Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом у якому просить виділити їй в натурі цілу частку із майна, що знаходиться у спільній частковій власності, припинити право спільної часткової власності та визнати за нею право приватної власності на житловий будинок. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 21 серпня 2024 року за нею визнано право власності на 9/20 частин житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 9/20 частин будинку - 77,5 кв. м, житловою площею 9/20 частин будинку -42,5 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, як такий, що перейшов їй по праву спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . У зв`язку з цим, позивачка мала намір зареєструвати за собою право власності на зазначене майно у Державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Бобровицької міської ради Чернігівської області. Проте, рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій від 18 грудня 2024 року Державного реєстратора прав на нерухоме майно їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на це майно. Підставою винесення такого рішення стала наявність суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження, а саме у Державному реєстрі речових прав при відкритті розділу про об`єкт нерухомого майна повинна зазначатися загальна площа об`єкту. Судом визнано право власності на 9/20 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , проте в реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутній будинок за вказаною адресою. Натомість, даний реєстр містить інформацію про право власності на квартиру [ADDRESS] , що належить третім особам по справі, яка раніше складала 11/20 часток будинку, та 9/20 часток житлового будинку, які фактично виділені, але не зареєстровані як окремий об`єкт за окремою адресою. Отже, інша частина будинку належить третім особам по справі на підставі свідоцтва про право власності б/н від 26.12.1997 року, виданого органом приватизації при Бобровицькій міській раді, та свідоцтва про право на спадщину р/№ 928 від 27.05.2004 року, виданого Бобровицькою державною нотаріальною конторою. У третіх осіб по справі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] оформлені частки не як спільна часткова власність на будинок, а як спільна часткова власність на квартиру, що розташована за вищевказаною адресою. Зазначає, що оскільки за розпорядженням Бобровицької міської ради, третім особам видано документ про право власності саме на квартиру, а не на 11/20 часток житлового будинку, як би мало бути на той час, що спричинило ряд перепон у реєстрації належної позивачці спадщини, тому відповідача по справі нею зазначено вірно. Також, вказує, що першочерговим власником всього будинку [ADDRESS] була Бобровицька міська рада. Проте, 19 травня 1992 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Бобровицької державної нотаріальної контори Христонько С. М., Бобровицька міська Рада народних депутатів та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу 9/20 частин вказаного житлового будинку. Відповідно до висновку про можливість поділу нерухомого майна та витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, виданих експертом Охріменко Н. О., можливий поділ об`єкта нерухомості - житлового будинку садибного типу, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , на два окремих об`єкти. Крім того, згідно технічного паспорту за адресою [ADDRESS] , під реєстраційним номером 01.3138353.5073881.20250312.56.0000.02 зареєстровано житловий будинок садибного типу, позначений на плані у технічному паспорті літерою А, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 77,5 кв.м, житловою площею 42,5 кв. м, нежитловою площею 35 кв.м, який раніше складав 9/20 частин житлового будинку садибного типу, що знаходився за адресою [ADDRESS] . Враховуючи відмову державного реєстратора у державній реєстрації за позивачкою права власності на спадкове майно на підставі рішення Бобровицького райсуду, а також той факт, що заінтересовані особи мають у своїй власності окремий об`єкт нерухомості та за ними зареєстроване право спільної часткової власності на квартиру, вона не має можливості в позасудовому порядку здійснити виділ належної їй на праві спільної власності частки житлового будинку в окремий об`єкт нерухомості, та здійснити реєстрацію права власності на частку, як на окремий об`єкт нерухомого майна, хоча за технічними показниками вона є відокремленою, має окремий вихід, окреме інженерне обладнання, автономне опалення та окремий електролічильник і може бути виділена в натурі в окремий об`єкт нерухомості. Позивачка повторно звертался до відділу ЦНАП Бобровицької міської ради із заявою зареєструвати за нею право власності на зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, однак рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно їй відмовлено у проведенні такої реєстрації. У зв`язку з таким, позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Представник відповідача Бобровицької міської об`єднаної територіальної громади в особі Бобровицької міської ради також у судове засідання не з`явилася, проте до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, у якій зазначено, що відповідач позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить ухвалити рішення на підставі ст.200 ЦПК України. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися. Від них надійшли заяви про розгляд справи у її відсутність, не заперечують проти задоволення позовних вимог. Судом на підставі ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного\~засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.3\~ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно договору купівлі-продажу, укладеного 19 травня 1992 року між Бобровицькою міською Радою народних депутатів та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Бобровицької державної нотаріальної контори Христонько С. М., [PERSON] набула право власності на 9/20 частин житлового будинку [ADDRESS] (а.с.29-30). У судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 21 серпня 2024 року № 729/1139/24 за [PERSON] визнано право власності на 9/20 частин житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 9/20 частин будинку - 77,5 кв. м, житловою площею 9/20 частин будинку -42,5 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, як такі, що перейшли їй по праву спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.11-12). Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 76682877 від 18.12.2024, [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на 9/20 частин будинку, що перейшов їй по праву спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який знаходиться в [ADDRESS] . Підставою винесення такого рішення стало те, що у Державному реєстрі речових прав при відкритті розділу про об`єкт нерухомого майна повинна зазначатися загальна площа об`єкту. Судом визнано право власності на 9/20 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , проте в реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутній будинок за вказаною адресою. Натомість, даний реєстр містить інформацію про право власності на квартиру [ADDRESS] , що раніше складала 11/20 часток будинку та 9/20 частин житлового будинку, які фактично виділені, але не зареєстровані як окремий об`єкт за окремою адресою. (а.с.13). Відповідно до наказу Відділу містобудування та архітектури Бобровицької міської ради Чернігівської області №42-А/24 від 14.06.2024 року, змінено адресу 9/20 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд, куди входять: в житловому будинку А- коридор, площею 8,2 кв.м, житлова кімната, площею 12,9 кв. м., житлова кімната, площею 18,9 кв. м, житлова кімната, площею 10,7 кв. м, кухня, площею 14,3 кв. м, приміщення площею 9,4 кв.м, кладова, площею 3,1 кв.м, сарай Б, погріб П, огорожа №1, хвіртка №2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на нову адресу: [ADDRESS] . Відомості про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна занесено до Реєстру будівельної діяльності, що підтверджується витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (а.с.14-16). Згідно висновку про можливість поділу нерухомого майна, р/№ DTOl:6550-7681-4186-2893 від 12.03.2025 року та витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва р/№ТІ01:6563-1791-6289-6062 від 12.03.2025 року, виданих експертом [PERSON] , можливий поділ об`єкта нерухомості - житлового будинку садибного типу, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , на два окремих об`єкти (а.с.17-20). Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, за адресою [ADDRESS] , ідентифікатор об`єкту нерухомого майна 01.3138353.5073881.20250312.56.0000.02, житловий будинок садибного типу, позначений на плані у технічному паспорті літерою А, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 77,5 кв.м, житловою площею 42,5 кв. м, нежитловою площею 35 кв.м. (а.с.21-23). З довідки про технічний стан нерухомого майна з технічним описом будівель та споруд №1167 від 14 квітня 2025 року суб`єкта господарювання ФО-П [PERSON] вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.24). Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 79454906 від 16.06.2025, [PERSON] відмовлено в проведенні державної реєстрації права власності на житловий будинок в [ADDRESS] (а.с.25). Згідно звіту про оцінку майна ТОВ «ТК ЧОБТІ» від 17.04.2025, вартість житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] становить 316802 грн. (а.с.26). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №412895644 від 12.02.2025 видно, що за [PERSON] , [PERSON] зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна по частині, а саме квартири в [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності б/н від 26.12.1997 року, виданого органом приватизації при Бобровицькій міській раді та за [PERSON] зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна на частину, а саме квартири в [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину р/№ 928 від 27.05.2004 року, виданого Бобровицькою державною нотаріальною конторою (а.с.28). Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно дост. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1\~ст. 356 ЦК України\~як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Відповідно до ч.1 ст.364\~ЦК України,\~співвласник має право на виділ у натурі частки з об`єкта нерухомого майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Відповідно до\~ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 321 ЦК України, \~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Згідно\~ст.355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ч. 3ст. 358\~ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Виходячи з аналізу змісту норм статей\~183,358,364 ЦК України, \~можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), співвласнику передається частина нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» /зі змінами/, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом /квартиру/. Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Враховуючи, що 9/20 частин спільної часткової власності у домоволодінні в [ADDRESS] належать позивачці, їх виділення не суперечить закону та інтересам інших співвласників, зважаючи на технічну можливість виділу в натурі вказаних 9/20 частин з об`єкта нерухомого майна, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, суд враховує, що іншим шляхом захистити право позивачки на її власність неможливо, а набуття нею права власності на житловий будинок з будівлями та спорудами не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Крім того, відповідач позовні вимоги визнав, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону.

Outcome: approved