Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У лютому 2025\~року до\~суду надійшла\~позовна заява\~ТОВ «Ел. Ен. Груп». В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 29 лютого 2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та [PERSON] укладено договір позики № 4268, за яким останній отримав позику на суму 4 000 грн., строком на 15 днів, зі сплатою процентної ставки (базової) ставки у розмірі 2,5 % на день. Даний договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер моб. телефону відповідача. Умови договірних зобов`язання позивач виконав, перерахувавши суму кредиту на картковий рахунок відповідача, вказаний у договорі. Натомість відповідач порушив умови договору, суму позики не повернув, відсотки за користування позикою не вплатив у передбачені договором строки. 29 жовтня 2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Ел. Ен. Груп» укладено Договір № 291024, відповідно до якого ТОВ «Ел. Ен. Груп» набуло право вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі й за договором позики № 4268 від 29 лютого 2024 року у загальному розмірі вимог 13\~525 грн. З наведених підстав, посилаючись на невиконання [PERSON] умов договірних зобов`язань, ТОВ «Ел. Ен. Груп», з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просило стягнути з відповідача заборгованість за вищевказаним договором позики у загальному розмірі 8 325 грн., з яких: 4 000 грн. борг за тілом кредиту; 4 325 грн. борг за нарахованими процентами. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 9\~422,40 грн., з яких 2\~422,40 грн. судовий збір, 7\~000 грн. витрати на правову допомогу. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2025 року відкрито провадження в справі, розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку розгляду справи по суті від представника ТОВ «Ел. Ен. Груп» - адвокат Боденко А.А. надійшла заява про розгляд справи без участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, оскільки останній проходить військову службу. Суму позову відповідач заперечує, вважає нарахування відсотків, комісій, штрафів неправомірними. Обставини справи, що встановлені судом Відповідно до Договору позики № 4268, укладеного 29 лютого 2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та [PERSON] , останній отримав позику у розмірі 4 000 грн., строком на 15 днів, тобто до 15.03.2024, зі сплатою 2,50 % на день. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно з п. 2.3 договору та Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Додатку № 1 до договору позики), орієнтовна загальна вартість позики становить 4 525 грн., з яких 4 000 грн. сума позики, 525 грн. проценти за користування кредитом. ТОВ «Сіроко Фінанс» належним чином виконало умови договору, перерахувавши [PERSON] суму позики у розмірі 4\~000 грн., про що свідчить копія платіжної інструкції від 29.02.2024. Судом встановлено, що 29 жовтня 2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Ел. Ен. Груп» укладено Договір факторингу № 291024, відповідно до якого фактор передає грошові кошти (розмір фінансування) в розпорядження клієнта за плату у передбачений договором спосіб, а клієнт відступає фактору належні йому права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Згідно Витягу з Акту приймання-передачі прав № 1 від 29.10.2024 до вищевказаного договору факторингу, на користь ТОВ «Ел. Ен. Груп» відступлено право вимоги до відповідача [PERSON] за договором позики № 4268 від 29 лютого 2024 року у загальному розмірі заборгованості 13\~525 грн., з яких 4000 грн. тіло позики, 9525 грн. відсотки. Відповідно до розрахунку заборгованості, долученого позивачем до позову, у відповідача [PERSON] у зв`язку з неналежним виконанням умов договору утворилася заборгованість у загальному розмірі 13\~525 грн., з яких: 4\~000 грн. залишок тіла позики, 525 грн. залишок нарахованих відсотків, 9\~000 грн. інші нарахування. Заявляючи вимоги про зменшення розміру позовних вимог, представником ТОВ «Ел. Ен. Груп» до заяви додано розрахунок заборгованості, згідно якого загальна заборгованість станом на 22.04.2024 у загальному розмірі 8\~325 грн., з яких: 4\~000 грн. тіло позики, 4 325 грн. відсотки. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із частинами першою і другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). У частині першій статті 1048 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом ст. 1048 ЦК України право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою припиняється після\~спливу визначеного\~договором строку\~позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначені висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18. Так, відповідно до Договору позики № 4268 від 29 лютого 2024 року, [PERSON] отримав позику від ТОВ «Сіроко Фінанс» у розмірі 4 000 грн., строком на 15 днів, тобто до 15.03.2024. За користування кредитом клієнт сплачує відсотки, визначені договором. Згідно з умовами договору, відповідач мав погасити заборгованість за сумою позики до 15.03.2024. Сторони визначили у договорі орієнтовану загальну вартість позики на суму 4 525 грн., з яких 4000 грн. тіло позики, 525 грн. відсотки. Однак, відповідач [PERSON] у визначений строк борг не повернув, чим допустив порушення умов договірних зобов`язань. Позивач ТОВ «Ел. Ен. Груп», з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 8\~325 грн., з яких: 4000 грн. тіло позики, 4325 грн. відсотки, нараховані за період з 29.02.2024 по 22.04.2024. Обґрунтувань правомірності щоденного нарахування відповідачу відсотків у розмірі 100 грн. за період з 16.03.2024 по 22.04.2024 позивачем не наведено як і не надано жодних доказів на обґрунтування заявлених вимог в цій частині. Крім того, у постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Отже, у даній справі позикодавець має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Враховуючи вищевикладене, нарахування та стягнення процентів за користування позикою з [PERSON] поза визначеними строками суперечить вимогам Цивільного Кодексу України та висновкам Верховного Суду. Таким чином, дослідивши наявні докази в їх сукупності, враховуючи, що строк позики встановлено до 15.03.2024, відповідно проценти після 15.03.2024 нараховувалися безпідставно, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за Договором позики № 4268 від 29 лютого 2024 року у розмірі 4\~525 грн., що становить загальну вартість позики. Щодо судових витрат Відповідно до платіжної інструкції № 76 від 11.02.2025 позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. Крім того, позивачу надавалася правова допомога адвокатом Боденко А.А. згідно Договору про надання правової допомоги № 4 від 02.12.2024. Вартість наданих адвокатом послуг, а саме за підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості, становить 7\~000 грн., що підтверджується Детальним описом робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Боденко А.А. від 02.12.2024 до вищевказаного договору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~308,10 грн., а також правова допомога у розмірі 3 780 грн. Разом з цим, суд вважає за доцільне зменшити розмір витрат на правову допомогу з огляду на таке. У ч. ч. 1, 2, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як передбачено ч. 4 та 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постановах від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19). Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України»). Так, згідно Детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Боденко А.А. від 02.12.2024 вартість наданих адвокатом послуг з підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості становить 7\~000 грн (4 години). Оцінивши наявні в матеріалах докази в їх сукупності,

Outcome: partial