Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

У травні 2025 року Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» звернулося до Подільського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості. Вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 28.11.2019 року [PERSON] уклав з АТ «Альфа Банк» угоду обслуговування кредитної картки та відновлювальної кредитної лінії №631309153, що є кредитним договором у сумі 200 000,00 грн. Відповідно до умов вказаного кредитного договору Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит у вигляді встановленої кредитної лінії на умовах договору, а відповідачка мала сплачувати проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі у строки, визначені договором. Відповідач не виконав свої кредитні зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим заборгованість Відповідача перед Позивачем станом на 13.12.2024 року складає 76 664,46 грн., з яких: 53 024,75 грн. - заборгованість по кредиту; 23 639,71 грн. - заборгованість за відсотками. 16.02.2025 року Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) Відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість Відповідачем погашена не була. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. На підставі вищевикладеного, Позивач просить стягнути з Відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 631309153 на загальну суму 76664,46 грн., а також понесені судові витрати. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 28.05.2025 року цивільну справу передано за територіальною підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею обрано Діденко Є.В. Ухвалою судді від 16.06.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило. Відповідач повідомлявся належним чином про розгляд справи шляхом направлення засобами поштового зв`язку судових документів за адресою реєстрації, однак конверт повернувся без вручення із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відзиву, у встановлений законодавством термін, Відповідач не надав. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд в свою чергу оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Під час розгляду справи судом встановлено, що 28 листопада 2019 року між Позивачем та Відповідачем [PERSON] , шляхом підписання Анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції на укладення договору про банківське обслуговування АТ «Альфа Банк» та Оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, Паспорту споживчого кредиту, укладений Кредитний договір № 631309153, згідно з яким банк відкрив Відповідачу поточний рахунок з електронним платіжним засобом строком на 12 місяців з можливістю пролонгації. Ліміт кредитної лінії складав 200 000,00 грн., зі сплатою 24,00 % річних за користування кредитом, зі сплатою обов`язкового мінімального платежі 5 % від загальної заборгованості , але не менше 50 грн. У Анкеті-заяві Відповідач підтвердив акцепт Публічної пропозиції на укладення договору з банком на умовах, розміщених на сайті, підтвердив отримання примірнику договору. Згідно з Паспортом споживчого кредиту, Відповідачу роз`яснені умови кредитування. Використання кредитних коштів Відповідачем підтверджується банківською випискою по рахунку. Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 13.12.2024 р. у Відповідача утворилась заборгованість в загальному розмірі 76 664,46 грн., з яких: 53 024,75 грн. - заборгованість по кредиту; 23 639,71 грн. - заборгованість за відсотками. 16.02.2025 року Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) Відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість Відповідачем погашена не була. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконав. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 629 ЦК України чітко встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідачем не надано доказів на спростування позовних вимог. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити, стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість за договором № 631309153 від 28.11.2019 на загальну суму 76 664,46 грн. Як убачається зі змісту позову Позивач також просить суд стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 6 618,16 грн. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з частинами 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року в справі №922/1163/18, від 19 листопада 2019 року в справі №5023/5587/12, від 12 серпня 2020 року в справі №916/2598/19, від 27 серпня 2020 року в справі №873/2/20, від 07 вересня 2020 року в справі №910/4201/19 та від 17 вересня 2020 року в справі №904/3583/19. На підтвердження витрат Позивача на правничу допомогу до позовної заяви долучено: копію договору про надання послуг №1006 від 28.01.2025 року укладений між АТ «СЕНС БАНК» та АО «СмартЛекс», довіреність №023783/25 від 03.02.2025 року на представництво інтересів Позивача адвокатом Лойфер А.О. та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДП №2964 від 23.09.2016 року адвоката Лойфер А.О. Будь-яких інших доказів того, що Позивач поніс або має понести витрати на правничу допомогу у зв`язку зі зверненням з даним позовом до суду та у заявленому суду розмірі, матеріали справи не містять, платіжна інструкція про сплату адвокатських послуг - відсутня. Доказів приймання-передачі послуг, Реєстру боржників, як це передбачено умовами договору, суду не надано. Так само, в порушення ч. 3 ст. 137 ЦПК України відсутній розрахунок заявлених витрат на правничу допомогу. Отже, Позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів як на підтвердження наявності між позивачем АО «СмартЛекс» домовленості щодо розміру гонорару адвоката у цій справі, порядку та строків його оплати, прийняття відповідних послуг і їх обсягу, а також на підтвердження того, що позивачем понесені будь-які витрати на послуги адвоката, що є підставою для відмови у стягненні з Відповідача витрат на правничу допомогу. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved