Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

заявник звернувся до суду із заявою, заінтересована особа: Верховинська селищна рада Верховинського району Івано-Франківської області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ІФ №014161 від 06.06.2002, в якому допущена технічна помилка щодо площі земельної ділянки та фактична площа, якої становить 0,6527 га. Заяву обґрунтовує тим, що він являється власником земельної ділянки на території Верховинської селищної ради, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії IV-ІФ №014161 від 06.08.2002. Однак у вказаному державному акті допущено технічну помилку в зазначенні площі земельної ділянки, а саме 0,2647 га виправлено на 0,6527 га, що не відповідає вимогам щодо внесення змін до офіційних документів і створює перешкоди для державної реєстрації речових прав на земельну ділянку в Державному земельному кадастрі. З метою усунення цієї помилки він звертався до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, де йому повідомили, що державний акт на право власності на землю дійсно зареєстрований на його ім`я, але через зазначену помилку (розбіжність у площі) виникає неможливість внесення відомостей до Державного земельного кадастру та присвоєння кадастрового номера. А також про те, що в архіві технічної документація відсутня, а також архівний примірник державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ІФ № 014161 від 06 червня 2002 року за прізвищем [PERSON] . Таким чином, встановлення юридичного факту є необхідним для внесення змін до кадастрової інформації та реалізації його права власності, а тому просить заяву задовольнити. Ухвалою судді від 07.08.2025 відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. В судовому засіданні заявник підтримав заяву з підстав наведених в заяві, просив заяву задовольнити. Додатково пояснив, що первісно земельна ділянка, про яку йде мова у державному акті надавалася його дружині, однак потім виготовлено державний акт про право власності на земельну ділянку щодо нього. Оскільки, при виготовленні державного акту було допущено помилку у зазначенні площі земельної ділянки, в подальшому відповідальним землевпорядником було внесені відповідні виправлення, однак не завірені у належний спосіб. Внаслідок таких обставин він позбавлений можливості оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку, площею, яка на його переконання йому належить, а тому просить заяву задовольнити. Заінтересована особа участь в судовому засіданні свого представника не забезпечила, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. До початку судового засідання через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Верховинської селищної ради, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. А тому, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності заінтересованої особи. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити з таких підстав. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно зі п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно п.12 даної постанови, при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Як вбачається із оглянутого в судовому засіданні оригіналу державного акту на право приватної власності на землю серія ІV-ІФ №014161 від 06 червня 2002 року, [PERSON] , який проживає в селищі Верховина вул. Поповича, на підставі рішення Верховинської селищної Ради народних депутатів від 09.12.1993 передано у приватну власність земельна ділянка, площею 0,2647 га на території с.Верховина Верховинської селищної ради для будівництва, обслуговування будівель та ведення підсобного господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2373. При цьому в державному акті наявне виправлення площі земельної ділянки, а саме закреслено площу 0,2647га та зазначено нову площу земельної ділянки - 0,6527 га без наявності засвідчувального напису про те хто, коли та на підставі яких документів здійснив відповідне виправлення. Оглянутий оригінал державного акту повністю відповідає його копії наданій у матеріалах справи на а.с.6. Згідно з паспортом громадянина України (а.с.3-4) заявником являється [PERSON] , [INFO] , уродженець селища Верховина, Верховинського району Івано-Франківської області. З наведеного вбачається, що відомості у паспортних даних заявника та власника земельної ділянки, зазначеного у правовстановлюючому документі державному акті, щодо якого заявник просить встановити юридичний факт, повністю збігаються, розбіжності у написанні прізвища, ім`я та по батькові особи відсутні, такий належить заявнику, а тому підстав для встановлення факту приналежності вказаного документу заявнику у суду немає. Разом з тим, із змісту поданої заяви вбачається, що фактично заявник просить встановити факт належності йому на праві власності земельної ділянки, загальною площею 0,6527 га, на підставі внесених виправлень. Однак, у відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до ч.2 ст.78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно з ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Крім цього, у відповідності до положень ст.12 Земельного кодексу України, саме до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. З наведеного випливає, що державний акт є правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності на конкретний об`єкт власності - земельну ділянку, розміром, площею, місцем розташуванням визначеними та переданими у власність фізичній особі на підставі відповідного рішення органу влади. Так, з оглянутого в судовому засіданні державного акту вбачається, що такий виданий на підставі рішення Верховинської селищної ради від 09.12.1993, однак самого рішення для огляду в судовому засіданні заявник не представив, що позбавляє суд можливості перевірити розміри площі земельної ділянки, яка була надана у власність позивачу селищною радою. В підтвердження своєї позиції заявник надав суду рішення Верховинської селищної ради від 14.05.1992, яким його дружині [PERSON] надавалася земельна ділянка площею 0,25 га мотивуючи, що це одна і та сама ділянка, яка спочатку була надана його дружині, а згодом іншим рішенням передана у його власність. Однак, слід звернути увагу, що жодних доказів про те, що надані [PERSON] та заявнику земельні ділянки є тотожними суду не представлено, а з рішення Верховинської селищної ради від 14.05.1992 вбачається, що надана [PERSON] земельна ділянка знаходиться в присілку Грипково, в той час, як з державного акту про право приватної власності вбачається, що [PERSON] земельна ділянка надавалася на території Верховинської селищної ради. Більш того, надане рішення Верховинської селищної ради від 14.05.1992 жодним чином не може підтверджувати наведені у заяві обставини про належність заявнику на праві власності земельної ділянки, площею 0,6527 га, оскільки з його змісту вбачається про надання [PERSON] земельної ділянки площею 0,25 га. В той же час, державний акт містить відомості про належність [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,2647 га, які в подальшому виправлені невстановленою особою на 0,6527 га без зазначення правових підстав такого виправлення, зокрема рішення органу влади, уповноваженого на вирішення питання передання у приватну власність відповідних земель. Отже, заявником жодними доказами перед судом не підтверджено факту, що рішенням уповноваженого органу йому було надано у власність земельну ділянку, загальною площею 0,6527 га, а розбіжності, виправлення у написанні площ земельної ділянки в державному акті відповідають змісту права заявника щодо конкретного об`єкту власності. При цьому, суд зазначає, що дійсно, на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 09 вересня 2013 року №537 втратила чинність Інструкція про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, якою було передбачено, що у разі виявлення у виданому державному акті орфографічних або технічних помилок такий землевласник (землекористувач) звертається до відповідного територіального органу Держкомзему із заявою (клопотанням) про видачу нового державного акту. Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» з 01 січня 2013 року на території України державні акти на земельні ділянки не видаються, державну реєстрацію прав на земельні ділянки здійснює орган державної реєстрації прав, в тому числі й на права, які виникли до 01 січня 2013 року, оскільки повноваження Держкомзему в частині державної реєстрації прав на земельні ділянки припинені. Відповідно до п.81-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127, державна реєстрація прав на земельні ділянки, речові права на які набуто до 1 січня 2013 р., проводиться у порядку, передбаченому статтею 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно ч.1 ст.29 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності на земельну ділянку, набутого та оформленого в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться за умови наявності відповідних відомостей в Державному земельному кадастрі. Частиною 3 статті 29 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на земельну ділянку, набутих та оформлених в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться без подання заявником документа, на підставі якого набуто речове право, за умови наявності інформації про зареєстровану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі, у тому числі перенесеної із Державного реєстру земель, документів, що відповідно до законодавства, яке діяло до 1 січня 2013 року, посвідчували право власності або право користування землею (земельними ділянками), а також книг записів (реєстрації) таких документів. З інформації Головного управління Держгеокастру в Івано-Франківській області від 07.09.2023 №М-1071/0-1114/6-23 «Про надання копії архівного примірника державного акту вбачається, згідно інформації наданої Відділом №6 управління надання адміністративних послуг Головного управління встановлено, що в архіві відсутня технічна документація, а також архівний примірник Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ІФ № 014161 від 06 червня 2002 року за прізвищем [PERSON] (а.с.9). Також листом Головного управління Держгеокастру в Івано-Франківській області від 10.04.2023 №М-367/0-370/6-23 роз`яснено [PERSON] , що за інформацією, наданою Відділом №6 Управління надання адміністративні послуг Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області встановлено, що згідно з Книгами записів реєстрації державних актів на права власності на землю та права постійного користування землею, договорів оренди землі станом на 01.01.2013 на території Верховинської селищної ради за гр. [PERSON] зареєстровано державний акт на право приватної власності на землю від 06.06.2002 №2373 (серія ІV-ІФ № 014161) із цільовими призначеннями: для будівництва, обслуговування будівель та ведення підсобного господарства. Відомості про вищезазначені земельні ділянки відсутні в Державному земельному кадастрі, а тому, з метою внесення до Державного земельного кадастр відомостей про межі земельних ділянок, які знаходяться у приватній власності та присвоєння їм кадастрових номерів, йому рекомендовано звернутися до розробників документації із землеустрою (а.с.7). У відповідності\~до ч.1\~ст.21\~Закону України\~"Про\~Державний земельний\~кадастр"\~відомості про\~межі земельної\~ділянки вносяться\~до Державного\~земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених ст.79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні ; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками. Згідно ст.26 Закону України «Про землеустрій» розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи сертифікований інженер-землевпорядник, який є відповідальним за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою. \~ \~ \~ \~Доказів того, що заявник у встановленому законом порядку звертався до розробників документації із землеустрою із заявою про замовлення розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), та що йому було відмовлено у розробці такої документації, суду не представлено. Суд може встановити юридичний факт у тому разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту. Враховуючи наведене у задоволенні заяви про встановлення факту належності [PERSON] державного акту про право власності на землю ІV-ІФ №014161 від 06 червня 2002 року, слід відмовити. При цьому, долучені в судовому засіданні до матеріалів справи докази, а саме кадастровий план земельної ділянки та викопіювання з кадастрової карти суд не бере до уваги, оскільки такі розроблені на земельну ділянку площею 0,3224га, що є відмінною від площ земельних ділянок зазначених у державному акті на право приватної власності на землю серії IV-ІФ №014161 від 06.06.2002, як з врахуванням внесених змін, так і первинних значень, та жодним чином не можуть підтверджувати обставини, наведені у заяві про встановлення факту. Відповідно до вимог ч.7 ст.294 ЦПК України, судові витрати заявнику не відшкодовуються.

Outcome: dismissed