Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

У січні 2025 року [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до АТ КБ "Приватбанк" про захист прав споживачів, визнання трансакцій недійсними, визнання нарахування відсотків за користування кредитними коштами неправомірними. В обґрунтування позову зазначала, що [PERSON] , є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» з 03 серпня 2015 року. В процесі виконання умов договору, позивач зіштовхнулась із порушенням своїх прав, як споживач фінансових послуг, та як наслідок понесла фінансові втрати з погіршенням свого матеріального становища у майбутньому. Так, 21.08.2024 року, орієнтовно о 16 годині 30 хвилин, до позивача зателефонувала особа чоловічої статі, яка представилась менеджером АТ КБ «Приватбанку» і звернулась до позивача за персональними даними - ім`ям та по батькові. Особа повідомила позивачу інформацію про майбутнє надходження коштів за програмою «Виплата 6600 грн. від «ПриватБанку», за заявою надання коштів по зазначеній програмі. Позивач дійсно подавала таку заяву, проте не зазначала жодної банківської інформації. Жодної інформації про дані, що містяться в банківських карткax позивача, особа не розпитувала і позивачем вони їй не надавались. Після телефонної розмови з цією невідомою особою, у позивача виникла підозра, щодо вчинення цією особою шахрайства і тому відразу, орієнтовно о 17 годині 00 хвилин, позивач особисто звернулась до відділення банку, що знаходиться за адресою: вул. Івана Виговського, 20 в м. Києві і повідомила про зазначений дзвінок банку і свою підозру. Станом на 21.08.2024 року, після перевипуску карток, у позивача на рахунку [NUMBER] знаходилось - 135 472,34 грн., a на рахунку [NUMBER] кредитний ліміт був 0 (нуль) грн. Після того, як позивач відвідала банк, де їй зробили перевипуск карток, позивач повернулась відразу додому, свій фінансовий телефон не втрачала, не передавала дані своєї картки сторонній особі та в цей вечір не входила до аккаунту додатку «Приват24». Її фінансовий телефон знаходився на столі в одній із кімнат її квартири. Десь близько 23 години позивачу вкотре зателефонувала невідома особа, з якою позивач не розмовляла. Телефон позивач поклала на стіл, після чого з телефоном відбулося щось незрозуміле для неї, оскільки, без її участі, засвітився екран на телефоні з`явилась картинка і з нього почулися незрозумілі звуки. Ці звуки тривали десь 1 хвилину, а після того її телефон взагалі перестав працювати та вмикатись. 22.08.24 року позивач, після того, як вдалося відновити роботу телефону, побачила, що в неї зникли кошти з карткових банківських рахунків, і тоді одразу вона зателефонувала до поліції та в банк і повідомила про те, що вночі, 21.08.2024 року, після перевипуску банком карток, починаючи з 23 години 13 хвилин до 23 години 21 хвилини, без її відома, її згоди і участі, з її банківських рахунків № [NUMBER] тa № UA843052990000026200694809294 бyлo перераховано загалом 171 460,88 грн. на невідомі позивачу рахунки, з яких 35 000 грн. є коштами незаконно укладеного кредитного договору. Наразі позивачу невідомо яким чином шахраї отримали доступ до грошових коштів, адже, жодної інформації позивач нікому не передавала, в тому числі дані карток, доступу до акаунту в додатку «Приват24» не повідомляла логіни, паролі, а також ПІН-коди, CVV2/CVC2, строк дії картки. Подільським управлінням поліції ГУ НП у місті Києві було відкрито кримінальне провадження № 12024100070001903, за ознаками злочину, передбаченого частиною 4 CT.190. Кримінального України (шахрайство, вчинене у великих розмірах, або шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки), позивача визнано потерпілою, досудове слідство триває. 23.08.2024 року позивач в усному порядку звернулась до банку із проханням надати їй довідки по її банківським карткам, про транзакції, які проводились і списання кредиту. Вона повідомила Банк, що підставою для її звернення є отримання відповідних довідок, які їй потрібні для долучення до заяви в поліцію. Після цього, позивач розмовляла з представниками Банку з приводу можливості подання нею письмової заяви в Банк про шахрайські дії, але Банком в цьому їй було відмовлено. У телефонній розмові представник Банку зазначив, що для повідомлення достатньо лише телефонного дзвінка. Проте, жодних дій зі сторони Банку, щодо сприяння скорішому розслідуванню (вирішенню) даної справи не було. Відповідні докази телефонної розмови позивача з банком зберігаються у Банку і, при необхідності, можуть бути витребувані позивачем для ознайомлення. Така бездіяльність Банку, послужила причиною для звернення позивача 29.08.2024 року із письмовою заявою до Банку про проведення службового розслідування та повернення грошових коштів, які були на її карткових рахунках. На прохання Банку, позивач додатково направила витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за кримінальним провадження № 12024100070001903. Розглянувши заяву позивача, Банк надав відповідь від 11-09-2024 року №20.1.0.0.0/7-902/18444, в якій повідомив, що «АТ КБ «ПриватБанк», на жаль, змушений відмовити у задоволенні запиту. У випадку впевненості в наявності шахрайських дій щодо списання грошових коштів, рекомендували звернутись до правоохоронних органів». Разом з тим, Банк не повідомив позивача про результати службової перевірки і в який спосіб відбулося списання коштів, не надав відповіді з яких причин банківські картки було перевипущено, а не заблоковано і вже з нових карток № [NUMBER] ( [NUMBER] ) тa [NUMBER] ( [NUMBER] ) відбувся незаконний переказ коштів. Банк, надаючи свою відповідь на звернення позивача, висловив голослівне припущення, що вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону позивача та іншої особистої інформації. Проте відповідь Банку не містить доказів, які б свідчили про вину позивача, в тому, що вона своїми діями або бездіяльністю сприяла крадіжці свого фінансового номеру телефону, щоб потім зняти кошти, оформити кредит, або незаконно передала свій ПІН- код іншій особі, або розголошувала стороннім особам індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, або все, коли були виконані незаконні операції на карткових рахунках, позивач входив до акаунту додатку «Приват 24». Позивач вважає, що списання коштів з платіжної карти відбулося внаслідок дій третіх оciб , а саме вчинення кримінального правопорушення і ведеться розслідування, а не про те, що позивач причетна до будь-яких протиправних дій або злочинів. Враховуючи викладене, позивач просила: визнати недійсними транзакції за картковими рахунками позивача, а саме: № [NUMBER] та № [NUMBER] від 21 серпня 2024 року на сyму 171 460,88 грн; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити порушені права позивача, шляхом відновлення рахунку [NUMBER] , що існував станом на 20 серпня 2024 року, до списання коштів 21 серпня 2024 року; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити порушені права позивача, шляхом відновлення стану рахунку [NUMBER] , що існував станом на 20 серпня 2024 року, до списання коштів 21 серпня 2024 року; розірвати кредитний договір, укладений 21 серпня 2024 року, шляхом підписання анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якого Банком виданий кредит у сумі 35 000 гривень на рахунок [NUMBER] ; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» скасувати неправомірно нараховані проценти, комісії, встановлені кредитом та скасувати всі нараховані платежі, відсотки та заборгованість за ними; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» поновити кредитний ліміт на суму 35 000 грн на рахунку [NUMBER] ; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» повернути списану з пенсії заборгованість за кредитом у розмірі 1738,77 грн. на рахунок позивача; стягнути судовий збір з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача в розмірі 1732,00 грн. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 14 січня 2025 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання трансакцій недійсними, визнання нарахування відсотків за користування кредитними коштами неправомірними направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою судді від 03 лютого 2025 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 18 лютого 2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечив з наступних підстав. 03 серпня 2015 року позивач [PERSON] підписала анкету-заяву, якою виразила свою згоду на наступне: "Я згодна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді." Анкети-заяви аналогічного змісту були підписані [PERSON] 15.03.2019, 12.05.2021, 03.01.2023. 03 січня 2023 року [PERSON] на підставі власного волевиявлення, згідно зі ст. 634 ЦК України, підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, якою приєдналася до розділу "Загальні положення", підрозділів "Кредитні картки", "Поточні рахунки", "Використання картки", "Віддалені канали обслуговування", "Оплата частинами та Миттєва розстрочка", "Система переказів PrivatMoney", "Операції у відділеннях (умови та правила проведення операцій у відділеннях Банку)", "Автоплатежі", "Сервіс BankID" Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк" (далі Умови та Правила), що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять змішаний договір: Договір банківського рахунка, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту та Генеральний кредитний договір в частині надання споживчих кредитів "Кредитна картка", "Оплата частинами", "Миттєва розстрочка", прийняла всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язалась їх належним чином виконувати. Відповідно до укладеного Договору від 03.08.2015 року, [PERSON] були випущені та надані в користування платіжні картки за кредитною та дебетною схемами. Підписавши вказані вище Анкети-заяви та Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Укладення договору з позивачем відбулося у формі приєднання. Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Зміст договору, укладеного з [PERSON] зафіксовано в декількох документах: в Анкетах-заявах, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах, а також окремо в підписаних позивачем Заявах про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Паспорті споживчого кредитування. Таким чином, між позивачем та відповідачем укладений договір у письмовій формі. Укладення договору в такий спосіб чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, задля виникнення, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього договору, складовими якого виступають Анкета-заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими позивач ознайомлена, про що свідчить її власноручний підпис в Анкеті-заяві. При укладенні кредитного договору позивачем було письмово погоджено його умови, зокрема розмір % ставки за користування кредитними коштами, розмір щомісячного платежу, кінцевий строк повернення кредиту та інші умови. При укладенні договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. На момент укладення вказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами. При підписанні Анкети-опитувальника від 03.01.2023 та Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 03.01.2023 між сторонами також була укладена Угода про використання простого електронного підпису наступного змісту: "Банк та Клієнт (далі разом іменовані Сторони) узгодили при наданні Банком будь-яких послуг Клієнту, в т.ч., але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між Сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів використання простого електронного підпису. Сторони визнають простим електронним підписом такі способи підписів Клієнта: ОТП-пароль, QR-код, підпис стілусом на планшеті у відділеннях Банку, кнопки "Підпис", "Підписав", "Підтверджую", "Ознайомився" тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах Банку у мережі Інтернет, де Клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, дати доручення Банку на здійснення операції з переказу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК Банку дає Клієнту змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої Клієнт надає Банку шляхом підписання способами, що узгоджені Сторонами вище. Сторони визнають правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для Сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження. При здійсненні будь-якої операції та правочинів між Сторонами за допомогою ОТП-паролю як простого електронного підпису Сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу Клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження Клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайті Банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому Банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону клієнта [NUMBER] . Сторони узгодили, що Банк самостійно приймає рішення про застосування того чи іншого виду електронного підпису." Що стосується операцій, які позивач здійснювала 21 серпня 2024 року, представник відповідача зазначає наступне. Розмір кредитного ліміту на платіжну картку встановлюється виключно за рішенням банку з урахуванням фінансового стану клієнта банку та його кредитної історії. Користуватися чи ні встановленим кредитним лімітом є виключним правом клієнта. Як свідчить аналіз виписки по картці № [NUMBER] , дійсно, з неї 21 серпня 2024 року позивачем були здійснені перекази грошових коштів, які нею заперечуються. Також позивач заперечує здійснення переказів у вказану дату і з картки для виплат № [NUMBER] . Проведеною службовою перевіркою встановлено наступне: «Управлінням безпеки по Столичному макрорегіону проведено перевірку за службовою запискою Е.16.0.0.0/7-6597620 від 27.01.2025 щодо оскарження клієнтом [PERSON] , ІПН [NUMBER] списання 21.08.2024 коштів з її карток [NUMBER] CREDIT P55 та [NUMBER] KDV - Карта для виплат загальною сумою 171460,88 UAH. Переведення здійснені у додатку П24 через ручне введення даних картки на карткові рахунки: [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] - емітовані UNIVERSAL BANK. Першочергова перевірка здійснювалась Департаментом по роботі зі скаргами за WEBVK 240902PBNKI000000018444 (кейс БОК 15895753). Логами входів у П24 2024-08-21 о 16:22:11 зафіксовано авторизацію у акаунті П24 [NUMBER] клієнта [PERSON] , ІПН [NUMBER] з нетипового пристрою PERSONAL COMPUT ANDROID, 10 CHROME Fingerprint: D80F85D5447B6E297BC0D1E12940A4F8-D6GJP00AA та ІР-адреси [NUMBER] Vodafone Ukraine. - 32279170 [NUMBER] 31.144.184.21 MOZILLA/5.0 (LINUX; ANDROID 10; K) APPLEWEBKIT/537.36 (KHTML, LIKE GECKO) C 2024-08-21 16:22:11 PERSONAL COMPUT ANDROID, 10 CHROME, 127.0.0.0 CONFIRM 0, 0 P24WEB, 2.0 D80F85D5447B6E297BC0D1E12940A4F8-D6GJP00AA false Vodafone Ukraine. Авторизацію у сторонньому пристрої було підтверджено через IVR-меню - 2024-08-21 16:21:43 Контакт проведено (OK) [NUMBER] P24WEB authorization. Зафіксовано зміну паролю в акаунт [NUMBER] П24 з типового пристрою клієнта [PERSON] , ІПН [NUMBER] Sony AOS 10 b09a6d4c4cd77d0b та ІР-адреси [NUMBER] , здійснено в П24 та підтверджено через IVR-меню. - 10360424 32279170 [NUMBER] 2024-08-21 17:04:56 CHANGE_PASSWORD changepassword [NUMBER] b09a6d4c4cd77d0b I4213 I4213|Sony AOS 10 undefined 0 6.68.00 P24AOS2. Переведення коштів з карток [NUMBER] CREDIT P55 та [NUMBER] KDV - Карта для виплат на картки: [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] - емітовані UNIVERSAL BANK були підтверджені через IVR- опитування, клієнту надіслані Текстові повідомлення в SMS на фінансовий номер телефону. Фіксацій даних карток в АТМ, ТСО чи еквайринговій мережі не виявлено. Слід звернути увагу, що транзакції співпадають по часу з типовими авторизаціями у акаунті [NUMBER] П24 клієнта [PERSON] , ІПН [NUMBER] , після зміни паролю в акаунт [NUMBER] П24, здійсненої клієнтом [PERSON] 2024-08-21 о 17:04:56, інших нетипових авторизацій не було. Ініціатору службової записки доцільно звернути увагу на наявні суттєві розбіжності у письмовому зверненні WEBVK 240902PBNKI000000018444 клієнта [PERSON] , ІПН [NUMBER] до Банку, де вказується, що клієнт ніяких вимог зловмисників не виконувала, у першочерговому діалозі [PERSON] з оператором підтримки клієнтів та даними, викладеними у Постанові прокурора про тимчасовий доступ WEBVK 241112PBNKI0000000355985598. Під час дзвінка до банку [PERSON] підтверджує виконання вимог шахрая, у Постанові прокурора також наявні підтвердження виконання клієнтом вимог зловмисників. Отже, несанкціоновані операції та переведення коштів сталися внаслідок недотримання клієнтом [PERSON] , ІПН [NUMBER] заходів безпеки під час користування Платіжним інструментом та підлягають відповідальності відповідно до Умов та правил надання банківських послуг:" Типовим (довіреним) є пристрій, який зазвичай постійно використовується клієнтом для входу до Приват24 з встановленим на ньому фінансовим номером телефону. Нетиповий пристрій - інший, відмінний від типового, з якого відбувається вхід до Приват24 клієнта і для першого входу потребує додаткового підтвердження. Приват24 - система дистанційного обслуговування клієнтів, офіційний канал зв`язку (обміну інформацією) між Банком та Клієнтом. Для входу до система Приват24 клієнт повинен ввести логін та пароль. Логін - це номер мобільного телефону клієнта, який є фінансовим номером. Пароль - унікальна послідовність із символів і цифр, яка відома лише клієнту. Тобто, для того щоб зайти до Приват24 потрібно ввести пароль входу, який відомий лише клієнту, в даному випадку Позивачу. Для того щоб відновити/змінити пароль, необхідно зайти на сайт Приват24 та обрати Вхід, далі: ввести номер мобільного телефону; обрати - забули пароль; вибрати спосіб зміни паролю, або дзвінок банку та після цього натиснути кнопку 1 або інший спосіб та на номер телефону прийде смс-повідомлення і ввести код із повідомлення; після цього з`явиться віконце, в якому користувач обирає одну із своїх карток; ввести ПІН-код обраної картки; ввести новий пароль. Отже, для того, щоб зайти до Приват24 недостатньо мати лише номер мобільного телефону, потрібно або знати пароль входу, або ж для зміни паролю знати ПІН-код картки клієнта, щоб можна було змінити пароль входу до Приват24. Тобто, для того, щоб інша особа могла переказати кошти через Приват24, вона повинна спочатку зайти до Приват24. Відповідно до п. 1.1.1.83 Умов та Правил надання банківських послуг, IVR - один із каналів дистанційного обслуговування Клієнта, що дозволяє здійснювати переказ між рахунками, відкритими в Банку, за допомогою мобільного зв`язку шляхом звернення Клієнта на номер 3700 та обрання відповідної послуги у голосовому меню, а також використовується Банком для належного інформування Клієнта про внесення змін до Договору, розірвання Договору (закриття рахунку), активацію додаткових послуг, актуалізації даних про Клієнта, в тому числі контактних даних, інформування про розмір заборгованості за кредитом, інформування про здійснені Клієнтом фінансові операції та рух коштів на його рахунку, проведення Банком акцій, проведення опитування про якість обслуговування, дистанційне обслуговування, оформлення платіжних документів тощо, надання реквізитів картки/рахунку Клієнта, які містять: прізвище, ім`я та по батькові, індивідуальний податковий номер, номер рахунку, IBAN рахунку; отримання згоди Клієнта на вищезазначені дії та підписання Клієнтом електронних документів Простим електронним підписом. Інтерактивне голосове меню (IVR) - це автоматизована телефонна система, яка дозволяє клієнтам вибирати варіанти голосового меню та взаємодіяти за допомогою голосу та цифрових клавіатур. Коли клієнти дзвонять за номером служби підтримки клієнтів організації, вони чують голосовий запис, в якому їм пропонується вибрати один із кількох варіантів, наприклад мову або відділ. Тобто, в даному випадку на фінансовий номер позивача були здійснені телефонні дзвінки від Банку про те чи підтверджує він здійснення тієї чи іншої операції. При схваленні переказу/операції клієнт банку повинен натиснути "1", при відхиленні натиснути "2". Всі IVR-дзвінки від 21.08.2024 на фінансові номери позивача, були нею успішно схваленні натисканням "1". Спірні перекази з картки позивача були проведені 21.08.2024, натомість до банку позивач звернулась на лінію підтримки 3700 тільки 23.08.2024, а письмово лише 29 серпня 2024 року. Відповідно до п. 4 статті 87 ЗУ «Про платіжні послуги» платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією. Також представник відповідача зазначає, що спірні транзакції супроводжувались автентифікацією позивача з її мобільного пристрою, а також супроводжувались повідомленнями банку на її фінансовий номер [NUMBER]. Вказаний номер телефону був визначений [PERSON] як фінансовий, починаючи з дати укладення договору, тобто з 03.08.2015 і не змінювався ні напередодні, ні в день здійснення спірних переказів. При цьому, перехід за фішинговим посиланням, яке було надіслане на телефон позивачки третіми особами, виконання їх вказівок для успішної реєстрації за таким посиланням, схвалення зміни паролю входу в Приват24 введенням ПІН-у від картки підтверджено особисто [PERSON] в телефонній розмові з оператором служби підтримки клієнтів банку 3700. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача вказував, що позивачем у даній справі не надано доказів про порушення її прав та інтересів з боку відповідача АТ КБ "ПриватБанк", а відсутність таких порушень не породжує для неї права на захист в обраний спосіб та з вказаних у позові підстав. Звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги в зв`язку з відсутністю порушеного права з боку відповідача, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. 05 березня 2025 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій остання позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, вказавши, що позивач вчасно звернулась до відповідача з повідомленням про шахрайство. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, вказавши на їх необґрунтованість, просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд установив такі обставини та дійшов до наступних висновків.. Відповідно до ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ч. 1 ст. 9 Конституції України). Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. 03 серпня 2015 року позивач [PERSON] підписала анкету-заяву, якою виразила свою згоду на наступне: "Я згодна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді." Анкети-заяви аналогічного змісту були підписані [PERSON] 15.03.2019, 12.05.2021, 03.01.2023. 03 січня 2023 року [PERSON] на підставі власного волевиявлення, згідно зі ст. 634 ЦК України, підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг якою приєдналася до розділу "Загальні положення", підрозділів "Кредитні картки", "Поточні рахунки", "Використання картки", "Віддалені канали обслуговування", "Оплата частинами та Миттєва розстрочка", "Система переказів PrivatMoney", "Операції у відділеннях (умови та правила проведення операцій у відділеннях Банку)", "Автоплатежі", "Сервіс BankID" Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк" (далі Умови та Правила), що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять змішаний договір: Договір банківського рахунка, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту та Генеральний кредитний договір в частині надання споживчих кредитів "Кредитна картка", "Оплата частинами", "Миттєва розстрочка", прийняла всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язалась їх належним чином виконувати. Відповідно до укладеного Договору від 03.08.2015 року, [PERSON] були випущені та надані в користування платіжні картки за кредитною та дебетною схемами. При підписанні Анкети-опитувальника від 03.01.2023 та Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 03.01.2023 між сторонами також була укладена Угода про використання простого електронного підпису наступного змісту: "Банк та Клієнт (далі разом іменовані Сторони) узгодили при наданні Банком будь-яких послуг Клієнту, в т.ч., але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між Сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів використання простого електронного підпису. Сторони визнають простим електронним підписом такі способи підписів Клієнта: ОТП-пароль, QR-код, підпис стілусом на планшеті у відділеннях Банку, кнопки "Підпис", "Підписав", "Підтверджую", "Ознайомився" тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах Банку у мережі Інтернет, де Клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, дати доручення Банку на здійснення операції з переказу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК Банку дає Клієнту змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої Клієнт надає Банку шляхом підписання способами, що узгоджені Сторонами вище. Сторони визнають правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для Сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження. При здійсненні будь-якої операції та правочинів між Сторонами за допомогою ОТП-паролю як простого електронного підпису Сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу Клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження Клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайті Банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому Банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону клієнта [NUMBER] . Укладення між сторонами договору про надання банківських послуг та отримання [PERSON] платіжних карток, підтверджується сторонами, а тому додатковому доказуванню не підлягає. Також сторонами не заперечується та як вбачається з виписок по картках позивача, кошти на загальну суму 171 460,88 грн., різними платежами, були переведені на інші рахунки. Переказ коштів був здійснений окремими платежами, кошти були переведені на інші рахунки за допомогою інтернет-банкінгу «Приват24». Для реєстрації в системі були введені особисті дані авторизації у сервісі «Приват24». Після чого транзакції було підтверджено за допомогою особистих даних клієнта. 22 серпня 2024 року про вищевказані несанкціоновані транзакції [PERSON] повідомила АТ КБ «Приватбанк» за телефоном гарячої лінії 3700. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою позивача про вчинення кримінального правопорушення відкрито кримінальне провадження № 12024100070001903 за частиною четвертою статті 190 КК України, в якому остання є потерпілою. Частинами 1, 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 627, ст. 629 ЦК України). За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч. 1 ст. 1066 ЦК України). Як визначено у ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. Згідно ч. 1 ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні послуги», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, користувач платіжних послуг (далі - користувач) - фізична особа або юридична особа, яка отримує чи має намір отримати платіжну послугу як платник або отримувач (або обидва одночасно) та/або є власником електронних грошей (цифрових грошей Національного банку України), а в разі надання послуг банком - клієнт банку; неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі; неналежний платник - особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав (помилково або неправомірно); платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки; платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього; Відповідно до вказаного Закону, користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: 1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. В свою чергу, надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час: 1) отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; 2) ініціювання дистанційної платіжної операції; 3) будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій). Пунктом 141 Положення про порядок емісії та еквайрінгу платіжних інструментів, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором. Користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень. Відповідно до пункту 138 вказаного Положення, емінетн зобов`язаний забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення); зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору; забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання платіжного інструменту після отримання такого повідомлення; забезпечити користувачу можливість у будь-який час повідомити емітента про потребу розблокування або заміни (перевипуску) платіжного інструменту; повідомляти користувача про виконання операцій з використанням платіжного інструменту. Емітент у разі невиконання ним обов`язку з інформування користувача про виконані операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від виконання таких операцій. Обов`язок емітента щодо повідомлення користувача про виконані операції з використанням платіжного інструменту користувача є виконаним у разі: 1) інформування емітентом користувача про кожну виконану операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем; 2) відмови користувача від отримання повідомлень емітента про виконані операції з використанням платіжного інструменту користувача, про що зазначено в договорі з користувачем. Користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Втратою платіжного інструменту є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за платіжним інструментом, неправомірне заволодіння та/або використання платіжного інструменту чи його реквізитів та/або індивідуальної облікової інформації. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання заяви (повідомлення) щодо факту міскодингу зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його заяви (повідомлення). Емітент зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача щодо використання платіжного інструменту або неналежної платіжної операції, ініційованої з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого законодавством України для розгляду звернень (скарг) громадян. Строки, протягом яких емітент установлює ініціатора та правомірність платіжної операції, та строки повернення на рахунок користувача суми попередньо списаної неналежної платіжної операції визначені статтею 89 Закону України "Про платіжні послуги". Надавач платіжних послуг повинен сприяти власнику рахунку/держателю в поверненні коштів за неналежною платіжною операцією з використанням платіжного інструменту шляхом негайного надання доступної йому інформації про таку операцію (без стягнення плати), уключаючи інформацію, отриману на його запит від надавача платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача. Надавач платіжних послуг, який обслуговує неналежного отримувача, для встановлення правомірності платіжної операції з використанням платіжного інструменту в разі опротестування неналежної платіжної операції власником рахунку та/або держателем та/або на вимогу емітента зобов`язаний після отримання відповідного повідомлення негайно заблокувати кошти в сумі неналежної платіжної операції на рахунку неналежного отримувача на строк до 30 календарних днів. Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629 св 18), від 24 липня 2019 року у справі № 753/16954/16-ц (провадження № 61-24323 св 18), від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877 св 19), від 21 квітня 2021 року у справі № 751/6050/18 (провадження № 61-18544 св 19), від 07 липня 2021 року у справі № 370/476/16-ц (провадження № 61-10242 св 20), від 17 грудня 2021 року у справі № 263/3704/19 (провадження № 61-1799 св 21), від 13 червня 2022 року у справі № 587/586/21(провадження № 61-19319 св 21). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Верховний Суд у Постанові Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 (провадження № 61-8249св23), зазначив, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Суд, здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов висновку про те, що АТ КБ «ПриватБанк» належними та допустимими доказами не підтверджено, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з її карткового рахунку, оскільки переказ коштів, розміщених на картковому рахунку позивача було здійснено без використання платіжної карти. При цьому, банком не заперечувався факт того, що перерахування були ініційовані не позивачем, а іншими невстановленими особами шляхом застосування шахрайських методів, тобто кошти списано унаслідок шахрайських дій невстановлених осіб. Відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я позивача не є підставою для відмови у позові. Інші доводи, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, висновків суду не спростовують, з тих підстав, що саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони. Щодо обраного позивачем способу захисту та формулювання заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне. В позовній заяві позивач просить визнати недійсними транзакції за картковими рахунками позивача, а саме: № [NUMBER] та № [NUMBER] від 21 серпня 2024 року на сyму 171 460,88 грн. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричинених цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 67), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 56), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 55)). Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, обставини, наслідки порушення, такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності. Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективність можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача. Ефективним є спосіб захисту, який забезпечує відновлення порушеного права позивача (спричиняє потрібні результати) без необхідності вчинення інших дій з метою захисту такого права, повторного звернення до суду задля відновлення порушеного права. Тобто спосіб захисту, який виходячи з характеру спірних правовідносин та обставин справи здатен призвести до відновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів (має найбільший ефект у відновленні). Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. пункти 110-113 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2024 року у справі № 910/2592/19 (провадження № 12-41гс23)). Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що належним способом захисту є примусове виконання обов`язку в натурі, а позовна вимога про визнання недійсними транзакції з переказу коштів є неналежною, оскільки не призведе до відновлення порушених прав позивача. Позовні вимоги позивача про розірвання кредитного договору, укладеного 21 серпня 2024 року, шляхом підписання анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якого Банком виданий кредит у сумі 35 000 гривень на рахунок [NUMBER] задоволенню не підлягають, оскільки суду не надано доказів його укладення. Щодо позовних вимог [PERSON] про припинення нарахування процентів, пені та інших штрафних санкцій та їх скасування суд вважає за необхідне зазначити наступне. Задоволення таких позовних вимог жодним чином не захищає/не відновлює право позивача оскільки нарахування відсотків та інших платежів здійснюється банком на виконання вимог закону щодо обліку банківських операцій і жодним чином не впливає на права позивача. Щодо вимог позивача про зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» повернути списану з пенсії заборгованість за кредитом у розмірі 1738,77 грн. на рахунок позивача. Враховуючи, що вищевказані кошти були стягнуті як відсотки за користування кредитним лімітом та встановлені обставини у справі, суд приходить до висновку про задоволення вищевикладеної вимоги, проте, зауважує, що рішення суду про зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» повернути списану з пенсії заборгованість за кредитом у розмірі 1738,77 грн. на рахунок позивача має бути виконаним не лише у добровільному порядку, але й у примусовому (без участі відповідача, але його коштом) порядку, враховуючи мету відповідного позову, рішенням необхідно стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] 1738,77 грн. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони досилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, аналізуючи надані докази, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно положень ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи зазначене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з оплати судового збору в розмірі 866 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial