Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості, у якому просив суд стягнути з [PERSON] на користь Приватного підприємства «ТФ «КАРДІНАЛ» грошові кошти у розмірі 4 153 400,00 гривень та судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що 22.09.2017 між [PERSON] та ПП «Торговий дім «КАРДІНАЛ» було укладено попередній договір оренди, за умовами якого сторони зобов`язувалися в майбутньому в строк та на умовах, що визначені попереднім договором, укласти договір оренди нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS]; відповідно до Додаткової угоди від 01.11.2017 сторони погодили замінити одну зі сторін у попередньому договорі, а саме: Приватному підприємству «ТФ «КАРДІНАЛ» передано всі права та обов`язки ПП «Торговий дім «КАРДІНАЛ». 01.10.2017 між [PERSON] (Довіритель) та ПП «ТФ «КАРДІНАЛ» (Повірений) було укладено Договір доручення, відповідно до п.1.1. якого Довіритель доручає Повіреному зробити від імені та в інтересах Довірителя оплату необхідних витрат, пов`язаних з виконанням будівельних, ремонтних та/або оздоблювальних робіт в приміщенні Довірителя, що розташоване в будинку [ADDRESS]. На виконання положень Договору доручення 18.01.2018 ПП «ТФ «КАРДІНАЛ» уклало з ПП «Інфоцентр-Каховка» довір підряду, відповідно до п.1.1. якого підрядник зобов`язується на власний ризик провести будівельні, ремонтні та оздоблювальні роботи у приміщенні, що розташоване в будинку [ADDRESS], з метою провадження в ньому торгової діяльності; між сторонами було погоджено вартість робіт у розмірі 4 519018,90 грн. 31.10.2018 роботи за Договором підряду були закінчені та оформлені актами приймання-передачі виконаних робіт на загальну суму 4 153 400,00 грн. Зважаючи на те, що ПП «ТФ «КАРДІНАЛ» виконало всі зобов`язання, передбачені Договором доручення; згідно п.3.1. зазначеного Договору витрати, понесені Повіреним у зв`язку з виконанням доручення, підлягають відшкодуванню; на момент звернення до суду кошти не перераховані на розрахунковий рахунок позивача, останній просить суд стягнути з відповідача 4 153 400,00 гривень. Ухвалою суду від 21.07.2020 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11.12.2020 за заявою ПП «ТФ «Кардінал» вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони будь-яким державним реєстраторам прав на нерухоме майно в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо: - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 793271980382; - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 793250280382. 03.08.2021 ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та перейдено до розгляду справи по суті. Заочним рішенням суду від 26.08.2020 року позов Приватного підприємства «ТФ КАРДІНАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Приватного підприємства «ТФ «КАРДІНАЛ» грошові кошти у розмірі 4 153 400,00 (чотири мільйона сто п`ятдесят три тисячі чотириста) гривень, а також судовий збір у розмірі 63 352 (шістдесят три триста п`ятдесят дві) грн. 23.02.2023 до Печерського районного суду м. Києва надійшла заява представника відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Печерського районного суду м. Києва суду від 26.08.2021 по справі №757/27743/20-ц за позовом Приватного підприємства «ТФ «КАРДІНАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 05 жовтня 2023 року задоволено заяву представника [PERSON] та скасовано заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 26.08.2021 по справі №757/27743/20-ц за позовом Приватного підприємства «ТФ «КАРДІНАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. 20.11.2023 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог вказуючи на їх необгрунтованітсь та безпідставність. Так, Договором доручення Приватне підприємство «ТФ «КАРДІНАЛ» не уповноважувалося на укладення від імені [PERSON] жодних договорів, в тому числі Договору підряду. Також, відповідач не надавала жодного окремого погодження на укладення Договору підряду, на обрання підрядником саме Приватного підприємства «Інфоцентр-Каховка». З відповідачем не узгоджувався склад і обсяг робіт за Договором підряду, ціна такого Договору підряду, а позивач вийшов за межі взятих на нього зобов`язань в рамках Договору доручення, на свій розсуд обрав підрядника, вирішив, які саме роботи потрібно виконати і яку суму сплатити. Здійснення позивачем нерегламентованих відповідачем дій не може тягнути за собою перекладення на [PERSON] обов`язку з оплатити таких дій. Будівельні, ремонтні та оздоблювальні роботи, визначені Договором підряду, в квартирах [ADDRESS] проведено не було, на підтвердження чого надаються фотографії та подається заява про виклик свідків. Позивач свідомо ввів суд в оману, стверджуючи про виконання підрядником робіт на суму 4 153 400,00 грн. Подані позивачем до суду докази самі по собі є неналежними, недостатніми і недостовірними; інформація в них викладена в дуже загальній формі, без необхідної деталізації; жодних фото проведених робіт і їх фінального етапу не надано; необхідних доказів перерахунку коштів підряднику теж не існує; вартість робіт дуже завищена і не співмірна із їх необхідним обсягом і т.д. Все це у своїй сукупності свідчить про обман суду зі сторони Позивача. Ухвалою суду від 30 січня 2024 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 15.03.2024 до суду надійшли додаткові пояснення ПП «ТФ «КАРДІНАЛ» та клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів. У своїх поясненнях представник позивача вказав, що дійсно, відповідно до Договору доручення не передбачено повноважень ПП «ТФ «КАРДІНАЛ» на укладення будь-яких договорів від імені та/або в інтересах [PERSON] . При цьому, ПП «ТФ «КАРДІНАЛ» вважає, що [PERSON] та її уповноважена особа схвалила виконання таких будівельних робіт, про що свідчать наступні обставини: наявністю розписок уповноваженої особи відповідача [PERSON] , які, на думку позивача, підтверджують виконання будівельних робіт у приміщеннях [PERSON] та понесення позивачем грошових витрат у зв`язку із таким ремонтом; протягом дії Договору доручення між директором позивача та [PERSON] , а також дизайнером/архітектором відбувалося листування, зі змісту якого вбачається, що директор ПП «ТФ «КАРДІНАЛ» регулярно пересилала [PERSON] інформацію, ескізи приміщень та їх складових частин чи оздоблення, обладнання, яке пропонувалось до реалізації, а з боку [PERSON] не виникало заперечень чи зауважень, що такі ремонтні роботи не треба робити або такі роботи не здійснюються; факти проведення технічних обстежень приміщень [PERSON] , а також її притягнення до адміністративної відповідальності за здійснення ремонтних робіт без дозволу Департаменту культури свідчить, що ремонтні роботи дійсно здійснювалися, [PERSON] була обізнана із таким фактом, своїми діями та відсутністю заперечень схвалила їх виконання. ПП «ТФ «КАРДІНАЛ» зазначило, що ремонтні роботи не були завершені через розірвання попереднього договору оренди. 28.05.2024 до суду надійши заперечення представника [PERSON] проти додаткових пояснень ПП «ТФ «КАРДІНАЛ» та клопотання про залучення додаткових доказів. Мотивуючи свої заперечення відповідач вказує, що ПП «ТФ «Кардінал» не надало суду жодного доказу, який би підтверджував, що Довіритель [PERSON] якими-небудь своїми діями схвалила Договір підряду №01/18 від 10.01.2018, укладений між ПП «ТФ «Кардінал» та ПП «Інфоцентр-Каховка»; що позивач пересвідчився в наявності у [PERSON] відповідного доручення, передбаченого п.6.10. Договору доручення; що навіть [PERSON] якимось чином схвалив правочин підряду, адже в матеріалах справи відсутня переписка, в якій фігурував би текст Договору підряду №1/18, згадки про його наявність, посилання на Договір доручення, узгодження виконання якихось робіт ПП «Інфоцентр-Каховка», проведення розрахунків з ними і т.д. Так, свідок [PERSON] 01.08.2024 повідомив, що є цивільним чоловіком [PERSON] та від її імені здійснював перемовини із керівництвом ПП «ТФ «Кардінал» з приводу ремонту та здачі в оренду вищезгаданих приміщень. Разом з тим, він не визнав, що ПП «ТФ «Кардінал» виконувало будь-які роботи у належних [PERSON] приміщеннях, оскільки керівництво підприємство лише обіцяло виконати ремонт та без узгодження із власником здійснило, так зване перепланування приміщень. Пояснив, що перепланування здійснено лише документально, без проведення відповідних будівельних робіт. Окрім того повідомив, що позивач зробив із приміщень [PERSON] склад особистих речей, та внаслідок неузгоджених дій позивача, у [PERSON] виникли сварки із сусідами, які проживають у тому ж будинку. Остаточно розірвати відносини із позивачем його переконав випадок, коли позивач повідомив про нестачу у нього коштів на ремонт, у зв`язку із чим планувалось взяти кредитні кошти у банківській установі та забезпечити зобов`язання позивача шляхом укладення договору поруки із [PERSON] , на що відповідач погодитись не могла. Також, пояснив, що роботи позивачем не виконувались та, в порушення прав відповідача, позивач зробив із її приміщень склад. У судовому засіданні 03.02.2025 [PERSON] повідомив, що є другом [PERSON] та [PERSON] , яких знає орієнтовно з 1999 року, а до підприємства, яке є позивачем - неприязних стосунків не має і воно йому невідоме. Свідок [PERSON] повідомив, що до початку «ковідного карантину» періодично бував у приміщеннях, належних [PERSON] у [ADDRESS] , однак точної періодичності відвідувань назвати не зміг. Востаннє був у приміщеннях у грудні 2024 року. Зі слів свідка [PERSON] у приміщеннях, належних [PERSON] , робились певні ремонтні роботи, у результаті яких приміщення двох чи трьох квартир [PERSON] об`єднали в одне, стан якого після ремонту охарактеризований свідком як «сарай». Також, свідок [PERSON] повідомив, що ремонтні роботи не завершені, спричинили незручності як для [PERSON] , так і для її сусідів, зміну статусу будинку з не історичної будівлі, в історичну, що нібито є наслідком дій позивача. Свідок [PERSON] відповів, що не є фахівцем з будівельних робіт, однак, на його думку, у приміщеннях [PERSON] будівельні роботи за кошторисом не були зроблені. Також, в судовому засіданні було допитано в якості свідка [PERSON] , яка підтвердила відсутність ремонтних робіт і тотожність фотографій існуючий ситуації в приміщенні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши позиціюу учасників розгляду, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та за наявності заперечень відповідача, які викладені у відзиві, враховуючи надані сторонами докази, які були досліджені судом, враховуючм свідчення осіб, які були допитані у судовому засіданні, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення. За приписами ч. 3 ст. 208, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України, судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, яке проголошується негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судовим розглядом встановлено, що 22 вересня 2017 року між [PERSON] та Приватним підприємством «Торговий дім «КАРДІНАЛ» було укладено Попередній договір оренди, за умовами якого сторони зобов`язувалися в майбутньому в строк та на умовах, що визначені попереднім договором укласти договір оренди нежитлового приміщення, за яким відповідач зобов`язувався передати у тимчасове користування за плату на визначений основним договором строк майно - нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS], загальною площею 168,9 кв.м. Додатковими угодами до Попереднього договору Сторони встановили строк для укладення основного договору - до 21 вересня 2018 року. 01 листопада 2017 року між [PERSON] , Приватним підприємством «Торговий дім «КАРДІНАЛ» та Приватним підприємством «ТФ «КАРДІНАЛ» було укладено Додаткову угоду до Попереднього договору оренди від 22.09.2017, за якою сторони погодили замінити одну із сторін у попередньому договорі, а саме передати ПП «ТФ «КАРДИНАЛ» всі права та обов`язки ПП «Торговий дім «КАРДІНАЛ» за попереднім договором. 21 вересня 2018 року в Додатковій угоді Сторони своїм спільним волевиявленням дійшли згоди розірвати Попередній договір оренди від 22 вересня 2017 р. 01 жовтня 2017 року між [PERSON] (Довіритель) та Приватним підприємством «ТФ «КАРДІНАЛ» (Повірений) було укладено Договір доручення. Відповідно до положень п.1.1. Договору доручення Довіритель доручає Повіреному зробити від імені та в інтересах Довірителя оплату необхідних витрат, пов`язаних з виконанням будівельних, ремонтних та/або оздоблювальних робіт у приміщенні Довірителя, що розташоване в будинку [ADDRESS], а Повірений приймає на себе зобов`язання виконати доручення Довірителя в його інтересах і відповідно до умов Договору. Згідно п.