Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] в особі представника адвоката Паламарчука О.М. звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із вищезазначеним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.10.2024 зазначену справу передано за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2024 визначено головуючого суддю Петрова Д.В. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що [INFO] помер [PERSON] . На підставі свідоцтва про право власності на житло, на момент відкриття спадщини [PERSON] належала 1/2 частка квартири [ADDRESS] , інша 1/2 частки квартири на підставі цього ж свідоцтва належала [PERSON] . Єдиною спадкоємицею [PERSON] була його дружина - [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформила спадкові права, оскільки посерла10 березня 2024 року. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна на підставі вимоги відділу державної виконавчої служби у Шевченківському районі № 690/7 від 24 вересня 1999 року Першою київською державною нотаріальною конторою накладено обтяження (арешт) на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником зазначається [PERSON] , який фактично ніколи не був власником квартири. За життя [PERSON] та у її інтересах, у відповідь на адвокатський запит Перша київська державна нотаріальна контора надала інформацію, що надати копії документів, щодо накладання арешту №3-1670 від 5 жовтня 1999 року на вимогу відділу державної виконавчої служби у Шевченківському районі № 690/7 від 24 вересня 1999 року, на підставі яких було зареєстровано арешт за реєстраційним номером обтяжень № 1411534 не має можливості у зв?язку з відсутністю документів. За інформацією відділу реєстрації актів цивільного стану у Полтавській області Управлівння державної реєстрації Східного Міжрегіонального управління юстиції виявлено актовий запис № 31 про смерть [PERSON] , [INFO] , складений 27 вересня 2006 року виконавчим комітетом Бодаквянської сільської ради Лихвицького району Полтавської області, дата смерті - [INFO] . За приписами ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешту підлягає майно, що належить саме боржникові - [PERSON] , а не будь-якій іншій особі. [PERSON] не являвся та не являється власником арештованої квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. Вказана квартира належить [PERSON] та [PERSON] , які не були боржниками у жодному із виконавчих проваджень. У відповіді на адвокатський запит щодо накладеного арешту на квартиру, яка належить [PERSON] та [PERSON] , відповідач зазначив: «Згідно пошукової інформації в Автоматизованій системі виконавчого провадження на виконанні у відділі не перебувають/перебували виконавчі провадження де боржником є [PERSON] . Встановити підстави накладання арешту на квартиру [ADDRESS] не виявляється можливим, оскільки завершені виконавчі провадження та журнал виконавчих проваджень по 2018 рік знищені по закінченню термінів зберігання». З метою зняття арешту накладеного на квартиру до Відповідача було надіслано клопотання № 144 від 31 липня 2023 року, відповідь на яке не надійшла. У зв`язку з чим до Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було направлено скаргу на бездіяльність керівника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) N? 186 від 19 вересня 2023 року. У відповідь отримано лист № 54441/3.2-23 в. X-13230-23 від 20 жовтня 2023 року, яким повідомлено, що перевірити інформацію та встановити підстави накладання арешту на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер обтяження 1411534) у попередні роки з моменту утворення державної виконавчої служби у 1999 році не виявляється можливим, оскільки завершені виконавчі провадження у період з 1999 по 2011 знищені, як це передбачено вимогами пункту 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби. За життя [PERSON] , з метою оформлення своїх спадкових прав, діючи через представника - позивача, 23 лютого 2024 року зверталась до третьої особи з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину відносно квартири. В цей же день Третьою особою було видано позивачеві постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із тим, що при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину Третьою особою було здійснено пошук інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та отримано відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта про те, що на вищезазначену квартиру накладено арешт на підставі Вимоги № 690/7 ВДВС у Шевченківському районі м. Києва від 24 вересня 1999 року, реєстраційний номер обтяження 1411534, що підтверджується Інформацією з ДРРП на нерухоме майно щодо об`єкта від 13 вересня 2024 року № 394757562. На момент відкриття спадщини [PERSON] належала 1/2 частка квартири [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації м. Києва 15 березня 2007 року, згідно з розпорядженням (наказом) № 358 від 15 березня 2007 року, зареєстрованого Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об?