Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

Позива [PERSON] звернулався до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Прилуцький міськрайонний відділ державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції у якому просить скасувати арешт з усього належного йому майна, який було накладено в межах виконавчого провадження Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на підставі постанови про арешт майна боржника №5437/01-29 від 31.05.2006, реєстраційний номер запису про обтяження: 3309312, реєстратор Прилуцька міська державна нотаріальна контора. Заявлені вимоги мотивовані тим, що нещодавно позивач дізнався із відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо запису №7837352 про арешт всього його майна, зареєстрованого 07.06.2006 року, на підставі постанови державного виконавця відділу ДВС в м.Прилуки та Прилуцькому районі №5437/01-29 від 31.05.2006 про арешт нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні. Виконавче провадження, у рамках якого накладений арешт, перебувало у Прилуцькому відділі ДВС з приводу примусового виконання виконавчого листа Прилуцького міськрайонного суду №АЕ-44 від 30.10.2000, про стягнення з нього - [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини всі видів заробітку, в межах якого, держаним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника. На даний час, станом на 21.03.2025 на виконанні у Прилуцькому відділі ДВС відсутні будь-які виконавчі провадження про стягнення з позивача аліментів на підставі вище зазначеного виконавчого листа. Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників від 21.03.2025, інформація щодо фізичної особи боржника [PERSON] в Єдиному реєстру боржників також відсутня. Вважаю, що у зв`язку зі спливом строку пред`явлення та втратою права на подання до виконання виконавчого листа Прилуцького міськрайонного суду від 30.10.2000 про стягнення з позивача аліментів - арешти з майна має бути знятий. Обтяження вчиненні у виконавчому провадженні у вигляді арештів повинні бути скасовані, так як вони порушують права позивача на вільне володіння, розпорядження та користування нерухомим майном, у зв`язку з чим і подано даний позов. Ухвалою суду від 28.03.2025 відкрито провадження\~у даній справі\~за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду на 14.05.2025. Проте, дана справа була знята з розгляду та відкладена до 05.08.2025. Позивач у судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачка у судове засідання не з`явилася також, проте подала заяву про розгляд справи у її відсутності проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився також, хоча про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. За положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №7837352 від 07.06.2006, внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: тип обтяження: арешт нерухомого майна; підстава: постанова ДВС, 5437/01-29, 31.05.2006, Державна виконавча служба у місті прилуки та Прилуцькому районі; об`єкт обтяження: все майно; власник: [PERSON] , 2126203975, с.Сухополова, Прилуцького району Чернігівської області; реєстраційний номер :3309312 (а.с.6). Згідно копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.05.2006 вбачається, що державним виконавцем Шевченко Л.П. ДВС м.Прилуки та Прилуцького району при примусовому виконанні виконавчого листа АЕ-44 виданого 30.10.2000 Прилуцьким міськрайсудом, про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини всі видів заробітку накладено арешт на все майно [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Згідно інформації наданої з Державного нотаріального архіву Чернігівської області від 17.02.2025 за №337/01-15 вбачається, що позивачу [PERSON] надіслано копію супровідного листа ДВМ м. Прилуки та Прилуцького району від 31 травня 2006 року № 5437/01-29; копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесену [PERSON] , державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби м. Прилуки та Прилуцького району 31 травня 2006 року; копію витягу про реєстрації в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктіз нерухомого майна № 7837352, сформований Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою 07 червня 2006 року (а.с.11). Згідно відомостей наданих Прилуцьким міськрайоннимо судом Чернігівської області від 13.03.2025 за №02-10/3/2025 вбачається, що згідно алфавітного покажчика за 2000 рік, цивільної справи, стосовно [PERSON] , 1958 р. н., не виявлено (а.с.9). Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників від 21.03.2025, інформація щодо фізичної особи боржника - [PERSON] в Єдиному реєстру боржників відсутня (а.с.7). Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з частиною першою\~статті 317 Цивільного кодексу України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі\~статтею 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша\~статті 321 ЦК України). Відповідно до\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Аналізуючи всі доводи учасників справи, суд приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід. Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 вказав, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до інформації Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області від 21.03.2025 за №27.15-32/25323 вбачається, що за результатами моніторингу Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що станом на 21.03.2025 виконавчих документів про стягнення з [PERSON] , [INFO] , виконавчих документів про стягнення штрафів за порушення правил дорожнього руху на виконанні у Прилуцькому ВДВС у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - не перебуває (а.с.8). Відповідачка [PERSON] на користь якої стягувалися аліменти у розмірі частини всіх видів заробітку [PERSON] та на підставі чого було накладено на все майно боржника арешт надала до суду заяву у якій не заперечує проти задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення [PERSON] з даним позовом до суду за наявності запису про обтяжень № 3309312 від 07.06.2006, порушується право позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги користуватися належним йому майном. Враховуючи те, що судом встановлено, що будь-які зобов`язання [PERSON] , як власника майна, та особи, на майно якої було накладено арешт у рамках виконавчого провадження за виконавчим листом АЕ-44, є припиненими, оскільки відомості про такі обов`язки у Прилуцькому відділі державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відсутні, підстав для продовження обтяження на майно [PERSON] суд не вбачає, а тому позов підлягає задоволенню. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню, а відповідні обтяження скасуванню.

Outcome: approved