п.2.2.1 Договору доручення Довіритель зобов`язується компенсувати Повіреному усі грошові кошти, витрачені Повіреним для виконання доручення, перерахувавши їх на розрахунковий рахунок Повіреного, зазначений в Договорі, на підставі рахунку, виставленого Повіреним (за підсумком виконання доручення). Відповідно до п.3.1. Договору доручення, витрати, понесені Повіреним, у зв`язку з виконанням доручення, підлягають відшкодуванню шляхом банківського переказу за реквізитами, вказаними в статті 7 Договору, на підставі рахунку Повіреного, протягом п`яти банківських днів з моменту його виставлення Повіреним. 10 січня 2018 року Приватне підприємство «ТФ «КАРДІНАЛ», від імені [PERSON] , на підставі Договору доручення від 01.10.2017, уклало з Приватним підприємством «Інфоцентр-Каховка» Договір підряду №01/18, відповідно до п.1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, підрядник зобов`язується на власний ризик провести будівельні, ремонтні та оздоблювальні роботи у приміщені, що розташоване в будинку [ADDRESS], з метою провадження в ньому торгової діяльності. Згідно п.1.2. Договору підряду, склад і обсяг робіт, що виконуються Підрядником згідно з умовами цього договору. Визначені в кошторисі - Додаток №1, який є невід`ємною частиною цього договору. Пунктами 2.1.-2.2. Договору підряду визначено, що сума договору включає в себе вартість матеріалів, робіт та визначається на основі кошторису - Додаток №1, що є невід`ємною частиною договору, і на момент підписання цього договору становить 4 519 018,90гривень. Договірна ціна коригуючи та може уточнюватися в міру виконання робіт. Замовник зобов`язаний оплачувати Підряднику вартість виконаних робіт, поетапно, а саме протягом 5 днів з дня підписання відповідного Акту приймання-передачі виконаних робіт. Підрядник зобов`язується оплачувати Підряднику вартість виконаних робіт, поетапно, а саме протягом 5 днів з дня підписання відповідного Акту приймання-передачі виконаних робіт (п.3.1. Договору підряду). Відповідно до п.4.1. Договору підряду, закінчені роботи оформляються Актом прийому-передачі виконаних робіт. Підписання Акта приймання-передачі виконаних робіт є підставою для проведення розрахунків між Сторонами. Як стверджує позивач, 31.10.2018 року роботи за Договором підряду були закінчені та оформлені актами прийому-передачі виконаних робіт на загальну суму 4 153 400,00 гривень. Також, представник позивача зазначає, що зі свого боку приватним підприємством «ТФ «КАРДІНАЛ» виконано всі зобов`язання, передбачені Договором доручення; усі приміщення приведено до єдиного стилю магазину брендового одягу Escada, відповідно до стандартів обслуговування. На додаток до цього в тексті позову стверджується, що, з метою модернізації Об`єкта оренди для його подальшого використання у комерційної діяльності, орендар витратив додатково 4 189 551,00 гривень на оформлення інтер`єрів, дизайнерського оздоблення виставочних стендів, меблів та іншого торгівельного обладнання, а також 1 370 956,00 гривень було витрачено позивачем на переведення квартир із житлового фонду в нежитловий фонд під магазин непродовольчих товарів. Як зазначив позивач, на підтвердження боргового зобов`язання [PERSON] надав власнику та директору ПП «ТФ «КАРДІНАЛ» [PERSON] розписку від 10.09.2018 та розписку від 17.09.2018 та зобов`язувався компенсувати позивачу понесені витрати. Втім, як стверджує позивач, на сьогоднішній день [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав. 04.06.2020 року на адресу [PERSON] було направлено лист за вих.№1 від 02.06.2020, яким повідомлено останню, що приватним підприємством «ТФ «Кардінал» в процесі виконання умов Договору доручення були понесені витрати на поліпшення та капітальний ремонт у розмірі 4 153 400,00 гривень, про що складено відповідний рахунок та доданий до листа. За вказаною адресою повідомлення отримано 05.06.2020 року. Зважаючи на те, що на момент звернення до суду з позовною заявою вищезазначені грошові кошти не перераховані на розрахунковий рахунок позивача, останній звернувся до суду з позовом про повернення коштів, які були витрачені на підставі Договору доручення. Отже, позивач в рамках поданої до суду позовної заяви стверджує, що ним на виконання умов Договору доручення було укладено з Приватним підприємством «Інфоцентр-Каховка» Договір підряду №01/18 від 10.01.2018; 31.10.2018 року роботи за Договором підряду були закінчені та оформлені актами прийому-передачі виконаних робіт на загальну суму 4 153 400,00 гривень. Натомість відповідач у своєму відзиві та запереченнях на додаткові пояснення позивача стверджує, що таких будівельних, ремонтних та оздоблювальних робіт на суму 4 153 400,00 грн. в квартирах [ADDRESS] взагалі проведено не було. На підтвердження своїх слів представник відповідача надав суду фотографії приміщення, датовані 19.02.2023, тобто вже після дати вказаної позивачем як дата завершення робіт, на яких видно відсутність виконаних робіт згідно кошторису, який є додатком до Договору підряду. Кошторисом, серед іншого, було передбачено, монтаж підвісної стелі, установка вентиляції, шпаклювання, монтаж перегородок, ґрунтування стін, поклейка склобоїв, монтаж дзеркал, монтаж каміну, ремонт чорнової стяжки, нова стяжка, облицювання підлоги різними матеріалами, монтаж дверей, монтаж рекламних надписів, фасадні роботи, вентиляційні роботи, освітлювальні роботи, сантехнічні роботи, демонтажні та монтажні роботи, багато інших. Також передбачено використання всіх необхідних матеріалів для виконання цих робіт. Згідно Актів виконаних робіт б/д №ОУ-00001, №ОУ-00002, №ОУ-00003, №ОУ-00004, №ОУ-00005, №ОУ-00006, №ОУ-00007, №ОУ-00008ПП «Інфоцентр-Каховка» виконало, серед іншого, роботи по освітленню, фасадні роботи, демонтажні та монтажні роботи по встановленню вітринних вікон, послуги по встановленню дверей, вентиляційні роботи, сантехнічні роботи, загальнобудівельні роботи (стеля, стіни, підлога, отвори), ін. Однак, на наявних в матеріалах справи фотографія зображено приміщення та його фасад в стані «без ремонту» та «без оздоблення». Виконання робіт з вищевказаного переліку фото візуально не підтверджують. Відповідно до ч.1 і ч.3 ст.100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч.5 ст.100 ЦПК України) Позивач не ставив під сумнів дійсність фотознімків чи їх відповідність оригіналу електронного документу, не заперечував того факту, що на фото зображено саме приміщення квартир [ADDRESS] . Натомість у додаткових поясненнях представник Позивача зазначив, що ПП «ТФ «КАРДІНАЛ» не спростовує обставин, що ремонтні роботи не були завершені, а фотознімки незавершених робіт не свідчать, що роботи не виконувалися взагалі. При цьому, жодних пояснень стосовно того, чому на фото не відображається виконання тих робіт, які фігурують в актах виконаних робіт, представник не надав. Суд погоджується з відповідачем у тому, що позивач міг би спростувати докази відповідача своїми фотографіями вже виконаних робіт з переліку тих, які значаться у підписаних між ПП «ТФ «Кардінал» та ПП «Інфоцентр-Каховка» Актах. Тим паче, що будь-хто має доступ до фасаду будівлі, на якій повинні бути встановленні великі вітринні вікна, здійснено фасадні ремонтні роботи та оформлена вхідна група з новими дверима, як вбачається із Актів виконаних робіт. Проте, таке спростування відсутнє в матеріалах справи. Також, судом враховано аргументи відповідача про необґрунтованість вартості вказаних в Актах робіт, а також відсутність деталізації в актах щодо того, які саме роботи виконувалися, адже сторони обмежилися в основному формулюваннями «загальнобудівельні роботи». Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] також підтвердили відсутність ремонтних робіт і тотожність фотографій існуючий ситуації в приміщенні. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України) Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 79 ЦПК України, визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач підтверджує виконання на його замовлення в приміщенні відповідача ремонтних, будівельних та оздоблювальних робіт на суму 4 153 400,00 грн. виключно актами виконаних робіт, підписаними між ним та ПП «Інфоцентр-Каховка», як підрядником, обраним безпосередньо позивачем, за відсутності та без поінформованості [PERSON] як власника приміщення. Як свідчать матеріали справи, відповідач Договором доручення взагалі не уповноважувала ПП «ТФ «КАРДІНАЛ» укладати на свій розсуд Договір підряду на виконання робіт її приміщенні, погоджувати вартість та перелік робіт, приймати роботи, підписувати Акти виконаних робіт, а позивач діяв на власний розсуд. Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактично здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами навіть за наявності всіх оформлених реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 02.06.2023 у справі №914/2355/21, правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи. Зважаючи на викладене вище, належних і допустимих доказів виконання робіт позивачем не надано, підписані між позивачем та третьою особою Акти виконаних робіт у приміщенні відповідача без відома та залучення самого відповідача не можуть бути єдиним і достатнім доказом виконання таких робіт. Інші додані до позовної заяви документи, такі як розписки [PERSON] та електронне листування між ним та керівником позивача, мають відношення до виконання та розірвання Попереднього договору оренди від 22.09.2017, а не Договору підряду від 10 січня 2018 року та Договору доручення від 01 жовтня 2017 року, відповідно, не стосуються предмету спору. Вони не несуть жодної інформації щодо фактичного виконання ПП «Інфоцентр-Каховка» робіт, вказаних у Актах виконаних робіт. Також, позивачем не спростовано аргументи і доводи сторони відповідача, які в своїй сукупності свідчать про невиконання ПП «Інфоцентр-Каховка» на замовлення ПП «ТФ «КАРДІНАЛ» в приміщенні квартир [ADDRESS] будівельних, ремонтних та оздоблювальних робіт, вказаних у Актах виконаних робіт до Договору підряду. За відсутності факту виконання таких робіт в приміщенні [PERSON] та на її користь відсутні підстави стверджувати, що кошти, передані Приватним підприємством «ТФ «КАРДІНАЛ» Приватному підприємству «Інфоцентр-Каховка», є оплатою таких робіт, а відповідач повинен їх відшкодувати (повернути) позивачеві. Представник позивача в тексті позовної заяви зазначає, що вищевказаний Договір підряду від 10 січня 2018 року було укладено на виконання положень Договору доручення від 01 жовтня 2017 року. Відповідно до ч.1 ст.1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Згідно ч.1 ст.1002 ЦК України, повірений має право на плату за виконання свого обов`язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч.1 ст.1003 ЦК України, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Пунктом 1 ч.1 ст.1008 ЦК України визначено, що договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі: відмови довірителя або повіреного від договору. За змістом ч.2 ст.1008 ЦК України, довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною. Відповідно до ч.1 ст.1009 ЦК України, яка передбачає наслідки припинення договору доручення, якщо договір доручення припинений до того, як доручення було повністю виконане повіреним, довіритель повинен відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення, а якщо повіреному належить плата - також виплатити йому плату пропорційно виконаній ним роботі. Це положення не застосовується до виконання повіреним доручення після того, як він довідався або міг довідатися про припинення договору доручення. Згідно ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, цивільне законодавство досить чітко визначає, що Повірений зобов`язаний і має право вчинити від імені Довірителя виключно ті дії, які передбачені Договором доручення. Відповідно до п.1.1. Договору доручення, Довіритель доручає Повіреному зробити від імені та в інтересах Довірителя оплату необхідних витрат, пов`язаних з виконанням будівельних, ремонтних та/або оздоблювальних робіт у приміщенні Довірителя, що розташоване в будинку [ADDRESS], а Повірений приймає на себе зобов`язання виконати доручення Довірителя в його інтересах і відповідно до умов Договору. Згідно п.п.2.2.1. Договору доручення, Довіритель зобов`язується компенсувати Повіреному усі грошові кошти, витрачені Повіреним для виконання доручення, перерахувавши їх на розрахунковий рахунок Повіреного, зазначений в Договорі, на підставі рахунку, виставленого Повіреним (за підсумком виконання доручення). Таким чином, на виконання Договору доручення позивач був уповноважений на вчинення виключно однієї дії: здійснити оплату необхідних витрат, пов`язаних з виконанням будівельних, ремонтних та/або оздоблювальних робіт у приміщенні Довірителя. Уклавши на власний розсуд, без погодження із [PERSON] , Договір підряду з ПП «Інфоцентр-Каховка», погодивши перелік та вартість ремонтних робіт в приміщенні відповідача, прийнявши їх виконання, підписавши Акти виконаних робіт та оплативши роботи позивач вчинив дії, які виходять за межі наданого йому доручення. У своїх додаткових поясненнях представник позивача визнав, що дійсно відповідно до Договору доручення не передбачено повноважень ПП «ТФ «КАРДІНАЛ» на укладення будь-яких договорів від імені та/або в інтересах [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Водночас, ПП «ТФ «КАРДІНАЛ» вважає, що [PERSON] та її уповноважена особа схвалили виконання таких будівельних робіт, а відтак - погодилися із обґрунтованістю та дійсністю укладеного договору. При цьому, представник позивача посилається на ст.241 ЦК України, як на правову аргументацію своїх пояснень. Відповідно до ст.241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину. Аналіз вказаних положень дає підстави для висновку, що особа Довіритель може схвалити певний правочин лише після того, як буде володіти інформацією про його існування, сторони, предмет та інші умови. В зв`язку із зазначеним твердження представника позивача про те, що схвалення виконання будівельних робіт відповідачем свідчить про схвалення Договору підряду як правочину, вчиненого з перевищенням повноважень, є помилковим. Матеріали справи не містять жодних доказів того, що відповідачеві було відомо про існування Договору підряду, укладеного між ПП «ТФ «КАРДІНАЛ» та ПП «Інфоцентр-Каховка», так само як і про схвалення нею виконання будівельних робіт, які фігурують в Актах виконаних робіт. У претензії від 24.10.2018, у повідомленнях від 21.09.2018, у листі від 04.06.2020, якими позивач вимагав сплати коштів у відповідача, а також в електронній переписці, наданій позивачем, відсутні посилання на Договір підряду. Отже, твердження позивача про схвалення відповідачем правочину, вчиненого ПП «ТФ «КАРДІНАЛ» з перевищенням повноважень, не відповідає дійсності, адже неможливо схвалити правочин, про існування якого не відомо. Зі змісту частини першої статті 241 ЦК України вбачається, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбуватися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, здійснення чи прийняття оплати за товар чи послугу). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №910/18812/17, від 08.07.2019 у справі №910/19776/17. Не можна вважати правочин схваленим особою, від імені якої його укладено, якщо дії, що свідчать про прийняття його до виконання, вчинено особою яка і підписала спірну угоду за відсутності належних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 910/20790/17, від 21 грудня 2021 року у справі № 910/10699/21. Позивач не довів перед судом схвалення Договору підряду [PERSON] ні у формі мовчазної згоди (відсутні докази обізнаності особи про існування договору та згоди з ним), ні у вигляді певних дій (дії про прийняття правочину до виконання вчинено виключно позивачем без достатніх на це повноважень). В п.п. 2.28.1., 2.28.2., 2.29.1. Попереднього договору оренди зазначається, що саме майбутній Орендар бере на себе виконання значного обсягу ремонтних робіт в приміщенні відповідача. Відповідно, [PERSON] було не доцільно погоджувати чи схвалювати Договору підряду, за яким оплата всіх цих робіт лягає саме на неї. Посилання представника позивача на висновок за результатами технічного обстеження стану конструкцій приміщень першого поверху буд. по вул. Городецького, 12/3 від 23.03.2018, проект охоронного договору від 31.08.2018 №3843, акт обстеження від 14.08.201, припис №472/п від 27.08.2018 на ім`я [PERSON] у вказаному контексті не береться судом до уваги, адже у таких документах значиться про перебування приміщення в стані незавершеного ремонту, проте не підтверджується, що це ремонт, розпочатий саме ПП «Техноцентр-Каховка» на виконання Договору підряду від 10.01.2018. Позивач як особа, яка вважає, що її право порушено, самостійно визначає докази, які, на його думку, підтверджують заявлені вимоги. Крім того, на сторони покладено обов`язок доказування тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. У додаткових поясненнях представник позивача акцентує увагу на схвалення правочину саме уповноваженою особою [PERSON] - [PERSON] . Однак, відповідно до положень статті 241 ЦК України, під схваленням правочину розуміється вчинення саме особою Довірителем дій, що свідчили б про прийняття його до виконання. В постанові Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №905/1132/20 зазначається, що при оцінці обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення. Таким чином, вчинення [PERSON] будь-яких дій не може трактуватися як схвалення правочину належною особою, адже [PERSON] не уповноважувала його на це. Суд погоджується з твердженнями відповідача, що представником позивача не надано жодних належних і допустимих доказів того, що навіть [PERSON] якимось чином схвалив Договір підряду, адже в матеріалах справи відсутня переписка, в якій фігурував би текст Договору підряду №1/18, згадки про його наявність, посилання на Договір доручення, узгодження виконання якихось робіт ПП «Інфоцентр-Каховка», проведення розрахунків з ними і т.д. Що стосується наданих від імені [PERSON] розписок, то вони не стосуються предмету спору, адже в них йде мова про врегулювання відносин щодо розірвання Попереднього договору оренди, а не про схвалення якимось чином Договору підряду від 10.01.2018. У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17 зроблено висновок, що «доктрина venire contra factum proprium»" (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них". Окрім цього, відповідно до п. 2.28.3 Попереднього договору оренди, орендар має право проводити будь-який ремонт в приміщенні тільки після отримання Дозволу Орендодавця на проведення ремонту. Пунктом 2.28.4. вказаного договору визначено, що для отримання Дозволу Орендодавця на проведення ремонту в Приміщенні Орендар зобов`язаний письмово погоджувати з Орендодавцем: - точний перелік і характер ремонтних робіт; - якість матеріалів, використовуваних при проведенні ремонтних робіт. Таке узгодження здійснюється шляхом надання Орендарем Орендодавцеві переліку найменувань матеріалів, які будуть використані, з вказівкою їх характеристик і виробника; - заходи щодо забезпечення цілісності і збереження конструкцій, устаткування і майна суміжних приміщень. Проте, під час судового розгляду позивачем недоведено, що ним було дотримано вказаних вимог Попереднього договору оренди. Також, суд критично відноситься до того, що позивач спершу стверджує, що 31.10.2018 року роботи за Договором підряду були закінчені та оформлені актами прийому-передачі виконаних робіт на загальну суму 4 153 400,00 грн. зі свого боку приватним підприємством «ТФ КААРДІНАЛ» виконано всі зобов`язання, передбачені Договором доручення, усі приміщення приведено до єдиного стилю магазину брендового одягу Escada відповідно до стандартів обслуговування, а в додаткових поясненнях визнає, що ремонтні роботи не були завершені. У позовній заяві зазначає, що Договір підряду укладено на виконання Договору доручення, а вже в додаткових поясненнях визнає, що Договором доручення не передбачено повноважень ПП «ТФ «КАРДІНАЛ» на укладення будь-яких договорів від імені та/або в інтересах [PERSON] . У вимогах, адресованих відповідачеві, спершу вимагає коштів у відповідача в якості відшкодування збитків за розірвання Попереднього договору оренди, а вже в позові - компенсації за будівельні роботи, здійснені за Договором підряду від 10.01.2018. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, спростовані відповідачем, а тому позов задоволенню не підлягає. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17. З огляду на викладене, усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Згідно ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача в силу відмови в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed