Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , просить стягнути із відповідача в його користь 3933 грн за договором позики від 14.11.2021. Позов мотивовано тим, що [PERSON] та [PERSON] 14.11.2021 уклали договір позики. Згідно умов укладеного договору позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 1788 грн. Відповідач за користування коштами в борг зобов`язується сплачувати позивачу 3% річних за кожен місяць користування позикою та повернути гроші в повному обсязі з відсотками. Відповідач свого зобов`язання за договором позики не виконав. Ухвалою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 червня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, однак у позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про час, дату та місце його проведення, відзиву на позов не подала. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини: Відповідно до розписки від 14.11.2021, [PERSON] одержала від [PERSON] в борг грошові кошти у сумі 1788 грн. За користування коштами в борг зобов`язується сплачувати [PERSON] 3% за кожен місяць користування позикою та повернути грошові кошти в повному обсязі. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України, у постанові від 18 вересня 2013 року, справа № 6-63цс13, виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, дослідивши розписку, суд доходить переконання, що вона підтверджує факт укладення договору позики, відповідно до умов якого позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 1778 грн. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статей 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що [PERSON] не надала будь-яких доказів повного виконання своїх зобов`язань за договором позики, тому права позивача підлягають судовому захисту, шляхом стягнення вказаних грошових кошів з відповідача. За таких обставин, враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню в користь позивача заборгованість за договором позики від 14.11.2021 року в розмірі 3933 гривні, з яких: 1788 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 2145 грн - плата за користування кредитом за період 14.11.2021 - 14.03.2025 (1788/100*3%*40 місяців), а тому позов слід задовольнити. В силу статті 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути сплачені позивачем 1211,20 гривень судового збору.

Outcome: approved