Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

Позивач ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом, який сформований в системі «Електронний суд» 10.07.2024 року, в якому (позові) просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №22031000214099 від 06.11.2019 року в розмірі 67 883 грн. 85 коп., укладеного між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] , право вимоги за яким відступлено позивачу ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» 15 грудня 2021 року на підставі договору факторингу №15/12/2021, укладеного між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс». Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 серпня 2024 року відкрито провадження у зазначеній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику в судове засідання учасників справи. Надано учасникам справи процесуальний строк для подання заяв по суті справи. При цьому, у зв`язку з набранням 25 квітня 2025 року чинності Законом України від 26.02.2025 № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів, зокрема, змінено найменування Ленінського районного суду міста Кіровограда на Подільський районний суд міста Кропивницького. Представник позивача ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» про день та та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, при цьому, разом з позовною заявою подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] про день та місце судового розгляду справи повідомлена судом як в порядку ч.ч.5, 6 ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, так і в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, та з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату та місце розгляду справи. Заяви, клопотання, відзив на позов на адресу суду не надходили. При цьому, суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться. Крім того, клопотань про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи до суду також не надходили, а так само не надходило від відповідача будь-яких заяв, клопотань, заперечень, відзиву на позов, на підставі чого справа розглянута судом за наявними у ній доказами. Зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, оцінивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, однак є такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, з наданих позивачем письмових доказів на обґрунтування позовних вимог, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 листопада 2019 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] , як Клієнтом укладено кредитний договір №22031000214099, відповідно до умов якого за цим Договором Банк надає Клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а Клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим Договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених цим Договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним Договором в повному обсязі (п.1.1 Договору). Пунктом 1.2 Договору передбачено, що за цим Договором Банк надає Клієнту грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 47 120,00 грн.; строк кредитування 60 місяців; кінцева дата повернення кредиту: 06 листопада 2024 року; цільове призначення: на споживчі потреби; щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 06.11.2019 по 05.03.2021 - 5% від суми кредиту, з 06.03.2021 по 05.06.2022 - 4% від суми кредиту, з 06.06.2022 по 05.09.2023 - 3% від суми кредиту, з 06.09.2023 по 06.11.2024 - 1,95% від суми кредиту: Процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом: 0,001% річних; на прострочену заборгованість за кредитом: 56,0% річних. Відповідно до п. 1.3 Договору Банк формує Графік платежів, який викладено в розділі 4 цього Договору, із зазначенням сум погашення основного боргу за Кредитом, сплати процентів за користування кредитом, щомісячної комісії, вартості всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки та ін. Пунктом 1.4 Договору передбачено, що кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок Клієнта: [NUMBER] , відкритий у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО». Датою видачі кредиту вважається день зарахування суми кредиту на рахунок Клієнта. Якщо сума кредиту не зарахована на Рахунок протягом 7 (семи) операційних днів з дати укладання Договору, цей Договір вважається не укладеним. Згідно з п.1.5 Договору Клієнт, в порядку договірного списання, на підставі ст. 1071 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», доручає Банку в дату видачі кредиту, здійснити перерахування з рахунку Клієнта на користь страховика ПрАТ Страхова компанія «УНІКА Життя» суму страхового платежу у розмірі 9 120,00 грн. за весь період страхування, згідно Договору страхування № ВР-22031000214099 від 06 листопада 2019 року. Пунктами 2.1, 2.2 Договору передбачено, що платежі з погашення заборгованості за Кредитом, сплати процентів за користування Кредитом та Щомісячної комісії за обслуговування Кредиту здійснюються у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів. Дата погашення та розмір Обов`язкового платежу визначені в Графіку платежів, який викладений в розділі 4 цього Договору. Погашення заборгованості за цим Договором Клієнт здійснює шляхом зарахування коштів у сумі обов`язкового платежу. Банк списує кошти з рахунку Клієнта для погашення заборгованості за Обов`язковим платежем у порядку договірного списання, відповідно до умов УДБО, в дату платежу, що визначена в Графіку платежів. Відповідно до п.3.7 Договору підписанням цього Договору Клієнт підтверджує, що: Банк у письмовій формі надав Клієнту всю передбачену чинним законодавством України інформацію про умови кредитування; Банк надав Клієнту для ознайомлення в письмовій формі Паспорт споживчого кредиту; до моменту підписання цього Договору ознайомлений та згодний з умовами УДБО та погоджується з тим. що цей Договір з боку Банку укладається шляхом нанесення на нього типографськими засобами відбитка печатки Банку та підпису уповноваженої особи Банку. Факт перерахування кредитних коштів в розмірі 9 120 грн. на рахунок ПрАТ СК «Уніка життя» та в розмірі 47 120 грн. з призначенням платежу: надання кредитних коштів згідно з Кредитним Договором №22031000214099 від 06.11.2019 року підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 06.11.2019 по 14.12.2021 (Клієнт [PERSON] ). Крім того, судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15 грудня 2021 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», як Клієнтом та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», як Фактором укладено Договір факторингу №15/12/21, відповідно до умов якого Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступає Факторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за кредитними Договорами (Портфель Заборгованості) (п.1.1 Договору). Внаслідок передачі (відступлення) Права Вимоги за цим Договором, Фактор заміняє Клієнта у кредитних договорах, що входять до Портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог Клієнта за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами (п.1.2 Договору). Портфель заборгованості за умовами зазначеного Договору факторингу це сукупність невиконаних грошових зобов`язань Боржників по кредитним договорам, які складаються із заборгованості Боржників за тілом (основною сумою) кредиту, за неоплаченими відсотками за користування кредитом, за платою (комісією) за ведення кредитної справи, а також за неоплаченою неустойкою. Розмір Портфеля Заборгованості розраховується станом на день підписання Сторонами цього Договору. Пунктом 6.2.2 Договору передбачено, що права вимоги переходять до Фактора з моменту набрання чинності даним Договором та підписання Акту приймання-передачі прав вимоги (Додаток 3), після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. Перехід права вимоги відбувається шляхом підписання акту приймання-передачі права вимоги у відповідності до Додатку № 3 до даного договору в день підписання Договору та набрання ним чинності. Відступлення права вимоги за цим Договором здійснюються без згоди Боржників. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №15/12/21 від 15.12.2021 року, Фактор ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набув права грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №22031000214099 від 06.11.2019 року в розмірі 65 947 грн., з якої: прострочена заборгованість за тілом кредиту: 47 083,60 грн.; прострочена заборгованість за відсотками 15,40 грн. При цьому, відповідно до розрахунку заборгованості, проведеного ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» заборгованість [PERSON] за кредитним договором №22031000214099 від 06.11.2019 року, станом на 14 грудня 2021 року становить 65 947 грн., з якої: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 47 083,60 грн., сума боргу за відсотками в розмірі 15,40 грн. та суми боргу за комісією в розмірі 18 848 грн. При цьому, зазначений розмір заборгованості за зазначеним договором та правильність його розрахунку відповідачем не спростовано. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок, що тлумачення статті516, частини другої статті517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61 - 10389св21 від 23.02.2022, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039 св21 від 19.01.2022, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14.07.2021. Таким чином, з підстав, зазначених вище, позивач ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» наділено правом грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №22031000214099 від 06.11.2019 року, укладеним останньою з АТ «Банк Кредит Дніпро». Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст. ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за тілом кредиту та по процентам за користування кредитом, сплата яких передбачена умовами кредитного договору, проте відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за договором. Встановлено, що відповідно до кредитного договору №22031000214099 від 06.11.2019 року Банк надав Клієнту кредит в розмірі 47 120,00 грн. строком на 60 місяців, тобто до 06 листопада 2024 року. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом: 0,001% річних; на прострочену заборгованість за кредитом: 56,0% річних. Тобто, при укладанні договору споживчого кредиту сторони погодили всі істотні умови договору, які є обов`язковими до виконання сторонами. Первісний кредитор АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, видавши відповідачу [PERSON] кредит в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника, що підтверджується випискою з рахунку. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №22031000214099 від 06.11.2019 року, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 47 083 грн. 60 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 15,40 грн., а також, нарахованих позивачем на підставі ч.2 ст.625 ЦК України збитків від інфляції в розмірі 1 665 грн. 96 коп. та 3% річних в розмірі 270,89 коп. за період з 15.12.2021 по 23.02.2022 року, а всього 49 035,85 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позивач ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив, у тому числі, крім заборгованості за тілом кредиту та відсотками, стягнути з відповідача суму заборгованості за простроченою комісією в розмірі 18 848 грн., з приводу чого суд зазначає наступне. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, судом зазначається, що кредитним договором №22031000214099 від 06.11.2019 року, укладеним між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] визначено щомісячну комісію за обслуговування кредиту: з 06.11.2019 по 05.03.2021 - 5% від суми кредиту, з 06.03.2021 по 05.06.2022 - 4% від суми кредиту, з 06.06.2022 по 05.09.2023 - 3% від суми кредиту, з 06.09.2023 по 06.11.2024 - 1,95% від суми кредиту. Однак у вказаному кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати щомісячну комісію за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків у справі з подібними правовідносинами дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21. У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 сформульовано висновки про те, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги і заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, пунктах 33.4.-33.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19. Враховуючи викладене вище, відсутні підстави для стягнення з відповідача простроченої заборгованості по комісії в розмірі 18 848 грн., а тому в цій частині позову позивачу слід відмовити. З огляду на викладене вище, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності на предмет їх належності та достовірності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме: сума боргу за кредитним договором №22031000214099 від 06.11.2019 року, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 49 035 грн. 85 коп., яка складається: з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 47 083 грн. 60 коп., простроченої заборгованості по відсотках в розмірі 15,40 грн., нарахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України збитків від інфляції в розмірі 1665 грн. 96 коп. та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України в розмірі 270,89 коп. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч.2 ст.133 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розгляду справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частинами 4-6 статті 137 ЦПК України також визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Відповідно до ст.19 Закону України Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правничої допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правничої допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Наведені вище положення процесуального закону дають підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації, при цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial