Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач АТ «ПУМБ» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором від 23 листопада 2020 року у розмірі 44 829,32 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] на підставі кредитного договору №2001740022001 від 23\~листопада 2020\~року,\~укладеного з\~АТ «ПУМБ»,видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 10 000,00 грн, який у подальшому збільшено до 27\~685,00\~грн.\~Відповідно до\~умов договору\~відповідач зобов`язався\~здійснювати погашення\~кредиту та\~процентів,\~але зобов`язання\~не виконує.\~Станом на\~04\~лютого 2025\~року заборгованість\~за кредитним\~договором становить\~у загальному\~розмірі 44 829,32 грн. Просить стягнути з відповідача зазначену суму боргу та витрати зі сплати судового збору. У позовній заяві позивач зазначив, що просить розглядати справу в спрощеному позовному провадженні за відсутності представника позивача. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у відзиві на позов зазначив, що з позовними вимогами не погоджується, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. У лютому 2022 позивачем було змінено кредитний ліміт з 60000 до суми заборгованості 24506,76 гривень за процентною ставкою 2,99%, а не процентну ставку 3,99 (47,88 річних). Відповідач вважає, що його заборгованість може складати станом на 04.02.2025 37513,19 гривень, з них 24506,76 гривень заборгованість за кредитом, 13006,43 гривень заборгованість за процентами. Просив позов задовольнити частково саме на цю суму. Відповідь на відзив до суду не надійшла. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити рішення у справі за відсутності представника позивача, на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.223 ЦПК України. 30 квітня 2025 року позовна заява надійшла до суду. Ухвалою Інгулецького\~районного суду\~міста Кривого\~Рогу Дніпропетровської\~області від\~16\~травня 2025\~року прийнято\~до розгляду\~та \~відкрито провадження\~у справі\~за позовною\~заявою.\~Призначено розгляд\~справи по\~суті в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~з повідомленням\~(викликом)\~сторін. 21 травня 2025 року та 04 серпня 2025 року надійшов відзив на позов. В судовому засіданні відповідач проти позовних вимог заперечував частково, вважає що заборгованість не може складати більше ніж 37513,19 гривень. Суд, вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. 23 листопада 2020 року [PERSON] підписав заяву на приєднання до Договору про комплексне банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО) №2001740022001, та своїм підписом підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» на укладення такого договору, яка розміщена на сайті банку, в повному обсязі з урахуванням умов надання послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування. За умовами договору АТ «ПУМБ» відкриває на ім`я клієнта поточний рахунок у гривнях та надає кредитну картку із встановленим кредитним лімітом в сумі 10 000,00 грн, строком на 12 місяців, після спливу якого строк кредитування продовжується кожного разу на такий самий строк за відсутності заперечень будь-якої із сторін. Стандартна та реальна процентна ставка за кредитом - 47,88% річних та умовами погашення кредитної заборгованості. Також відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, яким визначені основні умови кредитування, аналогічні заяві на приєднання та зазначено, що при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту застосовується процентна ставка у розмірі 62 % річних з першого дня виникнення простроченої заборгованості. Порядок повернення кредиту щомісячно не пізніше настання платіжної дати, протягом встановленого строку кредитування за наявності заборгованості за кредитом на кінець звітного розрахункового періоду. Як видно із довідки про збільшення кредитного ліміту, 23 листопада 2020 року відповідачу встановлено кредитний ліміт 10 000,00 грн, який неодноразово змінювався, в тому числі 18.02.2021 20\~000 грн, 19.04.2021 28\~000 грн, 19.05.2021 43\~000 грн, 15.06.2021 50\~000 грн, 27.02.2022 22\~685 грн, останній раз 03.03.2022 кредитний ліміт встановлений в розмірі 27 685,00 грн. Із виписки по особовому рахунку за період з 23 листопада 2020 року по 04 лютого 2025 року видно операції по видачі готівки через банкомат, сплату за придбання товарів, погашення заборгованості за відсотками, тощо. Станом на 04 лютого 2025 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 44 829,32 грн, з яких: 24\~506,76 грн заборгованість за кредитом; 20\~322,56 грн заборгованість за процентами. 07 лютого 2025 року банком направлено відповідачу письмову вимогу (повідомлення) від 04 лютого 2025 року про наявність заборгованості та необхідність її сплати, попереджено про наслідки невиконання цієї вимоги. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за договором кредиту. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628,\~629\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638\~ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Встановлено, що сторонами кредитного договору №2001740022001 визначені істотні умови, в тому числі: сума та строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх нарахування, реальна річна процентна ставка, яка складає 47,88%. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України\~-\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.\~ Згідно\~зі ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. За правилами статей\~2,\~12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст.\~76, ч. 1 ст.\~77 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами. В Постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц ВП ВС вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18. Стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача як кредитора у зобов`язанні. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача, за загальним правилом розподілу тягаря доказування, не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає боржник. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Як видно із відзиву, відповідач фактично визнає факт укладення договору та наявність заборгованості в розмірі 37\~513,19 грн. Проте, доводи відповідача щодо зміни кредитного ліміту з 60\~000 грн до суми заборгованості 24\~506,76 грн та зміни процентної ставки не відповідають наявним в матеріалах справи доказам, наданим позивачем. Своїх доказів щодо вказаної обставини, відповідачем не надано. Зазначена відповідачем обставина, що він звертався до позивача з приводу врегулювання питання по кредиту та зупинення нарахування відсотків за договором не підтверджена жодним доказом. Про наявні у нього докази на спростування вимог позивача відповідач не зазначив, таких доказів суду не надав. Клопотання про їх витребування не заявляв. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Частиною 1 ст. 611 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Встановлено, що боржник не виконав зобов`язання за договором, вчасно отримані в кредит кошти не повернув, відсотки за користування такими коштами не сплатив, заборгованість не погашена. Як було зазначено, відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Встановлено, що за відсутності заперечень сторін договору, строк його дії щорічно продовжувався. Отже, заборгованість за процентами нарахована відповідачу в межах строку кредитування, а тому суд погоджується з наданим позивачем розрахунком. Відповідач свого розрахунку наявної заборгованості за процентами по кредитному договору не навів, будь-яких доказів на спростування розрахунку позивача не надав, жодних клопотань про витребування доказів не заявляв. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку та враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, відповідач частково визнає позовні вимоги проте доказів на обґрунтування своїх заперечень суду не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved