Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

1. Короткий зміст заявлених вимог. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Уманської міської ради треті особи: Друга уманська державна нотаріальна контора, [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спадкоємцем 4-ї черги спадкування, в якому просить: винести рішення суду, яким встановити факт спільного проживання однією сім?єю між [PERSON] [INFO] , код РНОКПП [NUMBER] та [PERSON] [INFO] , що помер [INFO] з 1987 року по день смерті [PERSON] ; визнати [PERSON] [INFO] , код РНОКПП [NUMBER] спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті [PERSON] [INFO] , що помер [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, щопісля смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відкрилася спадщина, в тому числі на квартиру в с. Родниківка Уманського районую, яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 12.05.1981 року. З [PERSON] позивачка проживала однією сім?єю без реєстрації шлюбу з 1987 року в [ADDRESS] , вели спільне сімейне господарство, спільний побут, піклувались один про одного. У встановлений законом строк вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим була відкрита спадкова справа, але нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, та роз`яснено, що вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, так як не надала необхідних документів, які б підтвердили її родинний зв`язок зі спадкодавцем. При цьому їй рекомендували звернутися до суду для підтвердження факту спільного проживання з спадкодавцем. З тексту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що державний нотаріус перевірив Спадковий реєстр на предмет існування заповітів від імені [PERSON] , яких не зареєстровано, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину також немає. Їй також відомо, що в [PERSON] є донька від першого шлюбу [PERSON] , 1984 року народження, яка проживає вже довгий час в Казахстані, також з спадкоємців, які могли б заявитись до прийняття спадщини є племінниця покійного [PERSON] - донька рідного брата покійного - [PERSON] , що помер більше як 15 років тому, вона проживає в Молдові , а саме в ПМР. Разом з тим, ні [PERSON] , ні [PERSON] не подавали своїх заяв про прийняття спадщини, їм відомо про існування цивільної дружини в їх відповідно батька та дядька, відповідно позивачки в справі, заперечень про її спадкування також ними не висловлювалось. Встановлення вказаного факту можливе лише в судовому порядку, що і стало причиною її звернення до суду з цією заявою. 2. Процесуальні дії у справі, заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2025 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 травня 2025 року за клопотанням позивача витребувано у державного нотаріуса Великої К.С. копію спадкової справи, що відкрита після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (спадкова справа № 61 за 2023 рік). Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 червня 2025 року було залучено третю особу [PERSON] . Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 липня 2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви та просила їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] - адвокат Прудивус М.А. в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте представник [PERSON] до суду надала заяву в якій не заперечує проти задоволення заявлених вимог та просила судове засідання проводити без участі представника Уманської міської ради. Третя особа Друга уманська державна нотаріальна контора у судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, проте до суду надала заяву в якій не заперечує проти задоволення заявлених вимог. 3. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви та висновки суду. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши учасників справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] [INFO] помер [INFO] . Відповідно до договору купівлі - продажу від 12 травня 1981 року, зареєстрованого в Уманській дільниці Черкаського об?єднаного бюро технічної інвентаризації в 1995 році покійному [PERSON] на праві власності належало 17/50 частин житлового будинку в [ADDRESS] . Як вбачається з довідки № 87/21-07 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданою Виконавчим комітетом Паланської сільської ради, зареєстрованими за адресою [ADDRESS] є: [PERSON] , [INFO] , період реєстрації 25.10.1994 - по т.ч.; [PERSON] , [INFO] , період реєстрації 10.03.1998 - по т.ч. Відповідно до довідки старости с. Родниківка Паланської ОТГ від 6 травня 2024 року № 37/21-07 та акту, що складений комісією сільської ради за участі сусідів по [ADDRESS] з [PERSON] проживала позивач однією сім?єю без реєстрації шлюбу з 1987 року в [ADDRESS] , вели спільне сімейне господарство, спільний побут, піклувались один про одного. Як вбачається із копії матеріалів витребуваної судом спадкової справи, 28.03.2023 року Другою уманською державною нотаріальною конторою за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за законом було заведено Спадкову справу № 70448526 (номер у нотаріуса 61/2023). Проте, Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 06 березня 2024 року, що видана державним нотаріусом Великою К.П. Другої уманської нотаріальної контори заявою [PERSON] було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємиці 4-ї черги у зв?язку з відсутністю документів, які підтверджують факт спільного проживання [PERSON] та померлого [PERSON] однією сім?єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини з однієї і основної причини, що ми з [PERSON] не були зареєстровані в одному житловому приміщенні. Крім того, відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 06 березня 2024 року державним нотаріусом було перевірено Спадковий реєстр на предмет існування заповітів від імені [PERSON] , яких не зареєстровано, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину також встановлено не було. Як зазначає позивач в позовній заяві, з [PERSON] вони проживали однією сім?єю без реєстрації шлюбу з 1987 року в [ADDRESS] , вели спільне сімейне господарство, спільний побут, піклувались один про одного. Після смерті [PERSON] , [PERSON] займалась його похованням, влаштувала зокрема й пам?ятник на його могилі. Таким чином, [PERSON] з [PERSON] проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали єдиний сімейний бюджет, турбувалися один про одного, підтримували морально, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщину визначений у статті 1219 ЦК України. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (частина перша статті 1220 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно із статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України). Для набуття права на спадкування за законом на підставі зазначеної статті необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частинами другою, четвертою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (пункт 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду: від 30 вересня 2019 року в справі №554/14633/15-ц (провадження №61-9952св18) та від 21 березня 2019 року в справі №461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18). Отже слід зазначити, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу. Таке право можуть мати й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З метою застосування статті 1264 ЦК України встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного проживання осіб, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання таких осіб в житлі за однією адресою (адресами), збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування один про одного/надання взаємної допомоги тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин. Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19 (провадження № 61-2851св22), від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20 (провадження № 61-13801св21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження №61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Основним у питанні встановлення факту спільного проживання однією сім`єю слід виділити те, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. При цьому, обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Таким чином, з`ясувавши характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), можливості порушення права позивачки та його захисту в обраний нею спосіб; з`ясувавши характер, суть та підстави заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, давши належну правову оцінку долученим доказам у їх сукупності,- суд приходить до переконання про обґрунтованість пред`явлених позовних вимог, а відтак, про необхідність їх задоволення.

Outcome: approved