Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"»звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що «28.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] в електронній формі укладено кредитний договір №102284216. Згідно з п. 1.1 кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Мілоан» грошових коштів у сумі, визначеній у п. 1.2 кредитного договору, за реквізитами, зазначеними у п. 2.1 кредитного договору. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердила, що вона ознайомилася з наявними схемами кредитування, отримала проект цього кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомилася з усіма його умовами. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач також підтвердила, що умови договору їй зрозумілі та вона підтверджує, що договір адаптовано до її потреб та фінансового стану, а інформація надана їй кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. 16.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"»укладено договір факторингу №16072024, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК "ЄАПБ"» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 16.07.2024 до договору факторингу №16072024 від 16.07.2024, ТОВ «ФК "ЄАПБ"» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 19893 грн, з яких: 7500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 12393 грн - сума заборгованості за відсотками, 0 грн - заборгованість за комісією. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК "ЄАПБ"», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме: з 16.07.2024, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Тому просять стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №102284216 в розмірі 19893,00 грн, з яких: 7500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 12393,00 грн - сума заборгованості за відсотками». Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 12.03.2025 відкрив провадження у даній справі та призначив судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. 04.04.2025 відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що «про наявність у неї непогашеного кредиту, який став предметом позову ТОВ «ФК "ЄАПБ"», вона дізналася лише після отримання ухвали про відкриття провадження у справі. Вона не залишала будь-яких заявок на отримання кредиту, не створювала особистий кабінет на електронному сервісі, не надавала своїх персональних даних ТОВ «Мілоан», не ставила підпис (в тому числі електронний), не здійснювала підтвердження будь-яких операцій з отримання кредиту та не отримувала будь-яких коштів. В грудні 2021 року нею було загублено (або викрадено у неї) її особистий телефон та пенсійну банківську картку, які в подальшому були використані для ідентифікації в особистому кабінеті при укладенні договору про споживчий кредит №102284216 від 28.12.2021. Також відповідно до виписки по картці, на яку було переведено кредитні кошти та яку вона втратила (або її викрали) у грудні 2021 року, кредитні кошти в сумі 7500 грн зайшли на картковий рахунок [INFO] о 17 год 15 хв, а вже о 17 год 40 хв того ж дня були переведені на рахунок, до якого вона не має жодного відношення. Їй невідомо, хто є власником рахунку, куди перевели кошти. Вважає, що у даному випадку мають місце відносини із фінансовими шахраями, які використали викрадені у неї речі. Її не можна вважати стороною договору, враховуючи, що її волевиявлення на укладення договору не було. Тому просить відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі». 10.04.2025 представник ТОВ «ФК "ЄАПБ"» за довіреністю Білотіл А.Г. подала до суду відповідь на відзив. Як додаток до відповіді на відзив, на підтвердження надсилання копії такої відповіді відповідачу [PERSON] , було долучено документ, з якого убачається, що відповідь на відзив надіслана на електронну пошту « [INFO] ». Згідно з ч. 7 ст. 43 ЦПК України, у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи. Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення. Отже, стороною позивача до відповіді на відзив не долучено належних доказів направлення копії відповіді на відзив відповідачу [PERSON] , а саме: у паперовій формі листом з описом вкладення (оскільки відомості про наявність у відповідача [PERSON] електронного кабінету відсутні). Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 04.06.2025 залишив без задоволення заяву [PERSON] про об`єднання позовних вимог у справі № 128/800/25 про стягнення зі [PERSON] заборгованості за кредитним договором №102284216 та у справі № 128/601/24 про стягнення зі [PERSON] заборгованості за кредитним договором №2735409 в одне провадження. Представник ТОВ «ФК "ЄАПБ"» у судове засідання 13.08.2025 не з`явився, хоч про день, час та місце розгляду справи ТОВ «ФК "ЄАПБ"» повідомлялося судом у встановленому законом порядку. У позовній заяві представник ТОВ «ФК "ЄАПБ"» просив розгляд справи провести без участі представника ТОВ «ФК "ЄАПБ"». У судовому засіданні 13.08.2025 відповідач [PERSON] суду зазначила, що позовні вимоги не визнає, оскільки вона не знала про укладений договір. На її телефон була здійснена хакерська атака, у неї зникли всі кошти на картці, тому вона звернулася на «гарячу лінію» банку, де їй повідомили, що її рахунок буде заблоковано. Будь-які кредитні договори вона не підписувала, кошти у кредит не брала. Будь-яких доказів на підтвердження викладених у відзиві обставин у неї немає, у правоохоронні органи вона не зверталася. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Сохацький А.М. у судовому засіданні 13.08.2025 зазначив, що у провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває дві цивільні справи за позовом ТОВ «ФК "ЄАПБ"» до [PERSON] . З отриманої відповідачем інформації установлено, що надані кредитні кошти як у даній справі, так і в іншій аналогічній справі, були зараховані на картковий рахунок [PERSON] та протягом короткого періоду часу одразу ж переведені на інший картковий рахунок, власником якого є невідома особа. Про укладення кредитного договору [PERSON] дізналася лише після подання до суду даної позовної заяви. Кредитний договір відповідач [PERSON] не підписувала. Докази у них відсутні. З приводу визнання недійним кредитного договору до суду вони не зверталися. Просить врахувати, що позивач звернувся з даним позовом до суду з пропуском строку позовної давності. У частині третій статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши учасників справи, оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом установлено, що 28.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №102284216 (індивідуальна частина), за умовами якого кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2 договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором; кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника; типом кредиту є кредит; сума (загальний розмір) кредиту становить 7500,00 грн у валюті: українські гривні; кредит надається строком на 24 дні з 28.12.2021 (строк кредитування); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 21.01.2022; загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 18,00 грн в грошовому виразі та 4,00 відсотків процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору; орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 7518,00 гривень; загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п. 1.4 договору; проценти за користування кредитом: 18,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; тип процентної ставки за цим договором: фіксована (а.с. 6-10). На підтвердження факту укладення кредитного договору до позову також долучено графік платежів за договором про споживчий кредит №102284216 від 28.12.2021, а також паспорт споживчого кредиту №102284216. Згідно з копією платіжного доручення №37257689 від 28.12.2021, ТОВ «Мілоан» перерахувало на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 7500,00 грн (а.с. 12). З копії «Відомості про щоденні нарахування та погашення» убачається, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором №102284216 від 28.12.2021 становить 19893,00 грн, з яких: 7500,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 12393,00 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 18). 16.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"»(фактор) укладено договір факторингу №16072024, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (комісія за надання кредиту і проценти за користування кредитом), неустойкою (штраф, пеня) та/або процентами за порушення грошового зобов`язання та іншими платежами згідно з кредитними договорами, за наявності, право на одержання яких належить клієнту; перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору, що підтверджується копією договору факторингу (а.с. 14-15). Згідно з копією витягу з реєстру боржників до договору факторингу №16072024 від 16.07.2024, заборгованість [PERSON] на момент укладення договору факторингу за кредитним договором №102284216 від 28.12.2021 складає 19893,00 грн, з яких: 7500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 12393,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 17). Відповідно до частин першої-другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частині другій статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 (справа № 2-383/2010) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У Законі України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої-дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. У статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Як убачається з копії договору про споживчий кредит №102284216 від 28.12.2021 він підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором F26957. У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Аналіз указаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 (справа № 906/1174/18) зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 (справа № 910/12525/20) зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. 16.07.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"»(фактор) укладено договір факторингу №16072024, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (комісія за надання кредиту і проценти за користування кредитом), неустойкою (штраф, пеня) та/або процентами за порушення грошового зобов`язання та іншими платежами згідно з кредитними договорами, за наявності, право на одержання яких належить клієнту; перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно з копією витягу з реєстру боржників до договору факторингу №16072024 від 16.07.2024, заборгованість [PERSON] на момент укладення договору факторингу за кредитним договором №102284216 від 28.12.2021 складає 19893,00 грн, з яких: 7500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 12393,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Отже, ТОВ «ФК "ЄАПБ"» набуло право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні за договором про споживчий кредит №102284216 від 28.12.2021, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Установлено, що заборгованість [PERSON] за договором про споживчий кредит №102284216 від 28.12.2021 становить 19893,00 грн, з яких: 7500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 12393,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Також установлено, що після укладення 16.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"»договору факторингу №16072024, новий кредитор ТОВ «ФК "ЄАПБ"» не нараховував будь-які платежі. Отже, станом на момент звернення до суду з даним позовом заборгованість [PERSON] за договором про споживчий кредит №102284216 від 28.12.2021 складає 19893,00 грн, з яких: 7500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 12393,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Долучені до позовної заяви докази у своїй сукупності підтверджують отримання [PERSON] коштів, погодження нею умов договору про споживчий кредит. Відповідач [PERSON] , заперечуючи з приводу заявлених позовних вимог, вказує про те, що «про наявність у неї непогашеного кредиту, який став предметом позову ТОВ «ФК "ЄАПБ"», вона дізналася лише після отримання ухвали про відкриття провадження у справі; вона не залишала будь-яких заявок на отримання кредиту, не створювала особистий кабінет на електронному сервісі, не надавала своїх персональних даних ТОВ «Мілоан», не ставила підпис (в тому числі електронний), не здійснювала підтвердження будь-яких операцій з отримання кредиту та не отримувала будь-яких коштів; в грудні 2021 року нею було загублено (або викрадено у неї) її особистий телефон та пенсійну банківську картку, які в подальшому були використані для ідентифікації в особистому кабінеті при укладенні договору про споживчий кредит №102284216 від 28.12.2021; вважає, що у даному випадку мають місце відносини із фінансовими шахраями, які використали викрадені у неї речі». Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Слід зазначити, що будь-які докази на спростування отримання/використання [PERSON] кредитних коштів матеріали справи не містять, так і відсутні докази на спростування наявності заборгованості за користування кредитними коштами. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що доказів, які б свідчили про факт викрадення у неї телефону та банківської картки, які могли б бути використані для укладення договору про споживчий кредит, у неї відсутні, у правоохоронні органи із заявою про вчинення правопорушення відносно неї вона не зверталася. Крім того, сторона відповідача [PERSON] не заявляла позовні вимоги про визнання недійсним договору про споживчий кредит №102284216 від 28.12.2021. Отже, оскільки долучені до позовної заяви докази є належними та допустимими, підтверджують надання коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, нарахування відсотків, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку ні Товариству з обмеженою відповідальністю «Мілоан», ні його правонаступнику - Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"»не повернуті, тобто відповідачем не виконано договірні зобов`язання. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Сохацький А.М. у судовому засіданні просив врахувати, що позивач звернувся з даним позовом до суду з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Згідно з умовами договору про споживчий кредит №102284216 від 28.12.2021, відповідач [PERSON] мала б виконати зобов`язання (повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом) у строк до 21.01.2022. Тобто у даному випадку перебіг позовної давності починається з 22.01.2022. З даним позовом до суду ТОВ «ФК "ЄАПБ"»звернулося 06.03.2025. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» визначено, що з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30.03.2020 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Тобто строки, передбачені статтею 257 ЦК України (загальна позовна давність), продовжено на строк дії карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 відмінено з 24 год 00 хв 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Водночас відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану у подальшому неодноразово продовжувався і діяв на момент звернення до суду із даним позовом. За таких обставин, враховуючи факт продовження загального строку позовної давності визначеного статтею 257 ЦК України, внаслідок введення карантину (п. 12 Перехідних положень ЦК України), а згодом воєнного стану (п. 19 Перехідних положень ЦК України), суд доходить висновку, що загальний строк позовної давності в три роки за вимогою про стягнення заборгованості продовжено та позивачем не пропущено при зверненні до суду із даним позовом. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи повне задоволення позовних вимог позивача, у порядку, передбаченому статтею 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 3028,00 грн слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved