Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому, просить суд: стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 7 500,00 грн щомісячно, починаючи з 07.11.2024 і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 05.06.2019 між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого [INFO] народився син [PERSON] . Після того, як вони почали проживати окремо, малолітній син залишився разом з позивачкою. Наразі, для забезпечення всебічного розвитку дитини, вона самостійно, без участі відповідача несе значні витрати, що становлять приблизно 20 000 грн, що включають необхідні компоненти для здорового та гармонійного зростання (садочок, харчування, ліки, одяг, іграшки та розваги). Відповідач у свою чергу має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання спільної дитини, оскільки на його ім`я зареєстровані два дороговартісні транспортні засоби - PORSCHE PANAMERA (2012 року випуску) та LEXUS LX 570 (2011 року випуску), що свідчить про його стабільний матеріальний стан. Відповідач також володіє значними матеріальними активами, він є бенефіціаром та учасником у кількох комерційних підприємствах, має частки в компаніях, володіє нерухомістю та транспортними засобами, а також здійснює підприємницьку діяльність у сфері торгівлі автомобілями. Зважаючи на наявні статки відповідача, позивачка вважає, що сума аліментів на утримання спільної дитини в розмірі 7 500 грн на місяць є обґрунтованою. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03.12.2024 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні строки. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19.12.2024 клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено та витребувано з Головного управління Державної податкової служби у м. Києві інформаційну довідку про отримані доходи [PERSON] за період з 01.01.2021 по 31.10.2024. 09.01.2025 до суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить позовні вимоги задовольнити частково, та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] у розмірі 1 281,50 грн щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач не погоджується з твердженнями викладеними у позові, оскільки транспортний засіб PORSCHE PANAMERA, 2012 року випуску, хоча і обліковується за ним, але фактично з 2021 року перебуває у володінні і користуванні іншої особи внаслідок його продажу. Стосовно володіння значними матеріальними активами як бенефіціара та учасника кількох комерційних підприємств, то зазначив, що відповідач дійсно є бенефіціаром та учасником кількох комерційних підприємств, проте наведене не може прямо свідчити про його стабільний грошовий дохід, оскільки такі підприємства насправді є неприбутковими. Щодо дійсного матеріального становища, то зазначив, що відповідач має інвалідність другої групи (загальне захворювання) довічно та отримує пенсійне забезпечення в сумі близько 2 000 - 2 400 грн, стосовно заробітної плати, то у 2024 році вона становила 16 905 грн, інших доходів в нього немає. З огляду на викладене просить критично поставитися до аргументів наведених позивачем та переглянути суму аліментів, яка підлягає стягненню. 10.01.2025 до суду на виконання ухвали суду від 19.12.2024 надійшов лист Головного управління ДПС у м. Києві № 37372/5/26-15-12-06-09-СІ від 27.12.2024 з відповідними додатками. 15.01.2025 до суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, де останній просить суд доєднати до матеріалів справи довідки форми ОК-5, ОК-7, податкові декларації за 2022-2023 роки, виписку з банківського розрахунку [PERSON] за період з 01.01.2022 по 10.01.2025, роздруківку реквізитів банківського рахунку старшого сина [PERSON] , [INFO] . 24.01.2025 до суду від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла відповідь на позовну заяву, де остання стверджувала, що сам факт реєстрації автомобіля PORSCHE PANAMERA свідчить про його здатність володіти дороговартісним майном та покривати витрати на його утримання. Стабільний матеріальний стан відповідача також підтверджує те, що він одночасно володіє двома автомобілями преміум класу, що є ознакою його платоспроможності та можливості підтримувати високий рівень життя. Також відповідач наразі проживає за кордоном, що вказує на його фінансову спроможність забезпечити всі витрати (оренда житла, харчування, транспорт, комунальні послуги тощо), а також свідчить про стабільний матеріальний стан. Стосовно факту наявності у відповідача інвалідності та додаткових витрат на лікування, то в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження цього факту, що може свідчити про те, що його стан здоров`я не є причиною для значних фінансових витрат. Тому вважає, що відповідач має достатні фінансові можливості для утримання дитини та виконання зобов`язань щодо сплати аліментів. Інших заяв по суті справи, клопотань від сторін не надійшло. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом та убачається з матеріалів справи, 05.06.2019 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим 05.06.2019 Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1140, прізвище дружини після реєстрації - [PERSON] . [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 11.08.2021, актовий запис № 3685. Згідно акту обстеження умов проживання №81 від 05.06.2024 складеного Службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державною адміністрацією, позивач [PERSON] проживає разом із малолітнім [PERSON] , [INFO] в квартирі [ADDRESS] . Згідно довідки приватної організації «приватний заклад дошкільної освіти «ФЕЛІЧІ БАМБІНІ» вих. № 8-10-К від 15.10.2024 виданої [PERSON] , мамі дитини [PERSON] , останній здобуває позашкільну освіту у закладі з 13.05.2024. Дитину приводить до навчального закладу та забирає мама, та оплату послуг здійснює також мама, [PERSON] . Згідно договору №19 про надання освітніх послуг від 13.09.2024 укладеного між ЗДО «ФЕЛІЧІ БАМБІНІ» та [PERSON] , вартість освітніх послуг за один календарний місяць їх надання становить 12 000 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 №2402-III, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 9 ст. 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідачу з 16.11.2022 призначена пенсія по інвалідності ІІ групи загального захворювання, довічно. Згідно листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 30.07.2024 № 31/26-1139аз на ім`я [PERSON] , обліковуються зареєстрованими наступні транспортні: PORSCHE PANAMERA, 2012 року випуску; LEXUS LX 570, 2011 року випуску. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, [PERSON] за період з першого кварталу 2021 по третій квартал 2024 отримав дохід: за 2021 рік у сумі 118 407,09 грн; за 2022 рік у сумі 139 641,10 грн; за 2023 рік у сумі 244 800,00 грн; по третій квартал 2024 рік в сумі 196 926,70 грн. Вказані суму доходу відповідають і наданим відповідачем податковим деклараціям про майновий стан і доходи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини. Виконання передбачених статтей 150 СК України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалася обома батьками, оскільки стягнення аліментів якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2 563 гривні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи убачається, що позивачка проживає із разом із сином, який перебуває на її утриманні. При цьому, на відповідача законодавчо покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власних дітей, у зв`язку з чим, враховуючи вимоги ст. 182 СК України, беручи до уваги факт визнання відповідачем позову у частині позовних вимог у розмірі 1 281,50 грн, прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2 563,00 грн станом на 2024 рік, розмір доходів відповідача, з урахуванням усіх істотних обставин справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 5 000 грн до досягнення дитиною повноліття, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідатиме принципам розумності та справедливості. Визначаючи такий розмір аліментів на утримання малолітньої дитини, суд також виходить з того, що позивач не обґрунтувала належними та допустимими доказами заявлений нею до стягненню з відповідача розмір аліментів на утримання малолітньої дитини в сумі 7 500 грн, а судом не встановлено витрат відповідача, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких відповідачем не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Крім того, варто зазначити, що Європейський суд з прав людини зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» Case of HUNT v. UKRAINE, №31111/04, § 54). Суд вважає, що аліменти, визначені судом, на утримання дитини забезпечать матеріальні потреби дитини з урахуванням її віку і стану здоров`я, а також забезпечать нормальні фізіологічні потреби. При визначенні розміру аліментів, суд виходить також із засад розумності та справедливості, вимог забезпечення належного матеріального утримання дитини та його гармонійного розвитку. Крім того, суд роз`яснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, рівно як і платник аліментів вправі в порядку статті 192 СК України звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів, а також, з урахуванням наявності підстав, позивач має можливість звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, як це передбачено ст. 185 СК України. У відповідності до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 07.11.2024. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на оплату професійної правничої допомоги, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження понесених судових витрат на оплату правничої допомоги позивачем до суду надано: ордер на надання правничої допомоги № 1106213 від 07.11.2024; договір про надання правничої допомоги від 04.11.2024, укладений між Адвокатським бюро «Ірени Числовської» та [PERSON] , за яким визначено гонорар адвоката в розмірі 5 000 грн. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 686/28627/18 від 27.07.2022 зазначено, що Верховний Суд зауважує, що правовідносини щодо домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах яких розглядаються питання щодо зобов`язання про сплату та строки сплати. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. В цій частині варто відзначити про те, що стороною відповідача клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу подано не було Також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 686/28627/18 від 27.07.2022 вказано, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору. Аналогічні правові висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02.12.2020 у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 у справі № 753/1203/18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16.06.2021 у справі № 640/4126/19. З огляду на викладене, враховуючи, що стороною відповідача не доведено неспівмірність заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, а судом встановлено, що понесені стороною позивача витрати на професійну правничу допомогу є співмірними зі складністю справи, обсягом наданих послуг у межах розгляду даної цивільної справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial