Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

05 травня 2025 року представник позивача звернувся до Глобинського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлені вимоги\~мотивує тим,\~що між\~ТОВ «Споживчий\~центр» [PERSON] 18 вересня 2023\~року укладено\~кредитний договір\~(оферти)\~№17.09.2023-100001065. [PERSON] 18 вересня 2023\~року електронним\~цифровим підписом\~підписав пропозицію\~про укладення\~кредитного договору\~(оферти),\~Заявку на\~отримання кредиту\~та отримано\~на свій\~рахунок кошти\~у розмірі\~7000,00\~грн,\~а отже\~акцептовано умови\~договору.\~ [PERSON] \~під час\~укладення кредитного\~договору пройдено\~ідентифікацію шляхом\~використання Системи\~BankID\~Національного банку.\~Відповідно до\~умов кредитного\~договору відповідачу\~надано кредит\~у розмірі\~7000,00\~грн,\~строком на\~42\~днів з\~дати його\~надання,\~а саме\~до 29.10.2023. Первинний період користування Кредитом - 14 днів з дня його надання (надалі "первинний період"); Черговий період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду (надалі "черговий період"). Продовження строку, на який надається кредит, не передбачене. У Позичальника та Кредитодавця відсутнє право продовжувати строк кредитування або строк виплати кредиту. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2.1% за 1(один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Проценти розраховуються шляхом множення Кредиту (залишку Кредиту у разі його дострокового часткового повернення) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку. Проте, відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на дату подання позовної заяви у розмірі 13174,00 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7000,00 грн, по процентам в розмірі 6174,00 грн. На підставі викладеного представник позивача прохав суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 17.09.2023-100001065 від 17.09.2023 року у розмірі 13174,00 грн та сплачений судовий збір. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив проводити розгляд справи за відсутності представника банку, проти винесення судом заочного рішення не заперечує. 29.05.2025 від представника відповідача Левицького В.І. надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи. 02.06.2025\~представником відповідача\~подано відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~зазначив,\~що вважає,\~що позовні\~вимоги ТОВ\~«Споживчий центр»\~відповідач не\~підтримує,\~разом із\~тим,\~із сумою\~заборгованості у\~розмірі 13174,\~00\~гри,\~не погоджується,\~вважає її\~необгрунтованою,\~не підтвердженою\~належними та\~допустимими доказами\~та такою,\~що не\~підлягає задоволенню. Зазначив, що [PERSON] кредит у вказаному товаристві не отримував. Кошти йому від вказаного товариства не надходили, а рахунок платіжному дорученні не його. Це підтверджується довідками про надходження коштів за період з 18.09.2023 року по 21.09.2023 року та наявними рахунками з пластиковими картками відкритими у АТ КБ "Приватбанк". За таких обставин, враховуючи відсутність будь-яких договірних відносин між сторонами та факту отримання від позивача коштів, у позові слід відмовити. 30.06.2026 представник відповідача подав клопотання про витребування доказів у Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». За результатами розгляду клопотання представника відповідача, ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 01.07.2025 клопотання представника відповідача задоволено та витребувано у Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» інформацію чи було емітування (видачу) банківської картки за № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (рнокпп [NUMBER] ); виписку підтвердження зарахування платежу на банківську картку № [NUMBER] , на яку було здійснено зарахування переказу через систему інтернет-еквайрингу Liqpay 2023.09.18 10:00 в розмірі 7000 грн за договором №17.09.2023-100001065 04.08.2025 до суду надійшла витребувана інформація, в якій зазначено, що на ім`я [PERSON] в Банку не емітовано карту № [NUMBER] . У зв`язку з чим відсутня можливість надати запитувану інформацію, оскільки зазначена картка в банку не обслуговується за клієнтом [PERSON] . Судові засідання призначені 29.05.2025, 01.07.2025 та 12.08.2025 на 14 год 00 хв. Представник відповідача адвокат Левицький В.І. подав заяву про розгляд справи без участі відповідача та представника. В судовому засіданні 12 серпня 2025 завершено розгляд справи за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 18.09.2023 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» надало відповідачу заявку про укладання кредитного договору (оферти) № 17.09.2023-100001065 (далі\~Заявка), за умовами якої [PERSON] надано кредит у сумі 7000 грн (п. 2); строком на 42 дні (п.3); дата повернення кредиту - 29.10.2023 (п.4). Первинний період користування кредитом - 14 днів з дня його надання (надалі - «первинний період») (п.5); черговий період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду (надалі - "черговий період"). Продовження строку, на який надається кредит, не передбачене. У Позичальника та Кредитодавця відсутнє право продовжувати строк кредитування або строк виплати кредиту. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2.1% за 1(один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Проценти розраховуються шляхом множення Кредиту (залишку Кредиту у разі його дострокового часткового повернення) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку (а.с.17-18). Договір укладено в електронній формі та підписано\~\~ [PERSON] шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором А238. Відповідач проти даних вимог заперечував, вказуючи на те, що договір кредиту не укладав, грошові кошти від позивача не отримував. На підставі\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним\~договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2\~ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 3\~ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до абз. 3 ч. 1\~ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію»\~якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19. Відповідно до ч. 1\~ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1\~ст. 530 Цивільного кодексу України\~, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як зазначено в ч. 1\~ст. 1054\~\~Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 Цивільного кодексу України\~\~Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається із Заявки, позичальник [PERSON] зазначив реквізити належного йому електронного платіжного засобу для перерахування коштів позичальнику за договором: 5168-74хх-хххх-2829 (а.с.17). Відповідно до Квитанції від 18.09.2023 ID операції: 2366926601, АТ КБ ПриватБанк перерахувало на номер платіжного інструменту 516874*29 грошові кошти в сумі 7000,00 грн, призначення платіжної операції: видача за договором № 17.09.2023-100001065 (а.с.11). Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором [PERSON] становить 13174,00 грн., з яких: основна сума боргу становить 7000,00 грн., проценти\~6174,00 грн. Проценти нараховані за період з 18.09.2023 по 29.10.2023р. (а.с.8) Згідно зі\~статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша, друга\~статті 77 ЦПК України). Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13). Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже слід виснувати, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Варто звернути увагу, що засади доказування у цивільному судочинстві свідчать, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд зобов`язаний власні процесуальні дії належним чином обґрунтувати (мотивувати), враховуючи при цьому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов. Згідно із ч. 2\~ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Верховний Суд у постанові від 13.05.2020 року у справі №219/1704/17 зазначив, що: «в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем суд має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Конституції України. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.» За своєю сутністю кредитний договір є позикою, а відповідно до ч. 1\~ст. 1046 ЦК\~договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже зобов`язання позичальника з повернення кредиту виникає не з моменту підписання кредитного договору, а з моменту отримання кредитних коштів. Видача кредиту має бути підтверджена належними доказами. За відсутності доказів на підтвердження факту передання позичальнику кредитних коштів суд не має правових підстав задовольняти позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості. У спорах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанови Верховного суду від 20 листопада 2024 року у справі № 243/7840/15, від 21 лютого 2024 року у справі № 415/160/17) У постанові від 22.09.2021 року у справі № 463/3724/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. У постанові Верховного Суду від 14.09.2021 року у справі №910/14452/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В цьому контексті слід звернути увагу, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. З матеріалів справи вбачається, що згідно Квитанції від 18.09.2023 ID операції: 2366926601, АТ КБ ПриватБанк перерахувало на номер платіжного інструменту 516874*29 грошові кошти в сумі 7000,00 грн, призначення платіжної операції: видача за договором № 17.09.2023-100001065 Разом з цим, під час розгляду справи представник авідповідча просив витребувати інформацію від АТ КБ «ПриватБанк» чи було емітування (видачу) банківської картки за № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (рнокпп [NUMBER] ); виписку підтвердження зарахування платежу на банківську картку № [NUMBER] , на яку було здійснено зарахування переказу через систему інтернет-еквайрингу Liqpay 2023.09.18 10:00 в розмірі 7000 грн за договором №17.09.2023-100001065. 04.08.2025 року на адресу суду надійшла відповідь на ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області, де АТ КБ «ПриватБанк» повідомив, в якій зазначено, що на ім`я [PERSON] в Банку не емітовано карту № [NUMBER] . У зв`язку з чим відсутня можливість надати запитувану інформацію, оскільки зазначена картка в банку не обслуговується за клієнтом [PERSON] . Таким чином, позивач не довів, що він виконав свої зобов`язання в частині надання коштів позичальнику. Згідно з ч. 4\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Аналізуючи у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні будь - які докази надання відповідачу грошових коштів у розмірі визначених кредитними договорами, що б свідчило про належне виконання кредитором своїх зобов`язань за кредитним договором, наданий позивачем розрахунок заборгованості та інші додані до матеріалів справи документи, не є первинним документом у розумінні\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»\~та не свідчить про видачу відповідачу грошових коштів, які зазначені в кредитних договорах. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Споживчий Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості є необгрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до\~ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed