Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» (далі - ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму простроченої заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.09.2006 між АКІБ «УкрСиббанк» (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №21-9ED/09-2006A. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14.07.2009 по справі №2-3370/09 стягнуто на користь АКІБ «УкрСиббанк» з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором №21-9ED/09-2006A від 22.09.2006 у розмірі 197267,59 грн. та судові витрати. В подальшому в обліковій системі банку було змінено номер договору з №21-9ED/09-2006A на №10110434000. 11.05.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» був укладений договір про відступлення права вимоги №1369/К, згідно з яким 11.05.2019 відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення банком на користь позивача прав вимоги за кредитним договором №21-9ED/09-2006A (№10110434000) від 22.09.2006. 31.01.2024 ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва по справі №752/25751/19 замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» у виконавчих листах, виданих на виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14.07.2009 у справі №2-3370/09, на ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку», поновлено строк для пред`явлення виконавчих листів, як такий, що пропущений ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» з поважних причин; видано дублікати виконавчих листів замість втрачених оригіналів виконавчих листів, виданих на виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14.07.2009 у справі №2-3370/09 щодо стягненння з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за кредитним договором №21-9ED/09-2006A (№10110434000) від 22.09.2006 у розмірі 197267,59 грн., судового збору у розмірі 1700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн., що загалом становить 198997,59 грн. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14.07.2009 по справі №2-3370/09 з 2017 року по 2022 рік боржником виконане не було, наявну перед позивачем заборгованість не погашено. Позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення заборгованості, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника за період в межах строку позовної давності, тобто з 02.04.2017 по 23.02.2022. Відповідно до розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості у розмірі 197267,59 грн. за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, їх розмір становить 95659,70 грн.та 28990, 23 грн. Просив стягнути з відповідача нараховані за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 на суму простроченої заборгованості за грошовим зобов`язанням 3% річних у розмірі 28990,23 грн та інфляційні втрати у розмірі 95659, 70 грн., а всього 124649,93 грн. та судові витрати. 26.03.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалася. За останнім відомим зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачів направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 22.09.2006 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №21-9ED/09-2006A, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 19700 доларів США та сплатити проценти, комісії проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. 14.07.2009 рішенням Голосіївського районного суду міста Києва по справі №2-3370/09 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 197267,59 грн., судовий збір в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційне-технічне забезпечення в сумі 30 грн., а всього 1989997,59 грн. 11.05.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону №UA-EA-2019-03-26-000009-b від 17.04.2019, був укладений договір №1369/К про відступлення прав вимоги за кредитним договором №10110434000 від 22.09.2006 та договором застави транспортного засобу № 21-9DE/09-2006A від 22.09.2006, укладеними між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] 31.01.2024 ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва по справі №752/25751/19 замінено стягувача ПАТ «Укрсиббанк» у виконавчих листах, виданих на виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14.07.2009 у справі 2-3370/09 за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, на ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку»; поновлено строк для пред`явлення виконавчих листів, виданих Голосіївським районним судом м. Києва на виконання рішення від 14.07.2009 року у справі 2-3370/09 за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, як такий, що пропущений ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» з поважних причин; видано дублікати виконавчих листів замість втрачених оригіналів виконавчих листів, виданих на виконання рішення, ухваленого Голосіївським районним судом м. Києва від 14.07.2009 року у справі 2-3370/09 щодо стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь АКІБ «Укрсиббанк» суму заборгованості за кредитним договором № 21-9DE/09-2006A від 22.09.2006 року (новий номер кредитного договору 10110434000) у розмірі 197267,59 грн., судового збору у розмірі 1700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн., а загалом 198 997,59 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом вказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі №6-2168цс15 та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. В постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 зроблено правовий висновок про те, що враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, як наслідок, право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передують подачі такого позову. Правовий аналіз положень статей 526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу за увесь час прострочення. Отже, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання 3% річних та інфляційних втрат передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідні висновки неодноразово висловлювалися Верховним Судом, зокрема, в постановах від 19 січня 2022 року в справі № 204/3530/17, від 17 лютого 2021 року в справі №303/7132/18. Судом встановлено, що рішення Голосіївського районного суду міста Києва по справі №2-3370/09 від 14.07.2009, відповідно до якого солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 197267, 59 грн., судовий збір в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційне-технічне забезпечення в сумі 30 грн., а всього 1989997, 59 грн. відповідачем не виконується, заборгованість не погашена, доказів на підтвердження протилежного відповідачем не надано. Боржник своєчасно не сплатив заборгованість за кредитним догвором, право вимогиза яким перейшло до позивача, а тому у відповідача виник обов`язок сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Таким чином, при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у судовому рішенні. Позивач зазначає, що прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем порушує його майнові права та інтереси, а тому з відповідача на його користь підлягає стягненню 3% річних та інфляційні втрати від простроченої суми боргу у розмірі 197267,59 грн. за період з 02.04.2017 по 23.02.2022. Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачем грошового зобов`язання, внаслідок чого у нього виник обов`язок сплатити інфляційні втрати та 3% річних за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, виходячи із заборгованості в розмірі 197267,59 грн., що за розрахунками суду становить 95659,70 грн. - інфляційні втрати та 28993,23 грн. - 3 % річних, що загалом становить 124646,93 грн. Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3028 грн., у зв`язку з їх документальним підтвердженням.

Outcome: approved