Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

12.06.2025 представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог вказує, що 05.09.1959 позивач уклала шлюб з [PERSON] , з яким стали разом проживати в будинку його матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , який належав їй на праві власності. [PERSON] мала інших дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які на момент реєстрації позивача в будинку були прописані та проживали в ньому, а згодом виписались: [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - 29.11.1968, [PERSON] в 1965 році, [PERSON] в 1956 році. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на спірний будинок. При цьому позивач залишилась проживати в ньому з чоловіком, користувались усім будинком та господарськими спорудами, утримували в належному стані. Чоловік прийняв спадщину після смерті матері, його частка збільшилась з 1/4 до 1/2 за рахунок відмови від спадщини на його користь [PERSON] . На 1/4 частину спадкового майна свідоцтво про право на спадщину отримав [PERSON] , який в 1998 році продав її чоловікові. На іншу 1/4 частину спадкового майна свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Щодо інших дітей [PERSON] : [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] , 1926 р.н., померла на тимчасово окупованій території України в Криму, тому підтвердити факт її смерті неможливо. Після смерті [INFO] чоловіка позивач отримала спадщину, яка складається з 3/4 частки спірного житлового будинку. Право власності на 1/4 частку житлового будинку після смерті [PERSON] не успадковувалось та не реєструвалось і наразі належить їй. Позивач проживає у спірному будинку з 03.02.1966 по теперішній час, користується всіма його житловими та нежитловими приміщеннями, утримує належний стан, сплачує комунальні послуги, проводить поточний ремонт, тобто понад 20 років одноосібно, відкрито, добросовісно та безперервно володіє будинком, постійно проживає в ньому та утримує його. Не маючи можливості в інший спосіб набути право власності на частину спірного будинку, змушена звернутись до суду із позовом про визнання права власності за набувальною давністю. Після виконання вимог ст.187\~ЦПК України на підставі ухвали суду від 13.06.2025 відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274\~ЦПК України судовий розгляд проведено в порядку загального позовного провадження. Правом подання інших заяв в порядку ст.174 ЦПК України сторони не скористалися. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить задовольнити. Представник відповідача міський голова Скрипніченко В.В. надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника міської ради, просить прийняти рішення згідно закону на підставі наявних доказів. За ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Оскільки відповідач визнав пред`явлений позов, суд враховуючи положення ч.3 ст.200 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Будь-які інші заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірне домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , за даними свідоцтва про право власності від 03.07.1953, належало в цілому на праві власності [PERSON] , про що записано в реєстрову (кадастрову) книгу під №12 частина [NUMBER] . З будинкової книги, [PERSON] все життя по день смерті проживала у будинку із сином [PERSON] . Інші діти виписані з будинку: [PERSON] - [INFO] , [PERSON] 29.11.1968, [PERSON] в 1965 році, [PERSON] в 1956 році. 05.09.1959 [PERSON] уклав шлюб з позивачем, після чого їй присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , актовий запис №7 від 05.09.1959. За даними паспорту громадянина України серії [NUMBER] , місце проживання позивача наразі зареєстровано в спірному будинку з 03.02.1966, що підтверджується відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні № 12-33/178 від 12.05.2025. [PERSON] померла [INFO] , що слідує із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №22 від 11.02.1978. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 24.02.1996 державним нотаріусом Валківської ДНК Кобзар Н.Я., зареєстрованого в реєстрі за №602, спадкова справа №107/1978, спадкоємцем частини спадкового майна [PERSON] є син [PERSON] , частка якого збільшилась у зв`язку з відмовою від спадщини на його користь спадкоємця за законом [PERSON] сина спадкодавця. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . На його частину 11.10.1979 видано свідоцтво про право на спадщину [PERSON] за реєстровим №1397. На іншу частину спадкового майна свідоцтво про право на спадщину не видано. Згідно договору купівлі-продажу частини будинку, посвідченого 15.03.1997 державним нотаріусом Валківської ДНК Кобзар Н.Я., зареєстрованого в реєстрі за №610, [PERSON] продав [PERSON] частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . За повідомленням КП «Валківське БТІ» №01-24/67 від 23.05.2025, станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] було зареєстроване в реєстровій книзі №12 за реєстровим №915: - за [PERSON] на частину 23.07.1953; - за [PERSON] на 20.02.1997 та на частину 20.03.1997. Таким чином, [PERSON] належало 3/4 частини спірного житлового будинку. [INFO] помер [PERSON] , про що свідчать дані свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №57 від 14.05.1999. За даним свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 27.07.2018 державним нотаріусом Валківської ДНК Харківської області Кобзар Н.Я., зареєстрованого в реєстрі за №1011, спадкова справа №135/2018, спадкоємцем майна [PERSON] є дружина [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з часток житлового будинку з господарськими будівлями за вказаною адресою. 10.08.2018 КП «Валківське БТІ» виготовлено технічний паспорт на садибний, (індивідуальний) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , власниками якого записані [PERSON] частки, [PERSON] частка, інвентаризаційна справа №834, реєстровий №12-915. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №427472902 від 19.05.2025, на праві спільної часткової власності позивачу належить частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Із наданих представником позивача платіжних інструкцій, позивач весь час та в повному обсязі сплачує комунальні послуги, які надаються за адресою: [ADDRESS] . За повідомленням від 22.05.2025, проведеною перевіркою облікових даних органів ДРАЦС Харківської області та за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, факт державної реєстрації смерті [PERSON] , 1926 р.н., не виявлено. Виявлено факт державної реєстрації смерті [PERSON] , дата смерті [INFO] . Слід відзначити, що в Україні Крим має статус Автономної Республіки Крим згідно з Конституцією України, але ця територія є тимчасово окупованою Російською Федерацією з 2014 року після незаконної анексії, яку не визнає Україна та переважна більшість міжнародної спільноти, що є загальновідомими обставинами та не потребує доказуванню згідно із ч.3 ст.82 ЦПК України. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (ст.16 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ст.328 ЦК України). Ст.344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. За змістом п.9,11,13,14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке :\~володіння є\~добросовісним,\~якщо особа\~при заволодінні\~чужим майном\~не знала\~і не\~могла знати\~про відсутність\~у неї\~підстав для\~набуття права\~власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення ст.335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст.214 ЦПК України). Ураховуючи положення п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01.01.2004, положення ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2011. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01.01.2001. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.15,16 ЦК України, а також ч.4 ст.344 ЦК України, за якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.5 ч.1 ст.19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №910/17274/17 вказано, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за ст.344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування; не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Аналізуючи зазначені норми права та встановлені судом обставини, підтверджені належними та допустимими доказами в їх сукупності, суд доходить висновку, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном, а саме частиною житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , власника якого фактично немає, і продовжує відкрито та безперервно ним володіти більше десяти років. Враховуючи, що представником позивача доведено наявність сукупності обставин необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, а саме його добросовісне, відкрите та безперервне володіння нерухомим майном, відповідачем не надано належних доказів на спростування зазначених обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved