Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

22 липня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким визнати укладений між [PERSON] , [PERSON] , які діючи в присутності та зі згоди батька [PERSON] , діючого від свого імені та від імені та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , як покупцями, та [PERSON] як продавцем, договір купівлі-продажу № 99-0301 квартири [ADDRESS] , та зареєстрований 18.10.1999 року на Одеської універсальної біржі «Витязь» - дійсним. Свої вимоги мотивувала тим, що 18.10.1999 року, між [PERSON] , [PERSON] , які діяли в присутності та зі згоди батька [PERSON] , діючого від свого імені та від імені та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , як покупцями, та [PERSON] як продавцем, був укладений договір купівлі-продажу № 99-0301 квартири [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу був укладений між ними як членами Одеської універсальної біржі «Витязь» та був зареєстрований на вказаній біржі в день укладання в журналі реєстрації угод під № 99-0301 від 18.10.1999 р. відповідно до вимог встановленим ст. 15 Закону України " Про Товарну біржу" Домовляючись про укладення договору купівлі-продажу № 99-0301, між ними були обумовлені усі істотні умови угоди, в тому числі вартість квартири, яку вони повністю передали відповідачу до укладання угоди. Крім іншого, продавець засвідчила факт належності їй вказаного нерухомого майна та надала оригінали правовстановлюючих документів, на підставі яких вона була власником майна, а саме Договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого ОТБ під №17536 від 05.11.1996 року, та зареєстрованого у ОМБТІ та РОН м. Одеси 13.11.96 року під № 585, стор 202, кн. 195 пр. Вказаний об`єкт нерухомості на підставі договору купівлі-продажу від 18.10.1999 р. зареєстрували в ОМБТІ та РОН м. Одеси, про що був зроблений відповідний запис в реєстрову книгу під № 585 на стор. 41 в кн.311 пр. від 01.12.1999 року. Таким чином, вважали, що виконавши всі умови договору купівлі-продажу від 18.10.1999 р., набули право власності на вищевказаний об`єкт нерухомості. Зазначає, що має намір розпорядитись своєю власністю, проте не може цього зробити, оскільки укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений та нотаріус не визнає цей договір відповідним закону. На теперішній час виникла необхідність звернення до суду з даним позовом для реалізації позивачами своїх правомочностей власника квартири. Ухвалою судді від 23.07.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи у відкритому судовому за сіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 13.08.2025 року на 09.45 год. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засіданні не з`явився. До канцелярії суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце його проведення сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від неї до суду не надійшло. Відзив на позовну заяву не надала. Відповідач [PERSON] повідомлялася про дату та час розгляду справи, шляхом надсилання судової кореспонденції на адресу її зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Уся судова кореспонденція, скерована на ім`я [PERSON] повернута до суду без вручення з підстав відсутності адресата за вказаною адресою. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились, про час та місце його проведення сповіщалися належним чином, подали до суду заяви в яких зазначили, що позовні вимоги визнають, не заперечують щодо їх задоволення. Просять суд розглядати справу за їх відсутністю. Частиною 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Також, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, яка сповіщена про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України у редакції 1963 року, який діяв на момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири. Судом встановлено, що 18.10.1999 року, між [PERSON] , [PERSON] , які діяли в присутності та зі згоди батька [PERSON] , діючого від свого імені та від імені та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , як покупцями, та [PERSON] як продавцем, був укладений договір купівлі-продажу № 99-0301 квартири [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу був укладений між нами як членами Одеської універсальної біржі «Витязь» та був зареєстрований на вказаній біржі в день укладання в журналі реєстрації угод під № 99-0301 від 18.10.1999 р. відповідно до вимог встановленим ст. 15 Закону України " Про Товарну біржу" Відповідно до п. 6 договору купівлі-продажу нерухомого майна № 99-0301 від 18 жовтня 1999 року, квартиру було продано за 9100 гривень, які отримані продавцем до підписання договору купівлі-продажу нерухомого майна. Крім іншого, продавець засвідча факт належності їй вказаного нерухомого майна та надала оригінали правовстановлюючих документів, на підставі яких вона була власником майна, а саме Договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого ОТБ під №17536 від 05.11.1996 року, та зареєстрованого у ОМБТІ та РОН м. Одеси 13.11.96 року під № 585, стор. 202, кн. 195 пр. Вказаний об`єкт нерухомості на підставі договору купівлі-продажу від 18.10.1999 р. зареєстрували в ОМБТІ та РОН м. Одеси, про що був зроблений відповідний запис в реєстрову книгу під № 585 на стор. 41 в кн.311 пр. від 01.12.1999 року. Відповідач зі своєї сторони також виконала всі взяті на себе зобов`язання по договору, передала покупцеві у власність вказану квартиру, ключі від квартири та документи, виселилась в обумовлений строк. Таким чином, при укладенні даного договору сторони дійшли угоди про всі суттєві умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, що підтверджується договором купівлі-продажу, підписаним сторонами та зареєстрованим на Одеській товарній біржі. Умови угоди повністю виконані покупцями та продавцем, що вказує на те, що угода відповідала дійсній волі обох сторін. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі (ст. 219 ЦК України). Разом з тим, у відповідності зі ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на момент виникнення правовідносин, при укладені договорів купівлі-продажу нерухомого майна потрібна нотаріальна форма договору, якщо хоча б одна зі сторін договору є громадянин України. Згідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року) та ст. 220 ЦК України (у редакції 2003 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі на вимогу однієї зі сторін визнати угоду дійсної. Крім того, відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеної з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме одна сторона передала іншій квартиру. Отже, докази щодо виконання умов договору купівлі-продажу нерухомого майна за договором від 18.10.1999 року ніким не спростовані та свідчать про те, що позивач є добросовісним набувачем нерухомого майна. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За таких обставин, коли покупець передав гроші за куплену квартиру, а відповідач передав йому у відповідь квартиру та правовстановлюючі документи, а позивач відповідно їх прийняв, та розпочав користуватися вказаною квартирою, то суд, на підставі ст. ст. 224-225 ЦК УРСР (в ред.1963 р.), які діяли на час домовленостей і існуючих правовідносин між сторонами, вважає, що відбулося повне виконання договору купівлі-продажу і право власності на куплене нерухоме майно підлягає захисту шляхом визнання правочину дійсним. Отже, враховуючи всі вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що при укладанні договору сторони домовились щодо усіх істотних умов, всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, сторони мали вільне волевиявлення, необхідний обсяг цивільної дієздатності, таким чином є усі підстави для визнання договору дійсним. Крім того, згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. З урахуванням вищевказаного, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов законний та обґрунтований, підлягає задоволенню шляхом визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна № 99-0301 від 18 жовтня 1999 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved