Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

03.06.2025 ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» в особі представниці Ткаченко М.М. звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, ціна позову 58 084 грн., мотивуючи тим, що 15.11.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та відповідачем було укладено Договір № 103127129. 10.02.2022 між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір №10-02/2022-50, відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №103127129, а згодом останнє 10.01.2023 за договором №10-01/2023 відступило від права вимоги за кредитним договором №103127129 від 15.11.2021 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Також 11.11.2021 між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та відповідачем було укладено Договір № 3380714051-146992. 07.03.2023 між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір №07/03/23, відповідно до якого ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3380714051-146992. Позивач свої зобов`язання за кредитними договорами виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 7 400 грн. за договором № 103127129 від 15.11.2021 та 4 500 грн. за договором № 3380714051-146992 від 11.11.2021. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на дату позовної заяви склала 58 084 грн., в тому числі за Договором № 103127129 у сумі 36 907 грн. 50 к., що складається з 7 400 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 28 767 грн. 50 к. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 740 грн. - заборгованість за комісіями, та Договором № 3380714051-146992 від 11.11.2021 у сумі 21 176 грн. 50 к., що складається з 4 500 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 1 760 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 14 916 грн. 50 к. - заборгованість за нарахованими процентами згідно з Кредитним Договором (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку). Зазначену суму позивач просить стягнути на його користь з відповідача. Ухвалою суду від 11.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Надіслано сторонам копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в цивільній справі; відповідачу - копію позовної заяви з додатками. 22.07.2025 представник відповідача Єрмоленко А.В. надала до суду відзив на позовну заяву, посилаючись на те, що кредитний договір № 103127129 був укладений 15.11.2021 року на суму 7400 грн. з кінцевим терміном повернення 30.11.2021 року, а договір № 3380714051-146992 - 11.11.2021 року на суму 4500 грн. з кінцевим терміном повернення 01.12.2021 року. Представник зазначає, що оскільки заяви про пролонгацію цих договорів відповідач не подавав, то з моменту закінчення строків їх дії, відповідно до статті 1048 ЦК України, припинилося право кредитодавця нараховувати проценти за кредитом. Представник відповідача Єрмоленко А.В. посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, згідно з якою нарахування процентів припиняється після спливу строку кредитування, оскільки позичальник не отримує можливості правомірно не повертати кошти після закінчення строку договору, а отже, не повинен сплачувати нові відсотки. Звертає увагу суду, що нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Також зазначається, що розмір нарахованих відсотків перевищує встановлені обмеження статті 21 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якою сукупна сума неустойки (штраф, пеня) не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором. Представник відповідача Єрмоленко А.В.наголошує, що відсутні підстави для прийняття заявленої позивачем заборгованості, оскільки з наданих документів неможливо прослідкувати порядок її нарахування. Вона заявляє, що позивачем не надано жодного первинного документа, як-от банківських виписок, що підтверджують факт отримання коштів відповідачем, оскільки сам розрахунок заборгованості є лише похідним від первинної бухгалтерської документації і не може бути належним доказом. Окрім того позивачем не доведено факт наявності заборгованості відповідача перед первісними кредиторами на момент укладення договорів факторингу, а також належне набуття прав вимоги саме до [PERSON] , оскільки відповідно до статті 517 ЦК України, первісний кредитор повинен передати новому кредиторові документи, що засвідчують права, які передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Вона окремо заявляє про сплив загальної позовної давності, передбаченої статтею 257 ЦК України, зважаючи на кінцеві терміни повернення кредитів (30.11.2021 року та 01.12.2021 року), трирічний строк для звернення до суду закінчився 30.11.2024 та 01.12.2024 відповідно, що передує даті подачі позову. Окрім вищевикладеного, відповідач подав клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування клопотання зазначається, що заявлена до стягнення сума у розмірі 16 000 грн. є неспівмірною зі складністю справи, а також з часом, обсягом наданих послуг та ціною позову. Відповідач вважає, що оскільки позивач зазначає, що справа є малозначною і просить розглянути її у відсутність свого представника, це підтверджує відсутність необхідності у наданні професійної правничої допомоги. Крім того, на думку відповідача, оплата праці найманого працівника має здійснюватися його роботодавцем. На підставі викладеного, відповідач просить суд відмовити у стягненні з відповідач витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі. 28.07.2025 року представник позивача [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, в якій позов підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] заперечує проти доводів відповідача щодо недійсності договорів, заявляючи, що кредитні договори були укладені в електронній формі з дотриманням усіх вимог законодавства. Зазначається, що акцепт відбувся шляхом відправлення позичальником електронного повідомлення із застосуванням одноразового ідентифікатора, який є аналогом власноручного підпису. Позивач наполягає, що розрахунки заборгованості, надані суду, є правильними та обґрунтованими. У відповіді на відзив вказується, що розрахунки чітко відображають, з чого складається сума боргу, згідно з умовами договорів та за який період вона була нарахована. Також посилається на постанову Верховного Суду від 07.06.2023 року у справі №234/3840/15, згідно з якою незгода відповідача з розрахунком не є підставою для відмови у позові, і відповідач мав можливість надати власний контррозрахунок, проте цього не зробив. Щодо умов Договору № 103127129 від 15.11.2021 року, який укладено з відповідачем на суму 7400 грн. строком на 15 днів. Позивач звертає увагу суду на те, що умовами договору (п. 2.2.2, 2.2.3) передбачено нарахування процентів за користування кредитом за стандартною (базовою) ставкою, яка становить 5% від фактичного залишку заборгованості за кожен день користування. Зазначається, що ця базова ставка не є підвищеною. Позивач наполягає, що згідно з умовами договору (п. 2.3.2), сторони погодили механізм автоматичної пролонгації строку користування кредитом у разі наявності непогашеної заборгованості, що не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Відповідач, підписавши договір, надав згоду на такі умови. Позивач обґрунтовує цю позицію, посилаючись на постанову Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 12.04.2022 року у справі №756/6038/20, згідно з якою незгода позичальника з умовами, за відсутності зауважень під час укладення договору, не є підставою для невиконання зобов`язань. Крім того, позивач заявляє, що прострочення зобов`язання та відповідальність за нього виникають у позичальника лише після дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. Протягом періоду пролонгації позичальник має правомірно не повертати борг, що, на думку позивача, не вважається простроченням. На підтвердження цього позивач посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду щодо терміну «користування чужими коштами» (постанова від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17). Позивач зазначає, що за умовами договору (п. 2.4.1 та 2.4.2) позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію та проценти не пізніше терміну, передбаченого договором, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення продовженого періоду. Представник позивача звертає увагу суду на те, що прострочення зобов`язання та відповідальність за таке прострочення виникають у позичальника лише після дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. При цьому, протягом періоду, на який пролонговано договір, позичальник має правомірно не сплачувати кредитору борг, і таке користування коштами не вважається простроченням. У відповіді на відзив представник позивача роз`яснює свою позицію стосовно кредитного договору № 3380714051-146992, укладеного 11.11.2021 року. Позивач стверджує, що відповідач досі не погасив заборгованість і не сплачує відсотки, що призвело до прострочення. У відповідь на заперечення відповідача щодо нарахування відсотків, позивач посилається на частину 2 статті 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив грошове зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу та проценти, якщо інший розмір не встановлений договором. Позивач звертає увагу суду на те, що у розділі 5 договору міститься застереження про ознайомлення відповідача з усіма умовами та правилами, що засвідчено його особистим електронним підписом. Зазначається, що сторони погодили, що закінчення строку дії договору не звільняє від відповідальності за його неналежне виконання (п. 6.2). Крім того згідно з п. 9.6 договору, після закінчення строку дії договору проценти за користування кредитом можуть бути нараховані згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України. Позивач посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №910/4518/16, згідно з якою можливість нарахування процентів після спливу строку кредитування залежить від підстави їх нарахування. Зазначається, що у кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення. Таким чином, позивач вважає, що стягувачем було правомірно нараховано відсотки у відповідності до умов договору та закону, оскільки відповідач отримав кошти, але не виконав своїх зобов`язань. Усі інші доводи відповідача позивач вважає необґрунтованими. Додатково представник позивача зазначає, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не нараховувало власної заборгованості, а звернулося до суду виключно з сумою, яка була передана йому в рамках договору про відступлення права вимоги. Позивач стверджує, що договір та його умови не оскаржувалися і не визнавалися недійсними у судовому порядку, а отже, відповідають волевиявленню сторін. Позивач наполягає, що розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами, а підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір - розумним та справедливим. Позивач також заперечує доводи відповідача про несправедливість умов договору в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Він зазначає, що ця норма стосується штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені), а не відсотків за користування кредитом. Позивач наголошує, що він не нараховував пеню чи інші штрафні санкції, а лише відсотки, які не є пенею, і їхнє зменшення чинним законодавством не передбачено. Крім того, позивач посилається на правову позицію Верховного Суду України, згідно з якою Закон «Про захист прав споживачів» застосовується до кредитних правовідносин лише у випадку, якщо позов ґрунтується на порушенні порядку надання споживачеві інформації. Позивач наголошує на принципах свободи договору, закріплених у статтях 6 і 627 ЦК України, відповідно до яких сторони вільні у визначенні умов договору. Він стверджує, що оскільки позивач виконав свої зобов`язання, а відповідач, отримавши кошти, їх не повернув, вимога про стягнення заборгованості є обґрунтованою та ґрунтується на вимогах закону. Представник позивача такоє надає докази факту отримання відповідачем кредитних коштів, заперечуючи твердження відповідача про ненадання первинних документів. Позивач стверджує, що для виконання умов договору № 3380714051-146992 позикодавцем було перераховано 4500,00 грн. на рахунок відповідача. Ця операція була здійснена ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», про що свідчить відповідний лист-підтвердження. Аналогічно, за договором № 103127129, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛАЄНС» переказало 7400,00 грн. на той самий картковий рахунок відповідача, що також підтверджується відповідним листом.Позивач зазначає, що оскільки ні первісні кредитори, ні він сам не є банками, вони не мають можливості надавати виписки з рахунків споживачів. Натомість, позивач вказує на те, що відповідач мав можливість самостійно отримати такі виписки у своєму банку, але не надав їх як доказ своєї позиції. Таким чином, на думку позивача, твердження відповідача про недоведеність факту перерахування коштів не заслуговують на увагу.Позивач також наголошує, що він не мав іншої можливості довести факт перерахування коштів, крім як надати листи від фінансових компаній, які безпосередньо здійснювали перекази. Для спростування заперечень відповідача, він також подав клопотання про витребування доказів. Представник позивача заявляє, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» є належним кредитором, оскільки право вимоги було передано йому внаслідок законних договорів факторингу. Позивач посилається на статті 512, 514 та 516 ЦК України, які регулюють заміну кредитора у зобов`язанні. На підтвердження своєї позиції позивач надає докази послідовного відступлення прав вимоги: за договором №103127129: Право вимоги було відступлено від ТОВ «МІЛОАН» на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (договір від 10.02.2022), а згодом - від ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (договір від 10.01.2023). За договором №3380714051-146992: Право вимоги було відступлено від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (договір від 07.03.2023). Наявними в матеріалах справи доказами, такими як платіжні інструкції, акти приймання-передачі реєстрів боржників та акти зарахування зустрічних однорідних вимог, підтверджується факт переходу прав вимоги до позивача. Позивач зазначає, що заміна кредитора відбулася в належний спосіб і відповідно до умов договорів факторингу. Представник позивача заперечує проти доводів відповідача про сплив строку позовної давності. Позивач звертає увагу суду на те, що, відповідно до положень Цивільного кодексу України, перебіг строків позовної давності було зупинено у зв`язку з введенням карантину, а в подальшому - воєнного стану. Позивач посилається на Пункт 12 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України, згідно з яким під час дії карантину, запровадженого Кабінетом Міністрів України з 12 березня 2020 року по 01 липня 2023 року, строки позовної давності продовжуються. Крім того, згідно з Пунктом 19 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України, перебіг позовної давності зупиняється на строк дії воєнного стану, введеного 24 лютого 2022 року, що триває і донині. Таким чином, позивач стверджує, що строки позовної давності не були пропущені, і просить суд відмовити у задоволенні заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності. Представник позивача заперечує проти клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. Позивач наполягає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання, проте відповідач не надав жодних обґрунтувань чи доказів на підтвердження своєї позиції. Позивач стверджує, що договірні відносини між ним та його адвокатом є виключно цивільно-правовими і не мають впливу на права відповідача. Розмір гонорару визначається за погодженням сторін, і будь-яке втручання суду в ці правовідносини суперечить принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. Ця позиція підкріплюється правовими висновками Великої Палати Верховного Суду. Позивач зазначає, що витрати на правничу допомогу, якщо підтверджені, підлягають розподілу незалежно від того, чи були вони вже сплачені, чи тільки мають бути сплачені. Крім того, ухвалою суду від 28.07.2025 року за клопотанням представника позивача Ткаченко М.М. зобов`язано АТ «Універсал Банк» надати суду: інформацію, чи отримував у АТ «Універсал Банк» [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) картку № [NUMBER] ; 2) докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 4500 грн., які 11.11.2021 були на неї перераховані та 7400 грн., які 15.11.2021 були на неї перераховані, а саме витребувати виписки по рахунку [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за номером картки № [NUMBER] за період із 11.11.2021 по 22.11.2021; 3) ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки № [NUMBER] , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки; 4) інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період із 11.11.2021 по 22.11.2021; 5) інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). 06.08.2025 року від АТ «Універсал Банк» до суду надійшли витребувані докази. Сторони, їх представники про місце, день та час розгляду справи повідомлені завчасно і належним чином. До початку розгляду справи будь-яких інших заяв, клопотань, доказів сторонами не подано. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, 15.11.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та відповідачем було укладено Договір № 103127129. 10.02.2022 між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір №10-02/2022-50, відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №103127129, а згодом останнє 10.01.2023 за договором №10-01/2023 відступило від права вимоги за кредитним договором №103127129 від 15.11.2021 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Факт укладення, умови договору, а також отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 7 400 грн. підтверджуються копією договору про споживчий кредит №103127129 від 15.11.2021, копією Паспорту споживчого кредиту №103127129 від 15.11.2021, копією Анкети-заяви №103127129 від 15.11.2021, копією довідки про проведений платіж ТОВ «ФК Елаєнс» від 08.11.2024 у сумі 7 400 грн. на номер карти MONOBANK № [NUMBER] від 15.11.2021, копією довідки про ідентифікацію відповідача за допомогою номера телефону [NUMBER] та одноразового ідентифікатора Z37272. Крім того, витребувані докази з АТ «Універсал Банк» підтверджують наявність емітованої банком платіжної карти № [NUMBER] та рухом коштів, зокрема зарахуванням 15.11.2021 суми 7 400 грн. Сума заборгованості також підтверджується також копіями розрахунків заборгованості від ТОВ «МІЛОАН», «ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» що на станом на дату позовної заяви за кредитним договором № 103127129 від 15.11.2021 складає 36 907 грн. 50 к. , в тому числі 7 400 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 28 767 грн. 50 к. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 740 грн. - заборгованість за комісіями Також 11.11.2021 між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та відповідачем було укладено Договір № 3380714051-146992. 07.03.2023 між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір №07/03/23, відповідно до якого ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3380714051-146992. Факт укладення, умови договору, а також отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 4 500 грн. підтверджуються копією договору про споживчий кредит № 3380714051-146992 від 11.11.2021, копією Паспорту кредиту, копією правил надання кредиту ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАН», копією довідки про проведений платіж ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ від 31.01.2025 у сумі 4 500 грн. на номер карти № [NUMBER] від 11.11.2021 о 13:03:02 (транзакція в системі iPay.ua - 119142268), копією підпису відповідача одноразовим ідентифікатором K6XE4BBG за допомогою номера телефону [NUMBER] . Крім того, витребувані докази з АТ «Універсал Банк» підтверджують наявність емітованої банком платіжної карти № [NUMBER] та рухом коштів, зокрема зарахуванням 11.11.2021 о 13:03:06 суми 4 500 грн. Сума заборгованості також підтверджується також копіями розрахунків заборгованості від ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» , ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», що на станом на дату позовної заяви за кредитним договором № 3380714051-146992 від 11.11.2021 складає 21 176 грн. 50 к., в тому числі 4 500 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 1 760 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 14 916 грн. 50 к. - заборгованість за нарахованими процентами згідно з Кредитним Договором (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку) Зазначені договори підписано у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом відповідача з використанням одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов Договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит, а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісії та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Позивач свої зобов`язання за кредитними договорами виконав надавши відповідачу за договором № 103127129 від 15.11.2021 - 7 400 грн. та договором № 3380714051-146992 від 11.11.2021 - 4 500 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на дату позовної склала 58 084 грн., в тому числі за Договором № 103127129 у сумі 36 907 грн. 50 к., що складається з 7 400 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 28 767 грн. 50 к. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 740 грн. - заборгованість за комісіями, та Договором № 3380714051-146992 від 11.11.2021 у сумі 21 176 грн. 50 к., що складається з 4 500 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 1 760 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 14 916 грн. 50 к. - заборгованість за нарахованими процентами згідно з Кредитним Договором (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку).Відповідач добровільно не погашає заборгованість. З будь-якими заявами відповідач до позивача не звертався, причин прострочення зобов`язання не пояснював. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. При цьому, в ч.1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно до ч.12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором. Положенням ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правовідносини, встановлені договором, або законом. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми, розмір яких встановлено договором (ст. 625 ЦК України). На день розгляду справи в суді зобов`язання відповідачем не виконане. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Заперечення відповідача щодо припинення права нарахування процентів за кредитом з моменту закінчення строків дії договорів суд вважає безпідставними. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Умови укладених договорів, що містяться в матеріалах справи, містять положення про автоматичну пролонгацію, згідно з якими користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, і таке користування не вважається простроченням. Підписанням договору відповідач надав свою згоду на зазначені умови. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 12.04.2022 у справі №756/6038/20, незгода позичальника з умовами та особливостями кредитування, за відсутності зауважень щодо змісту та умов кредитного договору під час його укладення, не є підставою для визнання такого договору недійсним. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, термін «користування чужими коштами» може мати два значення: одержання боржником можливості правомірно не сплачувати борг протягом певного часу (за що нараховуються проценти за користування кредитом) та прострочення грошового зобов`язання (за що нараховуються проценти згідно зі статтею 625 ЦК України). За умовами укладених договорів, сторони погодили, що після спливу первісного строку кредитування продовжують нараховуватись проценти за стандартною (базовою) ставкою, яка не є підвищеною. Таким чином, нарахування відсотків здійснювалось у межах дії договору з урахуванням погоджених умов щодо строку та його пролонгації, і є правомірним. За умовами укладених договорів, сторони погодили, що після спливу первісного строку кредитування продовжують нараховуватись проценти за стандартною (базовою) ставкою, яка не є підвищеною. Таким чином, нарахування відсотків здійснювалось у межах дії договору з урахуванням погоджених умов щодо строку та його пролонгації, і є правомірним. Оскільки умовами договору було встановлено інший розмір процентів у разі прострочення, суд вважає, що ці положення відповідають частині другій статті 625 ЦК України. Таким чином, нарахування відсотків здійснювалось у межах дії договору з урахуванням погоджених умов щодо строку та його пролонгації, і є правомірним. Відповідно до частини першої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підтвердження факту перерахування коштів позивачем надано наступні докази: листи ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛАЄНС», які підтверджують здійснення грошових переказів на картковий рахунок відповідача. Крім того, факт зарахування грошових коштів на рахунок відповідача беззаперечно підтверджується виписками з рахунків, витребуваними судом від АТ «Універсал Банк». Суд також зауважує, що, згідно з частиною четвертою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач, маючи вільний доступ до своїх рахунків, не надав суду жодних доказів (наприклад, банківських виписок), які б спростовували факт отримання ним кредитних коштів. Таким чином, заперечення відповідача щодо ненадання первинних документів та недоведеності факту отримання коштів є необґрунтованими. Суд також вважає доведеним факт переходу права вимоги від первісних кредиторів до позивача. Відповідно до частини першої статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На підтвердження належного набуття прав вимоги позивач надав суду договори факторингу, акти приймання-передачі реєстрів боржників та інші документи, які засвідчують перехід права вимоги за кредитними договорами, укладеними з відповідачем. Таким чином, позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» є належним кредитором за спірними зобов`язаннями, і має право звертатися до суду з позовом про стягнення заборгованості. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на сплив позовної давності, оскільки її перебіг було зупинено у зв`язку з введенням карантину та воєнного стану. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом» від 11.03.2020 року впроваджено дію карантину. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України були продовжені на строк дії такого карантину (п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). 24.02.2022 Законом України «Про правовий режим воєнного стану в Україні» введено режим воєнного стану. Відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Дія карантину завершена 01.07.2023 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 Таким чином, позивачем не пропущено строк для звернення до суду з даним позовом. Суд відхиляє твердження відповідача про несправедливість умов договору та перевищення встановлених Законом України «Про споживче кредитування» обмежень. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-1341цс15, Закон «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, що виникли з кредитних правовідносин, лише у разі порушення порядку надання споживачеві інформації про умови кредиту. Відповідач не надав жодних доказів таких порушень. Крім того, суд зазначає, що норма статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» про несправедливі умови договору, які встановлюють непропорційно велику компенсацію, застосовується щодо штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені), а не відсотків за користування кредитом. У розрахунку заборгованості, наданому позивачем, відсутні нарахування пені або інших штрафних санкцій. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 к. Крім того, за змістом ч.ч.1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі № 466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року у справі № 199/3939/18-ц аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Тому суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. На підтвердження вказаних витрат позивачем суду надано копія договору № 04-07/2024 про надання правової допомоги від 04.10.2024 року, укладений між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» ФОП « [PERSON] », заявка на надання юридичної допомоги № 3 від 01.05.2025 року, тарифами на послуги ФОП « [PERSON] », витяг з акту № 7 про наданя юридичної допомоги від 30.04.2025 року. Враховуючи вищевикладене, складність справи, ціну позову, тривалість витраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч.3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, в сумі 16 000 грн. слід зменшити до 3 500 грн., а тому зазначену суму слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved