Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до\~Лохвицького районного\~суду Полтавської\~області із\~зазначеною позовною\~заявою,\~в якій\~просила стягнути з [PERSON] грошові кошти в розмірі 27224,69 грн, та судові витрати. На підставі ухвали Лохвицького районного суду Полтавської області від 05.06.2025 вказана справа передана за підсудністю до Чорнухинського районного суду Полтавської області для розгляду. В обґрунтування позовних вимог представник позивача адвокат Куц Я.О. посилається на те, що 06 листопада 2023 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з пропозицією продати належну їй на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером 5325181300:00:031:0029 за ціною 27 224,69 грн за умови попередньої оплати (передплати) зазначеної суми, тим самим відповідач уклала з позивачем попередній договір купівлі-продажу землі в усній формі. В подальшому, на виконання попереднього усного договору купівлі продажу землі, позивачка того ж дня 06 листопада 2023 року виконала свою частину зобов`язання за укладеним усним попереднім договором купівлі-продажу землі у форму оплати за таким договором, шляхом перерахування зі свого банківського рахунку на банківський рахунок відповідача [PERSON] , грошові кошти в розмірі 27 224,69 грн. Того ж дня, відповідач передала позивачу для підтвердження справжності своїх намірів наступні копії документів: паспорт, довідка про присвоєння РНОКПП, довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості, витяг з ДЗК, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, витяг №НВ-993143602023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Після здійснення повної оплати за договором сторони домовилися про прибуття до Державного нотаріуса Чорнухинської державної нотаріальної контори Полтавської області Карабан Л.М. для складення, нотаріального посвідчення та державної реєстрації основного договору купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки на 10:00 год. 07 листопада 2023 року. Проте, 07 листопада 2023 року відповідач до нотаріуса не з`явилася, ухилилася від нотаріального посвідчення основного договору купівлі-продажу земельної ділянки та, як наслідок, не виконала свого зобов`язання за попереднім усним договором купівлі-продажу землі щодо передачі земельної ділянки у власність позивача. Грошові кошти, отримані відповідачем, також не були повернуті позивачу. Таким чином, оскільки в позасудовому порядку спір врегулювати не вдалося, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] \~грошові кошти\~в розмірі\~27\~224,69\~грн та судові витрати, включаючи витрати на правову допомогу. Ухвалою Чорнухинського\~районного суду\~Полтавської області\~від 07\~липня 2025\~року дану\~справу було\~прийнято до\~розгляду за\~правилами спрощеного\~позовного провадження\~з повідомлення\~сторін.\~Учасникам справи\~було надіслано\~копію ухвали\~про відкриття\~провадження у\~справі та\~одночасно надіслано\~копії позовної\~заяви та\~доданих до\~неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до\~ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте надав суду клопотання в якому просив розглянути справу без його участі, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, а також не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судові\~засідання,\~призначені на\~05.08.2025\~року та\~12.08.2025\~не з`явилася.\~Рекомендовані листи\~з судовими\~повістками,\~направлені за\~адресою реєстрації\~відповідача повернуті\~до суду\~в зв`язку\~з тим,\~що адресат\~відсутній. Правом подачі відзиву на позовну заяву не скористалася, причини неявки суду невідомі. Крім того, у відповідності до ч.11 ст 128 ЦПК України\~ на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщене оголошення про виклик відповідача до Чорнухинського районного суду Полтавської області. Відповідно до п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач [PERSON] згідно вимог п.4, ч.8 ст. 128 ЦПК України\~\~вважається такою, що була повідомлена належним чином про час і місце судового засідання. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України, суд може розглянути справу за відсутності позивача, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі\~статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України\~визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з частиною першої статті\~15, частиною першою статті\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як установлено\~судом, 06 листопада 2023 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з пропозицією продати належну їй на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером 5325181300:00:031:0029 за ціною 27 224,69 грн за умови попередньої оплати (передплати) зазначеної суми, тим самим відповідач уклала з позивачем попередній договір купівлі-продажу землі в усній формі. В подальшому, на виконання попереднього усного договору купівлі продажу землі, позивач того ж дня 06 листопада 2023 року о 09:49 год. виконала свою частину зобов`язань за укладеним усним попереднім договором купівлі-продажу землі у форму оплати за таким договором, шляхом перерахування зі свого банківського рахунку IBAN: [NUMBER] відкритого АТ КБ ПРИВАТБАНК на банківський рахунок відповідача [PERSON] , що також відкритий у АТ КБ ПРИВАТБАНК IBAN: [NUMBER] грошові кошти в розмірі 27 224,69 грн з призначенням платежу купля-продаж зем.діл.5325181300:00:031:0029 для вед.то.с/г виробництва, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0.3287425453.1. Того ж дня, відповідач передала позивачу для підтвердження справжності своїх намірів наступні копії документів: паспорт, довідка про присвоєння РНОКПП, довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості, витяг з ДЗК, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, витяг №НВ-993143602023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок. Після здійснення повної оплати за договором сторони домовилися про прибуття до Державного нотаріуса Чорнухинської державної нотаріальної контори Полтавської області Карабан Л.М. для складення, нотаріального посвідчення та державної реєстрації основного договору купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки на 10:00 год. 07 листопада 2023 року. Проте, 07 листопада 2023 року відповідач до нотаріуса не з`явилася, ухилилася від нотаріального посвідчення основного договору купівлі-продажу земельної ділянки та, як наслідок, не виконала свого зобов`язання за попереднім усним договором купівлі-продажу землі щодо передачі земельної ділянки у власність позивача. Грошові кошти, отримані відповідачем, також не були повернуті позивачу. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №429491666 від 02.06.2025 року, земельна ділянка з кадастровим номером 5325181300:00:031:0029 належить [PERSON] . Тобто, з поданих матеріалів справи вбачається, що стороною позивача умови договору були дотримані, натомість, відповідач як сторона договору передбачені попереднім договором умови не виконала, договір купівлі-продажу земельної ділянки з позивачем не уклала і кошти, які були сплачені на її рахунок позивачем, не повернула та в добровільному порядку вищевказані дії вчинити не бажає, що фактично свідчить про відсутність можливості врегулювання спору сторонами у досудовому порядку. Відповідно до пункту 1 частини другої\~статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини. Стаття 657 ЦК України та стаття 127 Земельного кодексу України прямо передбачають, що договір купівлі-продажу земельної ділянки повинен бути укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений. Недотримання цієї вимоги тягне за собою нікчемність такого договору. Стаття 1212 ЦК України встановлює, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути це майно потерпілому. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Згідно із частиною першою\~статті 635 ЦК України\~попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Системний аналіз\~ст. 635 ЦК України\~свідчить, що єдиним зобов`язанням сторін за попереднім договором є зобов`язання укласти основний договір у певний строк (термін), обумовлений таким попереднім договором. Ухилення від такого укладення є порушенням цього зобов`язання, однак якщо факт ухилення судами не встановлено, а сторони в обумовлений строк (термін) основний договір не уклали або одна зі сторін не направила іншій стороні пропозицію про його укладення, таке зобов`язання вважається припиненим (Постанова Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі №910/11491/17). Крім того, згідно ч.1\~ст.635 ЦК У\~попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Як вже було зазначено судом вище, за\~ст. 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Факт передачі коштів на виконання неукладеного (або недійсного) договору не створює правових наслідків у вигляді набуття права власності, але породжує зобов`язання щодо їх повернення відповідно до статті 1212 ЦК України. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 911/3411/18 (провадження № 12-140гс19) зазначила: "Правова природа безпідставно набутого майна полягає в тому, що це майно (кошти) набуте або збережене однією особою за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави. Тобто, у разі, якщо підставою для набуття майна були домовленості, які не були оформлені у відповідності до закону, а інша сторона отримані кошти не повернула, то таке майно є безпідставно набутим". Правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2020 року у справі № 757/2026/18-ц (провадження № 61-15797св19), де суд наголосив, що "грошові кошти, передані за договором, що не був укладений у встановленій законом формі, є безпідставно набутим майном та підлягають поверненню відповідно до статті 1212 ЦК України." У разі, коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Зазначений правовий висновок сформований Верховним Судом України в постанові від 13 лютого 2013 року у справі №6-176цс12, в постанові від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82цс13 та в подальшому неодноразово підтримувався Верховним Судом в постановах від 28.08.2019 р. у справі № 128/1885/14-ц, та від 27.11.2019 р. у справі № 520/6286/16-ц. Також правовий висновок сформований у Постанові ВС у справі №?922/2060/20 від 05.08.2022 де вказано, що фактичне виконання домовленостей з однієї сторони (оплата), але відмова іншої сторони від укладення основного договору. Невиконання зобов`язання щодо укладення основного договору створює підстави для повернення того, що було отримано в межах виконання попереднього. Навіть якщо попередній договір недійсний або не оформлений належним чином застосовується реституція або стягнення безпідставно набутого." Це підтвердження того, що формальна недійсність договору не звільняє від повернення грошей, якщо вони фактично отримані. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не повернула позивачу грошові кошти, отримані нею шляхом банківського переказу від 06.11.2023 року. Таким чином, відповідач, отримавши забезпечувальний платіж, не вчинила жодних дій щодо укладення основного договору купівлі-продажу та не передала позивачеві земельну ділянку, унаслідок чого були порушені права позивача. Відповідно до частини 3\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~Згідно до частини 1\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. \~Частиною 2\~статті 77 ЦПК України\~встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. \~Частиною 5 та 6\~статті 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, у матеріалах справи відсутні докази повернення коштів позивачу, а відповідач не виконав свого процесуального обов`язку щодо надання таких доказів. За таких обставин, оцінивши докази, встановивши характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки між сторонами будь-яких договорів фактично укладено не було, а відповідачем не були спростовані належними і достатніми доказами доводи викладені в позовній заяві, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] в сумі 27224,69 грн. Позивач при подання позову сплатила 968,96 гривень судового збору. У матеріалах справи відсутні будь-які інші відомості про понесені сторонами судові витрати. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача у користь позивача пропорційно підлягає стягненню 968,96 гривень судового збору. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Заява представника позивача про надання строку для подання доказів, що підтверджують розмір витрат у зв`язку з розглядом справи, не суперечить ст.ст.141, 246, 259\~ЦПК\~України та підлягає задоволенню. З огляду на викладене в силу п.5 ч.6 ст.265, ст.246 ЦПК України для вирішення питання про судові витрати суд вважає за необхідне призначити судове засідання роз`яснивши позивачу, що відповідні докази про розмір вказаних витрат вона повинна подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Outcome: approved