Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

Виконавчий комітет Кам`янської міської ради, як орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей, в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав та стягнення з неї аліментів до досягнення дитиною повноліття. Заявлені вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є матір`ю трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Батько дітей записаний відповідно до частини першої статті 135 СК України. [PERSON] безробітна, проживає за рахунок підробітків, зловживає алкогольними напоями, з дітьми не проживає. [PERSON] , [INFO] , повнолітній, проживає в м. Черкаси; [PERSON] , [INFO] , є ученицею 10 класу КЗ «Кам`янський ліцей № 1 Кам`янської міської ради Черкаської області», навчається на сімейній формі навчання проживає в сім`ї своєї тітки. Малолітній [PERSON] , [INFO] , на сьогоднішній день влаштований в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , з 31 жовтня 2024 року перебуває на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах у зв`язку з ухиленням [PERSON] від виконання батьківських обов`язків. За заявою [PERSON] від 01 листопада 2024 року [PERSON] , [INFO] , було тимчасово влаштовано в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] , жителя с. Литвинець Черкаського району Черкаської області, на час подолання нею складних життєвих обставин. За час перебування дитини в сім`ї патронатного вихователя мати [PERSON] дитину не відвідувала, ні з патронатним вихователем, ні з помічником патронатного вихователя не спілкувалася, умовами проживання сина, станом його здоров`я, успішністю в шкоі не цікавилася. 28 березня 2025 року [PERSON] було перевлаштовано в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] , жителя м. Умань Черкаської області. За час перебування дитини в сім`ї патронатного вихователя мати [PERSON] не підтримувала родинних стосунків із сином, жодного разу не відвідувала дитину, не телефонувала, не цікавилася його навчанням та проживанням, на зв`язок із патронатним вихователем не виходила, у гімназію, де навчається дитина, не зверталася. 24 лютого 2021 року, 24 листопада 2021 року, 25 січня 2023 року, 27 березня 2023 року на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кам`янської міської ради розглядалося питання про стан виконання батьківських обов`язків [PERSON] , яку було неодноразово попереджено про позбавлення батьківських прав та притягнуто до відповідальноті за неналежне виконання батьківських обов`язків. На чергове засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кам`янської міської ради, яке відбулося 23 квітня 2025 року, [PERSON] не з`явилася, проте у телефонному режимі повідомила, що не бажає брати участь у засіданні, оскільки це ніяк не змінить ситуацію з дитиною. Подальшою долею дитини не цікавилася. За таких обставин позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області від 01 травня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача Кіян О.В. в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, хоча була повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надходив. Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідачки, повідомленої належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом постановлено протокольну ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до вимог статті 280 ЦПК України, за відсутності заперечень представника позивача проти такого вирішення справи. Суд, в порядку заочного розгляду справи, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 15 вказаного Закону батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого й умисного нехтування ними своїми обов`язками. За змістом наведених норм матеріального права предметом доказування у справах про позбавлення батьківських прав є наявність однієї із підстав або декількох підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, - у розглядуваному випадку наявності факту ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків, яке може проявлятися у вищенаведених діях і бездіяльності по відношенню до дітей. Судом встановлено, що відповідачка є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , батьком якого зазначений [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Кам`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області 05 листопада 2024 року, актовий запис № 130 від 13 грудня 2011 року (а.с. 7). Водночас із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00047799635 від 05 листопада 2024 року вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , матір`ю зазначена [PERSON] , [INFO] , батько - [PERSON] , відомості внесені на підставі заяви матері № 26/12-03-02 від 13 грудня 2011 року (а.с. 8-9). Згідно з характеристикою голови вуличного комітету [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , оскільки там немає умов для проживання: відключена електроенергія за несплату, дров не заготовлено (пічне опалення). Дітям потрібна допомога (а.с. 10). Рішенням виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Черкаської області від 08 листопада 2024 року № 160 вирішено влаштувати в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] малолітнього [PERSON] , [INFO] , терміном на три місяці, з урахуванням дати, зазначеної в акті про факт передачі дитини, тобто з 01 листопада 2024 року (а.с. 11). За повідомленням служби у справах дітей Бобрицької сільської ради Черкаської області від 10 лютого 2025 року № 9 за час перебування [PERSON] в патронатній родині мати [PERSON] дитину взагалі не відвідувала, ні з патронатним вихователем, ні з помічником патронатного вихователя не спілкувалась, ні умовами проживання дитини, ні станом здоров`я, ні успішністю в школі не цікавилась (а.с. 12). Рішенням виконавчого комітету Уманської міської ради від 08 квітня 2025 року № 145 вирішено влаштувати малолітнього [PERSON] , [INFO] , як такого, що потрапив в складні життєві обставини, в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] терміном на три місяці (а.с. 13) За повідомленням служби у справах дітей Уманської міської ради Черкаської області від 22 квітня 2025 року № 11/01-10/262 за час перебування малолітнього [PERSON] в сім`ї патронатого вихователя мати не підтримувала родинних стосунків з сином: жодного разу не відвідувала хлопчика, не телефонувала, не цікавилась його навчанням та проживанням, на зв`язок з патронатним вихователем не виходила, у гімназію, де навчається дитина, не зверталась (а.с. 14). Згідно з повідомленням СПД № 1 (м. Кам`янка) ВП № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області від 18 лютого 2025 року № 3658-2025 на [PERSON] було складено тринадцять адміністративних протоколів за ст. 184 КУпАП за неналежне виконання батьківських обов`язків (а.с. 15). Водночас із повідомлення Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Кам`янської міської ради Черкаської області» від 15 квітня 2025 року № 103 вбачається, що [PERSON] не прислухається до порад та вказівок фахівців із соціальної роботи та на даний момент складні життєві обставини не подолано (а.с. 16). Окрім того, із листів Комунального закладу «Кам`янський ліцей № 1 Кам`янської міської ради Черкаської області» від 26 травня 2021 року № 115/01-23, від 19 грудня 2022 року № 256/01-23, від 09 лютого 2023 року № 35/01-23, від 17 березня 2023 року № 73/01-23, які адресовані СПД № 2 ВП № 2 ЧРУП Черкаської області та службі у справах дітей виконавчого комітету Кам`янської міської ради, вбачається, що адміністрація ліцею неодноразово просила розглянути питання позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 17-20). Рішеннями виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 24 лютого 2021 року № 2/5, від 24 листопада 2021 року № 17/49, від 25 січня 2023 року № 1/4 вирішено попередити [PERSON] , що у випадку подальшого ухилення від виховання, утримання, забезпечення навчання дітей, ухилення від створення належних побутових та санітарних умов, створення умов, загрозливих для життя та здоров`я дітей, недотримання рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини щодо неї порушуватиметься питання про позбавлення батьківських прав (а.с. 21-24). Як вбачається із акту обстеження умов проживання від 17 лютого 2025 року на підставі графіку проведення обстежень умов проживання дітей за адресою: [ADDRESS] , за місцем проживання [PERSON] встановлено, що будинок зачинений, подвір`я неприбране, ознаки проживання в домоволодінні відсутні (а.с. 25). Із повідомлення КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Кам`янської міської ради від 11 лютого 2024 року № 01-07/162 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , часто занедбаний, неодноразово виявляли педикульоз, стрептодермію, з раннього віку страждає на енурез. Мати здоров`ям дитини не цікавиться, до лікаря з приводу здоров`я дитини не зверталася (а.с. 26). Згідно з висновком виконавчого комітету Кам`янської міської ради, як органу опіки та піклування, від 23 квітня 2025 року № 978/02-18 визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно [PERSON] , [INFO] (а.с. 4-5). За змістом статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд погоджується із наявним у матеріалах справи висновком органу опіки та піклування і вважає його достатньо обґрунтованим та зробленим на підставі повного, всебічного, детального й об`єктивного аналізу фактичних обставин, що мають значення для справи, з життя дітей і відповідачки, акцентуванні уваги на невиконанні відповідачкою своїх батьківських обов`язків та ухиленні від виконання таких обов`язків. Факт неявки у судове засідання відповідачки, її незацікавленість у розгляді справи, суд розцінює як небажання останньої відстоювати і захищати свої батьківські права щодо свого сина [PERSON] та незацікавленість у відновленні й утриманні родинних стосунків з ним. Системний аналіз наведених вище обставин справи дає підстави для висновку про доведеність у даному випадку факту умисного і свідомого ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини та передбачених пунктом 2 частини першої статті 164 СК України правових підстав для застосування крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав щодо дитини, оскільки відповідачка не приймає участі у вихованні, утриманні, фізичному, психічному, соціальному та духовному розвитку дитини, не піклується про його зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги та любові, що в сукупності створює негативний вплив на дитину і призводить до шкідливих наслідків для її психіки та духовного розвитку. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що діти повинні зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дитини, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Також, ураховуючи положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої, восьмої статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дитини суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. За таких обставин справи та відповідно до вищенаведених норм матеріального і міжнародного права, з метою якнайкращого забезпечення інтересів малолітньої дитини, а також враховуючи характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її дитини у зв`язку з ухиленням від виконання батьківських обов`язків по її вихованню та свідомим нехтуванням своїми обов`язками. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на спростування вищевказаного в матеріалах справи немає. Крім цього, у розглядуваному випадку втручання у гарантоване відповідачці статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на повагу до її сімейного життя здійснено згідно із законом, таке втручання не суперечить законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8 Конвенції. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пунктах 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», вбачається, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших незалежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дітьми повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з ними, є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні батьківських обов`язків. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Таким чином, позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за свідоме невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава до позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позивачем доведено ті обставини, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітньої дитини, не займається її підготовкою до самостійного життя, не забезпечує дитині необхідного медичного догляду та лікування, харчування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з ним, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання дитиною освіти тощо. Отже, встановлені обставини вказують на свідоме ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню малолітньої дитини, забезпеченню законних прав дитини на нормальні умови життя. Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі малолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01 листопада 2017 року в справі № 211/559/16-ц). Враховуючи, що відповідачка свідомо ухиляється від виховання своєї малолітньої дитини, матеріально не забезпечує його, не спілкується з ним та не цікавиться його фізичним та духовним розвитком, позбавлення батьківських прав відповідачки буде відповідати інтересам дитини, відтак суд вважає, що позовна вимога про позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її малолітньої дитини є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд дійшов наступного висновку. Статтею 51 Конституції України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частинами першою статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною першою статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, закон покладає на відповідачку [PERSON] обов`язок утримувати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття. Виходячи з визначеного законодавства про обов`язок батьків щодо утримання неповнолітніх дітей, прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд приходить до висновку, що розмір аліментів слід визначити, як того вимагають положення ст. 183 СК України, в єдиній частці від заробітку (доходу) матері. При цьому суд визначає аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від дня пред`явлення позову, тобто з 25 квітня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, саме вищевказаний розмір аліментів є співмірним із тими відомостями та доказами, які були надані та повідомлені суду, при цьому такий розмір аліментів забезпечить матеріальні потреби дитини та відповідатиме сталій судовій практиці щодо розміру частки доходу платника аліментів на утримання дитини за звичайних умов. Суд звертає увагу, що відповідачка доказів належного виконання своїх обов`язків по утриманню дитини не надала, а тому суд дійшов висновку про їх невиконання та порушення відповідного права, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідачки коштів на утримання дитини (аліментів). Водночас суд бере до уваги, що відповідачка доказів неможливості утримувати дитину, відомостей про незадовільний стан її здоров`я, підтвердження того, що у неї на утриманні знаходяться інші особи, суду не надала. Як передбачено ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до статті 141 ЦПК України. Враховуючи, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору на підставі закону, виходячи із кількості і характеру заявлених позовних вимог, з відповідачки в дохід держави слід стягнути 2 422,40 грн судового збору, що підлягав сплаті при поданні позову. На підставі статей 7, 19, 164, 165, 166, 182, 183 СК України та

Outcome: approved