відповідно до умов договору. Зокрема, з наданих документів неможливо встановити окремі періоди, за які було нараховано плату за користування кредитними коштами, а також базу для нарахування відсотків (залишок за кредитом в розрізі окремих періодів за час користування кредитним лімітом), що позбавляє суд можливості самостійно перевірити правильність здійснення розрахунків відповідно до умов договору. Так, наприклад, довідка-розрахунок від 16.11.2023 (підписана представником АТ «Ідея Банк» Олегом Дропком), є одностороннім документом, який містить тільки суму заборгованості за тілом кредиту та відсотками без вказання періодів виникнення (в розрізі місяців). А з формулювань змісту операцій у виписці з рахунку відповідачки (від 16.11.2023) також неможливо встановити періоди нарахування процентів. Під час вирішення цієї справи суд бере до уваги, що відповідачка частково визнала позов в частині розміру заборгованості за тілом кредиту (7\~000,00 грн) та відсотками (1\~679,37 грн), відтак,

Outcome: partial