Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

ТОВ «Іннова Фінанс» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором надання грошових коштів у позику №3428590324 від 20 березня 2024 року в сумі 53535,00 грн, а також судових витрат. Свої вимоги мотивувало тим, що 20 березня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] було укладено договір надання грошових коштів у позику №3428590324 у електронній формі. Даний договір разом із Правилами надання споживчих кредитів, затвердженими 20 лютого 2024 року, складають єдиний договір, в якому визначаються всі істотні умови та з яким позичальник ознайомлений. За умовами договору кредитні кошти було надано на споживчі (особисті) потреби у безготівковій формі в сумі 7500,00 грн шляхом їх перерахування на рахунок позичальника, строком на 360 днів, зі сплатою процентів за стандартною ставкою 2,2 %, яка застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.2.5 договору та зниженою процентною ставкою 1,5 % в день та застосовується на підставі умов договору. ТОВ «Іннова Фінанс», як позикодавець, свої зобов`язання виконав у повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти у розмірі 7500,00 грн. В той же час відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість, яку і просить стягнути з відповідача. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2025 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін, з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2025 року справа прийнята до провадження іншим складом суду. 21 липня 2025 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що договором №3428590324 від 20 березня 2024 року визначено строк кредитування 360 днів, тобто з 20 березня 2024 року по 15 березня 2025 року. Вважає, що даний кредит є споживчим кредитом та на нього поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування». Зазначає, що в умовах договору було погоджено можливість зміни терміну остаточного повернення кредиту виключно після вручення позичальнику вимоги кредитодавця, у якій буде зазначено строк повернення всієї суми кредиту, нарахованих процентів за його користування та інших платежів, строк сплати яких не став, та наслідки подальшого невиконання такої вимоги позичальником у встановлені строки. \~ \~ \~ \~ Проте товариством не було дотримано вимог договору про надсилання письмової вимоги щодо зміни строку остаточного повернення кредиту, така вимога є передчасною, позивач не набув право дострокового стягнення за кредитом, тобто на зміну строку остаточного повернення позики, який визначено умовами договору про надання грошових коштів у позику №3428590324 від 20 березня 2024 року як 15 березня 2025 року, а позивач звернувся до суду 27 грудня 2024 року. У зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Позивач, користуючись своїм правом, 24 липня 2025 року через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив, у якій зазначає, що відзив подано із порушенням процесуального строку, просить залишити його без розгляду та задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про залишення відзиву без розгляду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. Судом установлено, що 20 березня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] за допомогою інформаційно-комунікаційної системи товариства, доступ до якої позичальнику забезпечується через веб-сайт, було укладено договір надання грошових коштів у позику №3428590324, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 7500,00 грн на особисті (споживчі) потреби, строком на 360 днів, з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 днів. Тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 2,2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.2.5 договору, знижена процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується, якщо позичальник 19 квітня 2024 року сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, позичальник, як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити позичальник за стандартною процентною ставкою до вказаної дати, буде перерахований за зниженою процентною ставкою. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 66900,00 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 65325,00 грн; за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 59400,00 грн; за стандартною процентною ставкою з урахування періоду застосування зниженої процентної ставки 57820,00 грн. Денна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 2,20%; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 2,14% (розділ 2 договору). Пунктом 3.1. договору передбачено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту: 20 березня 2024 року або наступний за ним календарний день (п.3.2 договору). Згідно п. 4.1-4.2 договору проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт. Електронна ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет в порядку передбаченому договором та/або\~Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний споживачем при вході та/або протягом періоду обслуговування в товаристві (п.2.1 договору). Відповідно до п. 6.1 договору, сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіка платежів, крім випадку визначеного в п 6.3. кредитного договору. Додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту №3428590324 від 20 березня 2024 року містить Графік платежів для позичальника, який передбачає кількість днів у розрахунковому періоді - 360, суму кредиту за договором (тіло) 7500,00 грн, проценти за користування кредитом\~57825,00 грн, реальну річну процентну ставку 26507,20 % та загальну вартість кредиту\~65325,00 грн. У разі якщо позичальником не будуть виконані умови договору для отримання зниженої процентної ставки, розмір процентів за вказаний період буде перераховано за стандартною процентною ставкою, в зв`язку з чим перший платіж зі сплати процентів збільшиться та складе 4950,00 грн, а загальна сума розмірів платежів, що зазначені в графіку платежів буде мати наступні значення: усього сума платежів за розрахунковий період складе 66900,00 грн; усього сума процентів за користування кредитом складе 59400,00 грн; реальна річна процентна ставка складе 47541,10 % річних; загальна вартість кредиту складе 66900, 00 грн (а.с.24). З матеріалів справи слідує, що договір між сторонами був укладений в електронній формі та був підписаний 20 березня 2024 року [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «eleub15xv». Підписавши цей договір, відповідач підтвердив, що ознайомився, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил. Також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами даного договору (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів). Крім цього, 20 березня 2024 року відповідач також ознайомився із умовами стандартизованої форми Паспорта споживчого кредиту, підписавши які електронним підписом одноразовим ідентифікатором «hvkqapuj4», позичальник підтвердив: отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування; отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за таким договором (а.с.27-30). Отже, сторони погодили умови, порядок виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами та досягли згоди з усіх істотних умов договору надання грошових коштів у позику №3428590324 від 20 березня 2024 року. Кредитодавець свої зобов`язання виконав. Отримання позичальником коштів за цим договором підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №19802-1354-95099955 від 20 березня 2024 року ТОВ ФК «Контрактовий дім» про проведення операції по перерахунку коштів на суму 7500,00 грн на картку № [NUMBER] , вказану в договорі (а.с.26). Згідно п.1.1. договору № 160523/1 про надання послуг з приймання та переказу платежів від 16 травня 2023 року, укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія «Контрактовий дім» та ТОВ «Іннова Фінанс», за цим договором клієнт доручає фінансовій компанії за відповідну плату здійснювати перекази коштів (платежів) з використанням Реєстру виплат на користь отримувачів відповідно до правил МПС для сервісів Visa Direct/Master Card Money Send. Не заперечує обставину отримання коштів і відповідач. Позивач вказує на невиконання позичальником умов договору. Відповідно до розрахунку, наведеного позивачем у позовній заяві, станом на дату підготовки позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем складає 53535,00 грн, з яких: 7500, 00 грн заборгованість за тілом кредиту; 46035,00 грн заборгованість за процентами. Позивач просить стягнути заборгованість за цим кредитним договором в сумі 53535,00 грн, в тому числі, як слідує з розрахунку, і достроково повернути тіло кредиту. \~ \~ Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються норми законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції). За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до положень частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту. У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом про захист прав споживачів порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону про захист прав споживачів у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбаченого зазначеним договором порядку, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього, як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а суд немає підстав для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором». Як слідує з умов договору, укладеного між сторонами справи,\~кредит є споживчим, що підтверджується зокрема, погодженою умовою послуги. Відтак, кредитні правовідносини, які виникли між сторонами за цим кредитним договором,\~мають споживчий характер, а тому на них поширюються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Враховуючи, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, містила положення про застосування обов`язкового досудового врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а після 10 червня 2017 року на ці правовідносини почала поширюватися частина четверта статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд вважає, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19), є релевантною для даних правовідносин та може бути застосована в частині наслідків для кредитора у разі невиконання передбаченого законодавством досудового врегулювання спору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц виснувала, що порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами. Крім того, порядок дострокового повернення кредиту визначено і самим кредитним договором, зокрема у п.5.1.13 зазначено, що товариство має право вимагати дострокового повернення кредиту, строк сплати якого ще не настав у повному обсязі у порядку та випадках, передбачених п. 6.4 договору. Відповідно до п.6.4 договору у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів з користування кредитом, щонайменше на один календарний місяць, товариство має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Вимога надсилається в особистий кабінет позичальник та/або у вигляді електронного листа на електронну адресу позичальника, зазначену в договорі (або окремо надану позичальником товариству) та/або шляхом направлення повідомлення на додаткові контактні дані позичальника, вказані в цьому договорі (або окремо повідомлені позичальником), в тому числі з використанням месенджерів. Моментом отримання позичальником повідомлення є момент отримання товариством електронного підтвердження про направлення. В даному випадку позичальник повинен здійснити повне дострокове повернення кредиту та процентів протягом 30 календарних днів, з дня отримання від товариства повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов цього договору, така вимога товариства втрачає чинність. При цьому, в даному випадку вважається, що позичальник усунув порушення умов договору, якщо на 31-день, з дня отримання від товариства вищезазначеної вимоги, у позичальника буде відсутня будь-яка прострочена заборгованість за договором, в тому числі заборгованість, що зумовила направлення позичальнику вимоги та/або заборгованість, що виникла після направлення такої вимоги. В іншому разі, вимога залишається дійсною, а позичальник зобов`язаний не пізніше 30-го дня, з дня одержання вимоги, повернути в повному обсязі кредит, сплатити проценти та інші платежі, передбачені договором. Звертаючись до суду із цим позовом позивач посилався на те, що відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань. Як слідує з умов договору, сторонами погоджено строк кредитування та графік платежів до 15 березня 2025 року, який станом на 27 грудня 2024 року - дату звернення до суду, ще не сплинув. \~ \~ \~ \~ Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України). Однак, звертаючись до суду із цим позовом, ТОВ «Іннова Фінанс» не надало доказів на підтвердження факту надіслання відповідачу та отримання останнім вимоги про сплату простроченої кредитної заборгованості, у разі невиконання якої товариство мало намір реалізувати своє право на дострокове повернення кредиту у судовому порядку. Отже, враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вручення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», то суд дійшов висновку, що у [PERSON] не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за договором надання грошових коштів у позику №3428590324 від 20 березня 2024 року, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивачем було направлено відповідачу вимогу про дострокове повернення кредитів та така була отримана відповідачем. З огляду на викладене відсутні підстави для дострокового стягнення коштів за договором, укладеним сторонами в справі. \~ \~ \~ \~ Разом з тим, враховуючи те, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, а позичальник, отримавши кредитні кошти, не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання щодо їх повернення (неналежним чином сплачував періодичні платежі), суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення простроченої заборгованості, строк погашення яких настав. При цьому суд звертає увагу, що відповідач доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань або/чи які б спростовували суму заборгованості за кредитним договором перед позивачем, зокрема простроченої заборгованості, не надав. Як слідує з розрахунку позивача, на дату звернення останній визначив заборгованість в сумі 53535,00 грн, з яких з: 7500,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 46035,00 грн заборгованість за процентами. Щодо заборгованості\~по тілу\~кредиту,\~то суд\~звертає увагу,\~що згідно\~графіку платежів\~суму позики\~(тіло\~кредиту)\~відповідач мав\~би повернути\~лише\~15\~березня 2025 року. Тобто на момент звернення до суду ця сума не є простроченою, а як вказувалося позивач не набув права на дострокове стягнення заборгованості, строк сплати якого визначено 15 березня 2025 року та передчасно заявив вимогу про її стягнення, а тому ця сума не підлягає стягненню. Щодо стягнення прострочених на дату звернення відсотків (строк сплати яких відповідно до графіку платежів визначений квітень 2024 року грудень 2024 року), суд зазначає наступне. Так позивач їх визначив в сумі 46035,00 грн (7500,00 х 2,2% х 279 днів), застосувавши денну процентну ставку в розмірі 2,2%. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 462/5025/20, яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою\~статті 263 ЦПК України. Суд враховує, що 22 листопада 2023 року прийнято\~Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ\~(набрав чинності 24 грудня 2023 року) (далі по тексту\~Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~(пп.6 п.5\~Розділу І Закону №3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ\~IV\~Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування»\~(пп.13 п.5\~Розділу І Закону №3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. При цьому, згідно п. 17 розділ\~IV\~Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22 квітня 2024 року - денна ставка не більше 1,5%, з 20 серпня 2024 року - денна ставка не більше 1%. Договір надання грошових коштів у позику №3428590324 було укладено між сторонами у справі 20 березня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом та відповідно після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування». Однак позивач при проведені розрахунку заборгованості по процентам вказаних положень не врахував. Водночас, суд відмічає, що за період до 22 квітня 2024 року позивач правомірно здійснив нарахування процентів за стандартною процентною ставкою 2,2% в день, визначеною умовами договору (з урахуванням застереження щодо неналежного виконання зобов`язання), в межах визначеного законом максимального розміру денної процентної ставки 2,5%. Проте, починаючи із 22 квітня 2024 року до 19 серпня 2024 року позивач мав право нараховувати проценти не вище встановленого максимального розміру 1,5%, а з 20 серпня 2024 року не вище 1,0%. В цей же час позивач продовжував здійснювати нарахування процентів за стандартною процентною ставкою в розмірі 2,2 %, визначеною у договорі, що в грошовому виразі становить 4950,00 грн в місяць, що не відповідає викладеним вище нормам Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч.5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З огляду на вказане, суд вважає за необхідне провести перерахунок прострочених процентів за користування кредитом, з урахуванням обмежень встановлених Законом України «Про споживче кредитування». Так, за період з 20 березня 2024 року до 21 квітня 2024 року проценти становлять 5280,00 грн (7500,00 х 2,2% х 32 дні ). З 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року 13500,00 грн (7500 х1,5% х120 днів). З 20 серпня 2024 року до 24 грудня 2024 року - 9525,00 грн ( 7500 х 1% х 127 днів). Тобто, заборгованість за простроченими процентами за період з 20 березня 2024 року до 24 грудня 2024 року, яка розраховано виходячи із максимально допустимого розмір денної процентної ставки, визначеного Законом України «Про споживче кредитування» становить 28305,00 грн ( 5280,00 грн+13500,00 грн+ 9525,00 грн), яка і підлягає стягненню з відповідача. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивача 1280,77 грн судового збору (пропорційно розміру задоволених вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial