Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити дружину [PERSON] батьківських прав відносно їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані ухиленням відповідачки від виконання батьківських обов`язків, зокрема зазначено, що в 2017 році вона залишила дитину проживати з батьком, а сама виїхала в невідомому напрямку. З того часу дитиною не опікується, участі в житті сина не бере, не допомагає у його вихованні та матеріально не забезпечує. З 2017 року лише двічі відвідувала сина. У 2023 році судом ухвалене рішення, за яким відібрано у матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав малолітнього сина [PERSON] , передано на виховання позивачу [PERSON] , стягнуто аліменти на утримання дитини. Проте ставлення відповідачки до дитини не змінилося, вона не бере участі у вихованні та утриманні сина. Одноосібно виховуючи дитину, позивач своєчасно не отримав відстрочку від призову по мобілізації, у січні 2025 року призваний до лав ЗСУ. У зв`язку з ухиленням [PERSON] від виконання покладених законом на неї обов`язків, дитина фактично залишилася без батьківського піклування, на сьогодні проживає з бабусею [PERSON] в селі Дроздні Ковельського району. Ураховуючи наведене [PERSON] просив позов задовольнити і стягнути з відповідачки понесені судові витрати. Ухвалою від 25.04.2025 суд прийняв позов до розгляду в порядку загального позовного провадження. Представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав наведених у позовній заяві, додатково просив врахувати думку дитини та умови, в яких опинився [PERSON] , 2013 року народження, у зв`язку із відсутністю батьківського піклування, зокрема дані про особу бабусі. Належним чином повідомлена відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явилася, правом подати відзив не скористалася. Згідно з відомостями УДМС у Волинській області [PERSON] не має зареєстрованого місця проживання (а.с.27), викликалась до суду в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Представник органу опіки та піклування Ілюшик С.Л. висловив позицію про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , мотивуючи тим, що починаючи з 2015 року дитина перебуває на обліку як така, що опинилася в скрутних життєвих умовах. [PERSON] проживала з [PERSON] в с.Дроздні без реєстрації шлюбу, у 2013 році у них народився син [PERSON] , а згодом ще одна дитина, яка померла. Після реєстрації шлюбу у 2015 році [PERSON] раптово залишила сім`ю і зникла. Згодом з`ясувалося, що вона проживала в місті Ковелі, у неї народилася дитина [PERSON] , [INFO] , проте у травні 2024 року вона позбавлена батьківських прав щодо доньки. [PERSON] не проживає із сином, приїздить в село епізодично, не повідомляє про своє постійне місце проживання та не опікується сином. [PERSON] не дає логічних пояснень з приводу мотивів такої поведінки Після мобілізації батька дитина тимчасово влаштована в сім`ю бабусі [PERSON] . Однак остання зловживає спиртними напоями, що вимагає постійного контролю за дитиною зі сторони органу опіки та піклування. Заслухавши неповнолітнього [PERSON] , показання свідків, дослідивши висновок органу опіки та піклування, інші письмові докази, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Датою ухвалення рішення є 11.08.2025. Фактичні обставини справи, встановлені судом Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ковельському району Ковельського міськрайонного управління юстиції у Волинській області, серії [NUMBER] . Сторони у справі зареєстрували шлюб 23.07.2015, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ковельському району Ковельського міськрайонного управління юстиції у Волинській області видано повторне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Шлюб між сторонами не розірваний. Малолітній [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей Колодяжненської сільської ради Ковельського району як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах. У матеріалах особової справи на дитину серед іншого міститься інформація про те, що вказана служба брала дитину на облік двічі - 01.07.2015 та 22.10.2021. Причиною взяття дитини на облік було ухилення матір`ю дитини [PERSON] від виконання своїх обов`язків. Дитина проживала з батьком [PERSON] та матір`ю батька (бабусею) [PERSON] . Починаючи з четвертого класу шкільним життям дитини опікувався виключно батько. Хлопчик навчається переважно на початковий та середній рівень. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19.07.2023 у справі №159/3227/23 позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, задоволений частково, ухвалено відібрати у матері [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав, малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , та передати його на виховання батькові [PERSON] , як такому, що самостійно виховує дитину. Ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн на дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.06.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Покладено на орган опіки та піклування контроль за виконанням [PERSON] своїх материнських обов`язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] . Із змісту судового рішення вбачається, що [PERSON] брала участь у розгляді вказаної судової справи, заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, повідомляла, що син проживав разом з нею до вересня 2018 року, неодноразово намагалася поспілкуватися із сином, чому перешкоджала мати позивача. Відповідач [PERSON] запевняла суд у подальшому виконанні своїх обов`язків щодо дитини. Згідно з відомостями Автоматизованої системи виконавчих проваджень (а.с.179) рішення в частині стягнення аліментів до примусового стягнення не пред`явлене. З проведених службою у справах дітей Колодяжненської сільської ради актів обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] вбачається, що упродовж серпня 2023 року - грудня 2024 року (а.с.84-97,112) [PERSON] проживала разом із сином в [ADDRESS] або на [ADDRESS] . Відносини в сім`ї відмічені як доброзичливі. Проводилися бесіди з обома батьками з приводу дотримання умов гігієни. Продуктами харчування та одягом дитина забезпечена. [PERSON] в період проживання разом із сином [PERSON] в с.Дроздні була позбавлена батьківських прав щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.172). У серпні 2024 року [PERSON] звернулась до Служби у справах дітей із заявою про зняття неповнолітнього [PERSON] з обліку для дітей, котрі опинилися в скрутних життєвих умовах, у зв`язку із відсутністю для того підстав (а.с.171). 06.01.2025 [PERSON] призваний для походження військової служби під час мобілізації, що підтверджується повідомленням тимчасово виконуючого обов`язки [INFO] від 18.06.2025 №7737 (а.с.178). У лютому 2025 року від директора Дрозднівського ліцею на адресу Служби у справах дітей Колодяжненської сільської ради надійшло повідомлення про те, що дитина [PERSON] , 2013 року народження, залишилася без батьківського піклування: батько перебуває в лавах ЗСУ, мати [PERSON] залишила дитину без нагляду та зникла у невідомому напрямку. З 25.02.2025 дитина перебуває у бабусі [PERSON] . Службою у справах дітей Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області згідно з наказом від 25.02.2025 №14/1.4 [PERSON] тимчасово влаштований в сім`ю бабусі [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] . (а.с.170). За інформацією Дрозднівського ліцею Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області, що міститься у довідці від 24.03.2025 №02-46/15, [PERSON] є учнем 6 класу ліцею, відвідує гурток з футболу, проживає з татом. Мама не приділяє належної уваги дитині, не цікавиться навчання, захопленнями та інтересами [PERSON] , батьківські збори не відвідує. Рішенням виконавчого комітету Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області від 23.05.2025 №6/13 затверджений висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] (а.с.60). Такого ж змісту рішення було прийняте органом місцевого самоврядування 24.05.2024, рішення №6/11 (а.с.172). Актом служби у справах дітей від 26.05.2025 зафіксовано, що [PERSON] повернулася для подальшого проживання та утримання дитини. 04.07.2025 [PERSON] особисто отримала за адресою [ADDRESS] виклик до суду (а.с.181). Староста села [PERSON] під час допиту в суді повідомила, що у липні 2025 року зустрічала [PERSON] в селі, повідомляла про судовий процес, більш детальною інформацією про місце постійного проживання відповідачки не володіє. 31.07.2025 та 04.08.2025 Службою у справах дітей, відділом соціального захисту населення виконавчого комітету Колодяжненської сільської ради Ковельського району проведене обстеження умов проживання за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , де проживають і мають постійне місце реєстрації [PERSON] , 1962 року народження (бабуся дитини), та [PERSON] , [INFO] . Комісією встановлені задовільні умови проживання за цими адресами, також встановлено, що продуктами харчування, одягом, взуттям, речами особистого вжитку, шкільним приладдям дитина забезпечена. Мати [PERSON] на час перевірки відсутня. Сусіди упродовж останніх півроку її не бачили. Дитина [PERSON] , у присутності законного представника [PERSON] , психолога [PERSON] , повідомив, що проживає з бабусею, матір не бачив з минулого року, хоче щоб батько повернувся з війни додому. Свідки [PERSON] , [PERSON] , які є рідними сестрами позивача, показали, що проживають окремо, не володіють подробицями життя брата, проте знають, що відповідачка залишила сім`ю ще у 2015 році, з того часу брат виховує сина самостійно. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Суд відмовляє у задоволенні позову з таких мотивів. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (пункту 1 статті 18 Конвенції). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини восьма, дев`ята статті 7 Сімейного кодексу України). Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на умови, за яких втручання у сімейне життя особи вважається виправданим, зокрема виправданим є таке втручання, яке: здійснюється згідно із законом, тобто у випадках передбачених національним законодавством, має законну мету, наприклад захист прав та інтересів дитини, є необхідним у демократичному суспільстві. При цьому дотримання пропорційності будь-якого вжитого державою заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. У справі Olsson v. Sweden (№ 2), від 27.11.1992 Європейський суд з прав людини нагадував, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України ( далі -СК України). Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови системної, постійної винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками ( постанова Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №756/6112/18) Інтереси дитини вимагають збереження зв`язків дитини з її сім`єю за винятком випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною, і це може завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., наприклад, пункт 143 рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 14.03.2017 у справі «KB та інші проти Хорватії», заява № 36216/13). Розрив таких зв`язків означає відрізання дитини від її коріння, що можна зробити лише в дуже виняткових випадках, необхідно зробити все для збереження особистих стосунків і, якщо і коли це доречно, для «відбудови» сім`ї. У цьому контексті ЄСПЛ підкреслив, зокрема, зобов`язання держави вживати заходів для збереження зв`язку між батьками та дитиною, наскільки це можливо (див., наприклад, пункт 48 рішення ЄСПЛ від 13.10.2015 у справі «СH проти Італії, заява № 52557/14). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо (постанова Верховного Суду від 07.02.2024 у справі №455/307/22). Доведення обставин, які можуть бути підставою позбавлення відповідача батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 29.05.2020 у справі № 739/2159/18). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13). Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від стандарту «достатність доказів», підкреслює необхідність зіставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Проте, у справах про позбавлення батьківських прав, яке є крайнім заходом, закріплений стандарт «достатніх та переконливих доказів», який означає, що докази, надані стороною, повинні бути достатніми для переконання суду у наявності підстав для позбавлення батьківських прав. Цей стандарт доказування є більш вищим ніж «вірогідність доказів». Тому зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, а також збір необхідної доказової бази. На переконання суду, доводи позивача, показання свідків та висновок Органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] не є достатніми доказами для підтвердження ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків та позбавлення її таких прав. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , затверджений рішенням виконавчого комітету Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області від 23.05.2025 №6/13, мотивований тим, що з 01.07.2015 року дитина взята на облік як така, що опинилася у складних життєвих обставинах, мати дитини не опікується нею, не підтримує зв`язку, не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини. Дитина за рішенням суду відібрана у матері та передана на виховання батькові. У зв`язку з призовом батька до лав ЗСУ дитина тимчасово влаштована до [PERSON] . Такого ж змісту рішення було прийняте органом місцевого самоврядування 24.05.2024, рішення №6/11. Однак обидва висновки не є достатньо обґрунтованими, оскільки не містять даних, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка не здатна виконувати батьківські обов`язки. Не врахована поведінка відповідачки після рішення суду від 19.07.2023 про відібрання дитини. Відповідачка проживала разом із сім`єю в селі Дроздні з серпня 2023 до грудня 2024 років. При обстеженні умов у січні 2024 року (а.с.112) її охарактеризували як доброзичливу. Дитина була забезпечена необхідним одягом, продуктами харчування, засобами для навчання. У серпні 2024 року відповідачка наполягала на скасуванні статусу дитини, як така, що опинилася в скрутних умовах. Як вбачається з актів огляду відповідачка проживала разом із сином і в травні 2025 року. Отже органом опіки та піклування не встановлені дійсні обставини проживання сім`ї, не з`ясовані причини відсутності відповідачки за місцем проживання сина. У висновку не наведено переконливих доводів доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав. За положеннями частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 23.10.2024 в справі № 464/2040/23, від 15.11.2023 в справі № 932/2483/21, від 10.11.2023 у справі № 401/1944/22, від 07.02.2022 в справі № 759/3554/20, від 26.07.2021 в справі № 638/15336/18). Також суд критично ставиться до пояснень дитини з приводу тривалої відсутності матері, оскільки вони об`єктивно не відповідають змісту актів обстеження умов проживання, зокрема у травні 2025 року. Дитина прагне повернення батька з лав ЗСУ, тому схильна до тих пояснень, які вважає для себе найкращими. Суд звертає увагу на вжиті відповідачкою заходи для підтримання зв`язку з дитиною, це прослідковується як під час вирішення первісного позову про позбавлення батьківських прав у справі №159/3227/23, так і після, коли сім`я проживала в селі Дроздні разом до грудня 2024 року. Відповідачка була вдома і після мобілізації чоловіка у травні 2025 року. Крім того, вручення відповідачці судових викликів у липні 2025 року за місцем проживання сина в с.Дроздні також викликає обґрунтований сумнів щодо постійного ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків. За матеріалами справи шлюб між сторонами не розірваний, рішення суду в частині стягнення аліментів до примусового стягнення не пред`явлене. Стороною позивача не надано суду логічного пояснення з цих питань. Будь-які докази того, що відповідач притягувалася до відповідальності за невиконання батьківських обов`язків відносно сина, суду не надані. Зважаючи на попередні звернення позивача до суду, поведінку відповідача, суд розуміє складність стосунків між сторонами, проте перебуває на позиції щодо збереження сімейних зв`язків дитини зі своєю матір`ю. Викладені обставини справи в їх сукупності та взаємозв`язку не дають підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав. В інтересах дитини доцільно спочатку вжити відповідних заходів, спрямованих на зміну поведінки відповідача у кращу сторону. Верховний Суд у постанові від 20.03.2024 у справі № 204/2097/22 вказав, що суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Щодо судових витрат. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed