Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. [INFO] в с. Шолохове Нікопольського району Дніпропетровської області у віці 85 років померла їхня рідна матір [PERSON] [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку на території Шолоховської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області та на житловий будинок [ADDRESS] . На випадок своєї смерті їхня матір склала заповіт від 15 липня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Покровського нотаріального округу Бойко Л.П., відповідно до якого вона у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] заповіла йому все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті, і те що вона за законом матиме право. 05.08.2018 року він звернувся з заявою про прийняття спадщини за заповітом до приватного нотаріусу Нікопольського районного нотаріального округу Рачкової О.А. 05.08.2018 року вказаний приватний нотаріус Рачкова О.А. відкрила спадкову справу за номером 4/2018 та здійснила реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі за №61956940. Після нього з заявами про прийняття спадщини до вказаного приватного нотаріуса звернулися відповідачі - його сестри [PERSON] та [PERSON] , які є спадкоємцями першої черги за законом. Вказана обставина підтверджується Листом приватного нотаріуса Рачкової О.А. на його адресу від 25.07.2018 року. Відповідачам було відомо про наявність заповіту матері на його користь, однак вони, не звертаючи уваги на це претендують на частку спадщини, що залишалася після смерті матері. 01.10.2019 року він звернувся із заявою до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В., яка діє у порядку заміщення [PERSON] приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу, в якій просив видати йому свідоцтво про право на спадщину на все майно, що залишилося після смерті матері, посилаючись на наявність заповіту на його користь, а також на те, що інші спадкоємці підлягають усуненню від права на спадкування. Постановою від 01.10.2019 року приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на усе майно, що залишилося після смерті їхньої матері, посилаючись на те, що з заявою про прийняття спадщини за законом та за заповітом до приватного нотаріуса Рачкової О.А. звернулися [PERSON] , а також [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом. Крім того, нотаріус посилається на те, що ним не подані оригінали документів, що підтверджують право власності на земельну ділянку. Оригінали зазначених документів знаходяться у відповідачів. Він змушений звернутися до суду з цим позовом, оскільки вважає, що відповідачі підлягають усуненню від права на спадкування щодо їх обов`язкових часток у спадщині на підставі ст.1224 ЦК України та відповідно до роз`яснень п.6 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» внаслідок того, що вони ухилялися від надання допомоги своїй матері, яка через похилий вік та тяжку хворобу була у безпорадному стані. На підставі викладеного просить суд усунути [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] від права спадкування після смерті їхньої матері [PERSON] [INFO] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 14.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та по справі призначено підготовче судове засідання (том 1 а.с.42-43). 27.12.2019 року від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. В якому останні просять у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі (том 1, а.с.53-56). 15.01.2020 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив (том 1, а.с. 74-75). 31.01.2020 року від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшли пояснення (том 1, а.с.101-104). Ухвалою суду від 04.06.2020 року закрито підготовче провадження по даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті ( том 1, а.с.137-138). У судове засідання 14.08.2025 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їхній представник [PERSON] , які були повідомленими належним чином, не з`явилися, про причин неявки суд не повідомили. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник позивача [PERSON] підтримала вимоги поданого позову. Заслухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] [INFO] (том 1, а.с.7). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є доньками [PERSON] [INFO] (том 1, а.с.19,21). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 22.01.2018 року виданого Шолохівською сільською радою Нікопольського району Дніпропетровської області (том 1, а.с.6). За життя [PERSON] склала заповіт від 15 липня 2016 року, посвідчений Бойко Л.П., приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №1426, згідно якого все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] (том 1, а.с.9). Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 4/2018, копію якої надіслано на запит суду від приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Максименко О.В., з якої вбачається, що позивач [PERSON] 05.02.2018 року звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а 20.07.2018 року звернулися відповідачі [PERSON] та [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (том 1, а.с.18,20). В обґрунтування позову позивач посилався на положення ч. 5 ст. 1224 ЦК України та зазначив, що [PERSON] та [PERSON] мають бути усунуті від права спадкування, оскільки їхня померла матір після травми знаходилась в безпорадному стані та за станом здоров`я і похилого віку не мала можливості самостійно забезпечувати умови свого життя, потребувала постійного стороннього догляду, допомоги та піклування. Відповідачкам був достовірно відомий стан здоров`я матері та її потреба в постійному сторонньому догляді з боку її доньок. Але відповідачі навмисно ухилилися від виконання своїх обов`язків. Кожна з них мала таку можливість як за станом свого здоров`я та і за своїм матеріальним положенням. Однак кожна з них не виявила бажання змінити свій образ життя та свій побут для догляду за хворою матір`ю. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняттям спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Крім цього, відповідно до статей 1233, 1235 ЦК України, заповіт є особистим розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Аналіз зазначених норм цього Закону вказує про особисте волевиявлення спадкодавця на призначення будь-якої особи та інших учасників цивільних процесів спадкоємцями без покладення на спадкоємців обов`язку та умов виникнення права на спадкування, або позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюється на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд, при вирішенні такої справи повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Пленум Верховного Суду України у роз`ясненнях, викладених у п. 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» звертає увагу судів на те, що факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. При вирішенні питання про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому, слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилався на те, що їхня матір [PERSON] після травми знаходилась в безпорадному стані та за станом здоров`я і похилого віку не мала можливості самостійно забезпечувати умови свого життя, потребувала постійного стороннього догляду, допомоги та піклування. [PERSON] та [PERSON] повинні були надавати їхній матері таку допомогу. Однак [PERSON] та [PERSON] ніякої допомоги [PERSON] не надавали та навмисно ухилилися від виконання своїх обов`язків Згідно з нормами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] зверталася до відповідачів з проханням про надання їй будь-якої допомоги медичної, матеріальної, тощо, і відповідачі навмисно уникали обов`язку надавати підтримку та допомогу спадкодавцю на його вимогу, а тому суд вважає, що позивач в порушення положень 12, 81 ЦПК України не надав доказів на підтвердження факту ухилення відповідачів від надання допомоги спадкодавцю. Крім того, судом також не встановлений факт перебування [PERSON] в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво. Суд вважає, що при розгляді справи позивачем та його представником не надано достатніх доказів того, що відповідачі свідомо ухилялася від надання допомоги [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про усунення від спадкування [PERSON] , [PERSON] є необґрунтованими, безпідставними та задоволенню не підлягають. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України, вимоги щодо стягнення із відповідачів на користь позивача сплаченого судового збору задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed