Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 09 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] був укладений договір № 8070276. Сума наданого відповідачу кредиту 9300 грн. 00 коп. на умовах встановлених договором кредитодавець надає споживачу кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором, строк кредиту 360 днів, процентна ставка 1,5 % за кожен день користування кредитом. 27 січня 2025 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено договір № 27.01/25, у відповідності до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило право вимоги позивачу. Оскільки відповідач зобов`язання за кредитним договором № 8070276 від 09 липня 2021 року не виконав, в нього станом на день формування позовної заяви виникла заборгованість в розмірі 28179 грн. 00 коп., яка складається з 9300 грн. 00 коп. простроченої заборгованості за кредитом, 14229 грн. 00 коп. простроченої заборгованості за процентами та 4650 грн. 00 коп. заборгованості по пені, штрафу, тому позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитними договорами в примусовому порядку. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву згідно якої просив проводити розгляд справи у його відсутність, позов підтримав (а. с. 151-154). Відповідач та його представник, які про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися причини неявки суду не повідомили (а.\~с. 154, 155). 29 липня 2025 року за допомогою електронного кабінету через свого представника відповідач подав відзив, згідно якого не заперечував проти часткового задоволення позову, а саме просив відмовити у стягненні відсотків та пені, штрафу, з тих підстав, що починаючи з 26 лютого 2022 року по теперішній час відповідач перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації, а відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідач є таким, що штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом не нараховуються. Також, згідно поданого клопотання 29 липня 2025 року просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 2000 грн. 00 коп., оскільки з урахуванням складності дана справа для позивача є типовою, предмет спору не потребував вивчення великого обсягу фактичних даних, справа містить незначний обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування (а. с. 112-117, 125-129). Позивач 07 серпня 2025 року подав до суду заперечення на клопотання відповідно до якого заперечував щодо клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, оскільки до позовної заяви були надані докази на підтвердження наданих послуг та понесених витрат (а. с. 132-137). З`ясувавши обставини по справі, дослідивши докази, що маються у справі надані позивачем на підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 09 липня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як позикодавцем, та відповідачем, як позичальником, був укладений договір про надання споживчого кредиту № 8070276, відповідно до якого відповідач\~отримав кредитні\~кошти в\~сумі 9300\~грн.\~00\~коп.,\~строк кредиту\~360\~днів,\~періодичність платежів\~зі сплати\~процентів кожні\~12\~днів,\~стандартна процентна\~ставка \~1,5\~%\~знижена процентна\~ставка 1,35\~%\~в день на умовах встановлених договором кредитодавець надає споживачу кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором (а. с. 28-37). 27 січня 2025 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позивачем укладено договір факторингу №27.01/25-Ф, за яким ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило позивачу право вимоги за кредитним договором № 8070276 (а. с. 17-21). Відповідно до реєстру боржників до договору про факторингу від 27 січня 2025 року, переданих фактору клієнтом за договором вбачається, що за кредитним договором розмір заборгованості складає 28179 грн. 00 коп., з яких 9300 грн. 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 14229 грн. 00 коп. сума заборгованості за відсотками, 4650 грн. 00 коп. заборгованості по штрафу, і право вимоги сплати заборгованості перейшло до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (а. с. 39-41, 43). Судом встановлено, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість за спірним кредитним договором № 8070276 від 09 липня 2024 року, станом на 13 червня 2025 року складає 28179 грн. 00 коп., з яких 9300 грн. 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 14229 грн. 00 коп. сума заборгованості за відсотками, 4650 грн. 00 коп. заборгованості по\~пені,\~штрафу (а. с. 16). З`ясувавши обставини, якими обґрунтовує свої вимоги позивач, та дослідивши докази подані позивачем на їх підтвердження, суд вважає, що між позивачем та відповідачем виникли кредитні правовідносини, за якими відповідач отримав кошти в кредит і їх не повернув. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобов`язання є кредитний договір, який укладається між сторонами відповідно до вимог ст.ст. 1046-1050, 1054-10561 ЦК України та відповідно до ст. 629 цього Кодексу є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, при цьому кредитний договір укладається в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зі змісту ст. 1078 ЦК України випливає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України - боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Враховуючи зазначені норми матеріального права суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 9300 грн. 00 коп., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання в частині повернення отриманих коштів за договором кредиту. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача простроченої заборгованості в розмірі 14229 грн. 00 коп., заборгованості по пені, штрафу 4650 грн. 00 коп., суд зазначає наступне. Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Зазначений строк воєнного стану неодноразово продовжувався, діє на момент розгляду справи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Пунктом 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Відповідно до витягу з наказу командира 4 полку Національної Гвардії України №\~40 від 26 лютого 2022 року, [PERSON] зараховано в списки особового складу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації з 26 лютого 2022 року (а. с. 120). Згідно довідки начальника відділення кадрової роботи секції персоналу штабу військової частини [NUMBER] № 3964 від 14 липня 2025 року, [PERSON] перебуває на військовій службі у ВЧ [NUMBER] (а. с. 122). Таким чином, оскільки відповідач перебуває на військовій службі у Збройних Силах України, тому у відповідність до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач не мав права нараховувати йому проценти, пені, штраф за кредитним договором, і тому в задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача простроченої заборгованості за процентами в розмірі 14229 грн. 00 коп., заборгованості по пені, штрафу в розмірі 4650 грн. 00 коп., слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позову, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп. підлягають компенсуванню позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки відповідач відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору (а. с. 6, 78). Що стосується вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, то суд зауважує таке. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з позову, позивач вказує, що він поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 грн. 00 коп. На підтвердження понесених витрат позивач надав суду договір № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 02 липня 2024 року, прайс лист, заяву на надання юридичної допомоги № 607 від 01 травня 2025 року, витяг з акту № 11 про надання юридичної допомоги від 30 травня 2025 року (а. с. 51-53, 55-57). Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження понесених на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 грн. 00 коп. є не співмірним із критеріями зазначеними ч. 4 ст. 137 ЦПК України,, та враховуючи складність справи, виконані роботи адвоката, часом витраченим адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову вважає, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. 00 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 526-530, 533, 536, 598, 610-615, 624-626, 638-643, 1046-10561,\~1077,\~1082\~ЦК України,\~Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей»;\~

Outcome: approved