Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

Позивач ТОВ «Споживчий центр» звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 19.11.2024 справу за підсудністю направлено до Придніпровського районного суду м. Черкаси. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 03.06.2024 укладено кредитний договір (оферти) № 03.06.2024-100000816. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 10000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 03.06.2024, строком на 98 днів. Як зазначено, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 30400грн. 00коп., що складається з боргу по тілу кредиту - 10000грн. 00коп., комісії - 700 грн. 00 коп., неустойки - 5000грн. 00коп. та процентам - 14700грн. 00коп., чим порушуються права позивача. Таким чином, позивач просить суд, - стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 30400грн. 00коп., судовий збір у розмірі 2422грн. 40коп. Ухвалою суду від 17.12.2024 прийнято, відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачем, через представника, подано відзив на позов, який прийнятий судом і, за яким просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що відповідач не приєднався до публічної пропозиції позивача на укладення договору, а тому договір не є укладеним. Позивачем не підтверджено надання відповідачу кредиту у розмірі 10000грн. 00коп., тобто відсутні належні і допустимі докази. Сторони не досягнули домовленостей щодо умов кредитування, паспорт споживчого кредиту не містить підпису позивача, що викликає сумніви щодо підтвердження наміру позивача на укладення договору. Вважає, що позивач не мав права встановлювати такий платіж, як комісія, а тому положення договору про таке, є нікчемним. Позивачем подано відповідь на відзив, яка прийнята судом. Просить позовні вимоги задовольнити, враховуючи викладене у позові. Зазначено, що кредитний договір підписаний сторонами в електронній формі і відповідач погодився зі усіма умовами договору. Кредитні кошти були перераховані відповідачу на вказаний ним банківський рахунок, ним же зазначено фінансовий номер. Сторонами досягнуто усіх істотних умов кредитного договору та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором. Розрахунок заборгованості здійснено вірно і не спростовано відповідачем розмір боргу. Платіж - комісія, передбачений умовами договору і таке нарахування відповідає умовам ЗУ «Про споживче кредитування». Відповідачем заперечення на відповідь на відзив подані не були. В судове засідання позивач не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Представником подане клопотання про розгляд справи за його відсутності. Просить позовні вимоги задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомлено. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на доводи відзиву на позов. Заслухавши пояснення представника відповідача, враховуючи позицію представника позивача, дослідивши матеріали справи та докази і їх сукупності, суд приходить до наступного: встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 03.06.2024 укладено кредитний договір (оферти) № 03.06.2024-100000816 (складається з: Пропозиції про укладення кредитного договору, Заявки кредитного договору, Відповіді позичальника про прийняття пропозиції, Інформаційного повідомлення позичальника, Паспорту споживчого кредиту). Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі - 10000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 03.06.2024, строком на 98 днів. Договором передбачено: процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки: 1.13% = (11109.08 / 10000)/98 ? 100%; проценти (економічна сутність - плата за користування Кредитом) розраховуються шляхом множення всієї Суми Кредиту (включаючи всі Транші) (залишку від всієї Суми Кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку; комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі - "Комісія", економічна сутність - плата за надання Кредиту) - 7% від суми Кредиту та дорівнює 700 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Згідно з п. 3.1. договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію. Пунктом 3.2. договору встановлено, що Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п. 4.1 договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності та встановлено, що надання Кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника. Згідно із п. 4.3. договору днем надання Кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитодавця, а днем погашення Кредиту/сплати платежу день зарахування коштів на поточний рахунок Кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитодавця. У випадку перерахування коштів Позичальником на поточний рахунок Кредитодавця, Позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку сплати платежу. Відповідно до п. 6.1. договору Позичальник зобов`язався використати Кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів за користування шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: повернення кредиту, сплата Процентів, Комісії - не пізніше термінів, вказаних у Графіку платежів; неустойка, яка може бути нарахована Кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, негайно, з моменту пред`явлення Кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Відповідно до п. 9.1. договору, у разі несплати Кредиту та/або Процентів та/або Комісії у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню Кредиту та/ або Процентів та/або Комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою. У разі несвоєчасного повернення Позичальником обумовленої суми Кредиту та/або несплати нарахованих Процентів та/або Комісії до Позичальника може бути застосована неустойка згідно п.7.6. кредитного договору. Також Позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України на вимогу Кредитодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми (база розрахунку) у розмірі, встановленому у п.3.3 даного Договору. ТОВ «Споживчий центр»» має у мережі Інтернет сторінку з розміщеною пропозицією (офертою). За умовами вказаного договору, зокрема п. 10.1., цей договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у інформаційній системі кредитодавця від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитодавця на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитодавця. Цей договір діє протягом одного року. Отже, судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір, шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 03.06.2024; 2) подання відповідачем Заявки кредитного договору № 03.06.2024100000816 (кредитної лінії) від 03.06.2024; 3) надсилання відповідачем відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №03.06.2024100000816(кредитної лінії) від 03.06.2024. Таким чином, було укладено кредитний договір №03.06.2024-100000816 від 03.06.2024 у електронній формі, яка прирівнюється до письмової. Стороною позивача (кредитодавця) документи, що складають кредитний договір підписувались електронним підписом. Стороною відповідача документи, що складають кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який надсилався у смс-повідомлені на номер, вказаний останнім, як фінансовий - 0967099993. За даними довідки ТОВ «Старт-мобайл» вих. № 1001/25-1 від 10.01.2025: «на номер абонента [NUMBER] 03.06.2024 о 12:31:14 було доставлено SMS-повідомлення з текстом: «Код підтвердження: A157 E157». Саме його було використано відповідачем для підписання кредитного договору 03.06.2024 о 12:35:51. Отже, суд вважає, що відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору) та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується дослідженими доказами. В даному випадку, на думку суду, твердження відповідача щодо, начебто, неукладення кредитного договору із позивачем, є безпідставними. Відповідно до договору від 03.06.2024 та квитанції про перерахунок коштів кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 10 000 грн. строком на 98 днів. Також встановлено, що [PERSON] 03.06.2024 отримано кредитні кошти у сумі 10000грн.00 коп. на реквізити електронного платіжного засобу споживача 4441-11XX-XXXX-0736. Позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою еквайрингу - Liqpay. Відтак, квитанція є первинним бухгалтерським документом і належним та допустимим доказом. Крім того, на виконання ухвали суду Акціонерним товариством «Універсал Банк» надана інформація від 10.06.2025 та від 25.06.2025, відповідно до якої судом встановлено, що на ім`я [PERSON] банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] (у відповіді вказано повністю номер); підтверджено зарахування від 03.06,2024 о 12:36 на суму 10000грн. 00коп. Крім того, повідомлено, що кошти зараховувалися не по реквізитах, а через платіжну систему. Таким чином, доводи відповідача про те, що ним не отримувалися кредитні кошти у ТОВ «Споживчий центр» 03.06.2024 у сумі 10000грн. 00коп., не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а навпаки, спростовані письмовими доказами, які надані позивачем та банківською установою, досліджені в судовому засіданні і є належними, допустимими, дійсними та переконливими. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Крім того, Верховний Суд у постанові у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Кредитний договір підписаний позичальником [PERSON] електронним підписом - одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору Е157 (А157), що і є його безпосереднім підписом. Суд зауважує, що одноразовий ідентифікатор направлявся позичальнику кредитодавцем на його номер телефону, який вказаний позичальником при реєстрації у інформаційній системі кредитодавця, тобто - 0967099993. Позичальником під час укладення кредитного №03.06.2024-100000816 пройдено ідентифікацію, шляхом використання Системи BankID Національного банку. Таким чином, скріпивши договір підписами, у сторін виникли взаємні права та обов`язки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «Споживчий центр» доведено факт укладення 03.06.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] кредитного договору, а також отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 10000 грн. 00 коп. на підставі вказаного вище договору. Таким чином, ТОВ «Споживчий центр» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 03.06.2024-100000816 від 03.06.2024, здійснивши переказ коштів відповідачу на банківську картку, яка вказана саме відповідачем у зазначеному договорі, на картковий рахунок, що вказаний у договорі від 03.06.2024. Однак, відповідно до матеріалів справи відповідач свої зобов`язання за вказаним договором у строки, передбачені цим договором, щодо повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та сплати інших платежів не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 25400грн. 00коп., що складається з заборгованості: по тілу кредиту в розмірі 10000 грн. 00 коп., по процентам в розмірі 14700 грн. 00коп., по комісії в розмірі 700грн. 00коп., яка і підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Слід зазначити, що тіло кредиту та комісія не повернуті позивачу у повному розмірі, враховуючи, що такі суми визначені умовами кредитного договору. Крім того, розмір процентів також нараховано вірно (за період користування кредитними коштами - 98 днів; застосована процентна ставка (фіксована по п. 5 Заявки, яка невід`ємною частиною договору) 1,5% за 1 день користування кредитом; 10000грн. : 100 = 100грн. (1%); 100 х1,5% =150грн. за 1 день, тобто 98 днів х 150 грн. =14700грн. 00коп.). Що стосується доводів відповідача про неможливість нарахування та стягнення із відповідача комісії, то вони є помилковими. На думку суду, такий платіж у розмірі 700грн. 00коп. передбачений умовами кредитного договору (п.8 Заявки, що є невід`ємною частиною кредитного договору) і пов`язаний із наданням саме цього кредиту. Нараховується комісія кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Тобто, комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). При цьому, відповідачем не спростовано розмір заборгованості (тіло, проценти та комісія) та порядок її нарахування. Слід зазначити, що зі всіма умовами кредитування [PERSON] був ознайомлений і прийняв умови кредитного договору від 03.06.2024. Навіть, після отримання кредитних коштів, він не відмовився від договору і не повернув отримані у кредит грошові кошти. На теперішній час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «Споживчий центр». Що стосується нарахування позивачем та вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у розмірі 5000грн. 00коп., то суд вважає, що в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення з огляду на норми п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, за якими передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Слід зазначити, що, починаючи з 24.02.2022 і на час розгляду справи в Україні діє воєнний стан, який введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р. № 2102-IX і в подальшому продовжений. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу належності виконання зобов`язань за кредитним договором, який регулюється нормами Цивільного Кодексу України та положеннями укладеного між сторонами кредитного договору. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1-3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського Кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ст. 1056-1 ЦК України). До того ж, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. На час розгляду справи кредитний договір № 03.06.2024-100000816 від 03.06.2024 недійсним, розірваним чи припиненим не визнаний. Як зазначено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язані вказаний строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за результатами вирішення спору, суд встановив, що грошові кошти у розмірі 10000 грн. 00 коп. надавалися і отримані відповідачем на строк 98 дні зі сплатою процентів (відсотків) за користування кредитом, сплатою комісії. При укладенні договору позичальник був ознайомлений з орієнтованою вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи договір, [PERSON] усвідомлював та підтвердив, що умови договору для нього зрозумілі. Отже, під час розгляду справи, встановлено, що позивачем відповідачу були перераховані кредитні кошти саме на той картковий рахунок, який і був вказаний відповідачем у договорі. Установивши, що кредитний договір від 03.06.2024 підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та був ознайомлений з сукупною вартістю кредиту. Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору ТОВ «Споживчий центр», надав відповідачу у повному обсязі інформацію стосовно умов кредитування, зауважень при його укладенні останній не висловив. Крім того, на час розгляду цієї справи доводи заперечень відповідача не знайшли свого підтвердження, а навпаки, спростовані тими доказами, які надані позивачем, інформація про повернення ним заборгованості за кредитним договором до суду не надходило, а також відповідачем не наведені свої розрахунки заборгованості на предмет спростування розміру заборгованості, визначеного позивачем. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які покликався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, враховуючи позицію (заперечення) відповідача проти позову, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог, а саме до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором №03.06.2024-100000816 від 03.06.2024 у розмірі 25400грн. 00 коп. В іншій частині слід відмовити, враховуючи вище викладені судом аргументи. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи безтерміново, що підтверджується даними довідки до акту МСЕК серія 12 ААВ № 645257 від 15.02.2023. При подачі через систему «Електронний Суд» до суду позову, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422грн. 40коп., що підтверджується даними платіжної інструкції від 14.11.2024 №СЦ00020460. Між тим, позовні вимоги задоволені частково, а саме на 83,56%. Отже, за наявності певних обставин, з відповідача на користь позивача підлягало би стягнення судового збору у розмірі 2024грн. 16коп. Відповідно, судові витрати (судовий збір 2024грн. 16коп.) слід компенсувати за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, враховуючи норми п. 9 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та ч. 6 ст. 141 ЦПК України. Також слід зазначити, що під час розгляду справи представником відповідача було зазначено, що відповідач жодних судових витрат не поніс. На підставі викладеного та

Outcome: partial