Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

Позивачка 24 березня 2025 року звернулася у суд з позовом про розірвання шлюбу між нею та відповідачем. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 2013 року і від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON] , [INFO] . Однак спільне життя у неї з відповідачем не склалося, так як між ними не було взаєморозуміння та взаємоповаги, вони виявилися людьми з різними поглядами на сімейні відносини, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, через що постійно виникали сварки та суперечності на побутовому рівні. Вже більше 3 років вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин. Переконана, що їх сім`я розпалася остаточно і примирення між ними неможливе, перебування в шлюбі суперечить її інтересам. На підставі наведеного просить шлюб розірвати. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, однак представник позивачки подав заяву, в якій просить позов задовольнити та розглядати справу без його і позивачки участі, що суд вважає за можливе. Відповідач в судовому засіданні позову не визнав та зазначив, що дійсно між ним і позивачкою виникали тимчасові непорозуміння, деякий час вони проживають окремо, однак він любить позивачку і хоче зберегти сім`ю та спільно з нею виховувати неповнолітню доньку. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У відповідності до ч. 1\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з\~ст. 56 Сімейного кодексу України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст.\~110,\~112 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений один із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 2013 року і від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON] , [INFO] . Судом беззаперечно встановлено, що між сторонами тривалий час немає взаєморозуміння, виникали сварки, тривалий час вони проживають окремо і не підтримують подружніх відносин, позивачка не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Суд намагався зберегти сім`ю сторін, у червні цього року надавав їм термін для примирення, проте вони не помирилися. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони вже тривалий час проживають окремо і не підтримують сімейних відносин, позивачка втратила до відповідача хороші почуття і помиритися з ним не бажає, а тому цей шлюб слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 968 гривень 96 копійок судового збору. На підставі ст.ст.12, 89, 264, 265 ЦПК України,

Outcome: approved