Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

[PERSON] , через свого представника - адвоката Дьяченка Андрія Вікторовича, звернулась до Добровеличківського районного суду Кіровоградської області з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 24.02.2022 збройними силами рф здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна. Від початку збройної агресії проти України місто Ірпінь, де проживає позивачка, опинилось в окупації. Втікаючи від бойових дій, позивачка разом із донькою та трьома онуками, 19.03.2022 виїхала до Польщі. Притулок як біженці позивачка та її рідні в решті знайшли у Німеччині. Вже в Німеччині позивачка дізналась, що [INFO] померла її мати - [PERSON] . Після смерті матері відкрилась спадщина за заповітом, який посвідчено нотаріусом 22.05.2008. Проте, перебуваючи в Німеччині, родина [PERSON] зіткнулась з ситуацією, що загальмувала її повернення в Україну, оскільки за заявою чоловіка її доньки розпочався судовий процес щодо встановлення батьківської опіки відносно їх дітей, що тривав до 2024 року. Позивачка не могла залишити доньку наодинці з такими проблемами в чужій країні, і лише 25.09.2024 змогла повернутись в Україну. Через втрату свідоцтва про смерть, позивачці довелось отримувати його дублікат, і в березні 2025 року, отримавши дублікат свідоцтва про смерть, позивачка звернулась до приватного нотаріуса Української Н.М. про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте, постановою нотаріуса від 02.04.2025, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено з мотивів пропуску шестимісячного строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України. За наведених обставин, позивачка просить визначити їй додатковий строк, оскільки збройна агресія рф та сімейні обставини призвели до пропуску нею визначеного законом строку. При цьому позивачка зауважує, що надання їй додаткового строку для прийняття спадщини не порушить права та свободи інших осіб. Суд, ухвалою від 05.06.2025, за вказаним позовом відкрив провадження у справі № 387/889/25 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 02.07.2024. Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію цивільного процесу та призначено справу до розгляду по суті на 13.08.2025, про що 02.07.2025 постановлено відповідну ухвалу. Позивачка в судове засідання не з`явилась. Представник позивачки в судовому засіданні підтримав заявлені позивачкою вимоги в повному обсязі, просив про їх задоволення, посилаючись на обставини, наведені в позовній заяві. При цьому зазначив, що в прохальній частині позовної заяви допущено описку, оскільки зазначено про встановлення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини за законом, тоді як необхідно було за заповітом. Просив врахувати дану обставину при ухваленні рішення. Відповідач Помічнянська міська рада явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила. В листі №123/01-21/1 від 02.07.2025 просила розглядати справу без представника ради. Заслухавши пояснення представника позивачки, розглянувши подані документи і матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] (а.с.11). Позивачка є донькою померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 02.07.1958, виданого Помічнянською міською радою Добровеличківського району Кіровоградської області (а.с. 12). За життя [PERSON] склала заповіт від 22 травня 2008 року, яким усі свої права та обов`язки, які їй належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов`язки, які будуть належати їй у майбутньому, та усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачці [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №14679536 від 22.05.2008, заповіт [PERSON] зареєстровано у Спадковому реєстрі 22.05.2008 за №44733861 (а.с.10). Постановою приватного нотаріуса Новоукраїнського районного нотаріального округу Українською Н.М. № 3 від 02.04.2025 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із пропуском позивачкою шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 7). Статтями 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.ст. 1220, 1221 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. За змістом ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Положення ст. 1223 ЦК України визначають, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ст. 1234 ЦК України). Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини (ст.ст. 1235-1236 ЦК України). Відповідно до положень ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ст. 1269 ЦК україни). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Отже, подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи. Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини і з урахуванням конкретних фактичних обставин справи такими поважними причинами пропуску строку можуть бути: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалим відрядженням, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.03.2020 року по справі № 314/2550/17, провадження № 61-41480св18. Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Принцип «пропорційності» пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17. Враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявниці в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, суд, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, доходить висновку про обґрунтованість вимоги позивачки. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] зареєстрована та проживає в м. Ірпінь Київської області. В березні 2022 року, у зв`язку зі збройною агресією рф проти України, позивачка разом зі своєю донькою та трьома онуками змушена була покинути місце проживання та виїхати до Польщі, та в подальшому до Німеччини. Вже перебуваючи в Німеччині позивачка дізналась про смерть матері, проте повернутись в Україну не змогла у зв`язку з сімейними обставинами, а саме судовим процесом щодо встановлення батьківської опіки над дітьми її доньки, що тривав між чоловіком доньки та донькою в період з травня 2022 року по 2024 рік. При цьому, судовим рішенням палати у справах сім`ї дільничного суду міста Кохем федеральна земля Рейнланд - Пфальц, на доньку позивачки покладено зобов`язання не повертати в Україну дітей [PERSON], [PERSON] , [PERSON], поки тривають бойові дії, щонайменше до 31 грудня 2024 року (а.с.18, 22-34). За доводами позовної заяви, позивачка не могла залишити доньку наодинці в такій ситуації в чужій країні. Повернутись в Україну вони змогли лише 26.09.2024 року, про що свідчить відмітка у закордонному паспорті [PERSON] (а.с. 20,21). Враховуючи наведене, суд вважає, що причини пропуску позивачкою строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними та такими, що пов`язані з об`єктивними обставинами на вчинення цих дій та не мають стати причиною усунення [PERSON] від права спадкування. При цьому суд зважає, що свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. Враховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством. Свобода заповіту є фундаментальним принципом спадкового права, у світлі чого слід відзначити, що [PERSON] з часу складання заповіту 22.05.2008 до моменту смерті [INFO] не скасовував заповіт, складений на користь [PERSON] та не склала іншого. З огляду на те, що позивачкою пропущено встановлений законом строк на подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, а судом визнано поважними причини пропуску такого строку, суд вважає за необхідне визначити додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю у три місяці, який, на переконання суду, є достатнім для подання заяви про прийняття спадщини. За змістом ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на сторону відповідача. Враховуючи те, що позивачка у своїй позовній заяві не зазначила про відшкодування понесених нею судових витрат, суд дійшов висновку про покладення цих витрат на позивачку. На підставі викладеного,

Outcome: approved