єкти нерухомого майна» 15 травня 2007 року у реєстрову книгу за № 5951. Інша 1/2 частки квартири на підставі цього ж Свідоцтва належала [PERSON] , чоловіку спадкодавиці, який помер [INFO] , спадкоємицею якого була його дружина - [PERSON] , яка спадщину прийняла але не оформила своїх спадкових прав. За життя [PERSON] зробила особисте розпорядження на випадок своєї смерті - заповіт, що був посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори 3 березня 2023 року та зареєстрованому в реєстрі за № 3-74. На випадок своєї смерті [PERSON] призначила спадкоємцем щодо всього свого майна [PERSON] . Вказаний заповіт на час смерті [PERSON] залишився чинним. 17 квітня 2024 року позивач звернулась до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] 13 вересня 2024 року позивач звернулась до третьої особи із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину відносно квартири. В цей же день третьою особою було видано позивачеві постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із тим, що при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину третьою особою було здійснено пошук інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та отримано відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта про те, що на вищезазначену квартиру накладено арешт на підставі Вимоги № 690/7 ВДВС у Шевченківському районі м. Києва від 24 вересня 1999 року, реєстраційний номер обтяження 1411534, що підтверджується Інформацією з ДРРП на нерухоме майно щодо об`єкта від 13 вересня 2024 року № 394757562. 3 метою зняття арешту накладеного на квартиру, в інтересах Позивача на адресу Відповідача було надіслано клопотання № 286 від 24 вересня 2024 року. Розглянувши вказане клопотання відповідач повідомив: «Згідно відомостей які містяться в системі АСВП інформація, відносно вимоги 690/7 від 24.07.1999 винесеної відділом державної виконавчої служби у районі, відсутня. Тому встановити підстави накладення арешту в 1999 році не виявляється за можливе». Враховуючи обставини справи та наведені норми права, викладені позивачем позовні вимоги, про скасування арешту майна та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, є ефективним способом захисту порушеного права власності, який відновлює становище, яке існувало до порушення. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02.01.2025 було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27.03.2025 було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Паламарчука Олександра Миколайовича про витребування доказів у цивільній справі № 761/38119/24 за позовом [PERSON] до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: Перша київська державна нотаріальна контора, Одинадцята київська державна нотаріальна контора про скасування арешту нерухомого майна. Витребувано в Одинадцятої київської державної нотаріальної контори належним чином завірені копії матеріалів: спадкової справи № 155/2023, що зареєстрована в спадковому реєстрі під № 70345472, заведеної після смерті [PERSON] , що помер [INFO] ; спадкової справи № 286/2024 що зареєстрована в спадковому реєстрі під № 72312534, заведеної після смерті [PERSON] , що померла [INFO] . 21.04.2025 від Одинадцятої київської державної нотаріальної контори на адресу суду надійшли витребувані ухвалою матеріали. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08.05.2025 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача в заяві на адресу суду просив розгляд справи проводити без участі сторони позивача, заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, своїм правом на подачу відзиву не скористався. В судове засідання представник Першої київської державної нотаріальної контори не з`явився, в заяві на адресу суду просив розгляд справи проводити без його участі та прийняти рішення у справі згідно чинного законодавства. Представник Одинадцятої київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, в заяві на адресу суду просив розгляд справи проводити без його участі та у вирішенні позовних вимог поклався на розсуд суду. Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність всіх учасників справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, які є достатніми для прийняття рішення, що відповідає положенням ч. 3, 4 ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . На підставі свідоцтва про право власності на житло, на момент відкриття спадщини [PERSON] належала 1/2 частка квартири [ADDRESS] , інша 1/2 частки квартири на підставі цього ж свідоцтва належала [PERSON] . Єдиною спадкоємицею [PERSON] була його дружина - [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформила спадкові права, оскільки посерла10 березня 2024 року. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна на підставі вимоги відділу державної виконавчої служби у Шевченківському районі № 690/7 від 24 вересня 1999 року Першою київською державною нотаріальною конторою накладено обтяження (арешт) на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником зазначається [PERSON] , який фактично ніколи не був власником квартири. За життя [PERSON] та у її інтересах, у відповідь на адвокатський запит Перша київська державна нотаріальна контора надала інформацію, що надати копії документів, щодо накладання арешту №3-1670 від 5 жовтня 1999 року на вимогу відділу державної виконавчої служби у Шевченківському районі № 690/7 від 24 вересня 1999 року, на підставі яких було зареєстровано арешт за реєстраційним номером обтяжень № 1411534 не має можливості у зв?язку з відсутністю документів. За інформацією відділу реєстрації актів цивільного стану у Полтавській області Управлівння державної реєстрації Східного Міжрегіонального управління юстиції виявлено актовий запис № 31 про смерть [PERSON] , [INFO] , складений 27 вересня 2006 року виконавчим комітетом Бодаквянської сільської ради Лихвицького району Полтавської області, дата смерті - [INFO] . За приписами ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешту підлягає майно, що належить саме боржникові - [PERSON] , а не будь-якій іншій особі. [PERSON] не являвся та не являється власником арештованої квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. Вказана квартира належить [PERSON] та [PERSON] , які не були боржниками у жодному із виконавчих проваджень. У відповіді на адвокатський запит щодо накладеного арешту на квартиру, яка належить [PERSON] та [PERSON] , відповідач зазначив: «Згідно пошукової інформації в Автоматизованій системі виконавчого провадження на виконанні у відділі не перебувають/перебували виконавчі провадження де боржником є [PERSON] . Встановити підстави накладання арешту на квартиру [ADDRESS] не виявляється можливим, оскільки завершені виконавчі провадження та журнал виконавчих проваджень по 2018 рік знищені по закінченню термінів зберігання». З метою зняття арешту накладеного на квартиру до Відповідача було надіслано клопотання № 144 від 31 липня 2023 року, відповідь на яке не надійшла. У зв?язку з чим до Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було направлено скаргу на бездіяльність керівника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) N? 186 від 19 вересня 2023 року. У відповідь отримано лист № 54441/3.2-23 в. X-13230-23 від 20 жовтня 2023 року, яким повідомлено, що перевірити інформацію та встановити підстави накладання арешту на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер обтяження 1411534) у попередні роки з моменту утворення державної виконавчої служби у 1999 році не виявляється можливим, оскільки завершені виконавчі провадження у період з 1999 по 2011 знищені, як це передбачено вимогами пункту 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби. За життя [PERSON] , з метою оформлення своїх спадкових прав, діючи через представника - позивача, 23 лютого 2024 року зверталась до третьої особи з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину відносно квартири. В цей же день Третьою особою було видано позивачеві постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із тим, що при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину Третьою особою було здійснено пошук інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та отримано відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об?єкта про те, що на вищезазначену квартиру накладено арешт на підставі Вимоги № 690/7 ВДВС у Шевченківському районі м. Києва від 24 вересня 1999 року, реєстраційний номер обтяження 1411534, що підтверджується Інформацією з ДРРП на нерухоме майно щодо об`єкта від 13 вересня 2024 року № 394757562. На момент відкриття спадщини [PERSON] належала 1/2 частка квартири [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації м. Києва 15 березня 2007 року, згідно з розпорядженням (наказом) № 358 від 15 березня 2007 року, зареєстрованого Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 15 травня 2007 року у реєстрову книгу за № 5951. Інша 1/2 частки квартири на підставі цього ж Свідоцтва належала [PERSON] , чоловіку спадкодавиці, який помер [INFO] , спадкоємицею якого була його дружина - [PERSON] , яка спадщину прийняла але не оформила своїх спадкових прав. За життя [PERSON] зробила особисте розпорядження на випадок своєї смерті - заповіт, що був посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори 3 березня 2023 року та зареєстрованому в реєстрі за № 3-74. На випадок своєї смерті [PERSON] призначила спадкоємцем щодо всього свого майна [PERSON] . Вказаний заповіт на час смерті [PERSON] залишився чинним. 17 квітня 2024 року, позивач звернулась до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] 13 вересня 2024 року позивач звернулась до третьої особи із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину відносно квартири. В цей же день третьою особою було видано позивачеві постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із тим, що при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину третьою особою було здійснено пошук інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та отримано відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта про те, що на вищезазначену квартиру накладено арешт на підставі Вимоги № 690/7 ВДВС у Шевченківському районі м. Києва від 24 вересня 1999 року, реєстраційний номер обтяження 1411534, що підтверджується Інформацією з ДРРП на нерухоме майно щодо об`єкта від 13 вересня 2024 року № 394757562. 3 метою зняття арешту накладеного на квартиру, в інтересах Позивача на адресу Відповідача було надіслано клопотання № 286 від 24 вересня 2024 року. Розглянувши вказане клопотання відповідач повідомив: «Згідно відомостей які містяться в системі АСВП інформація, відносно вимоги 690/7 від 24.07.1999 винесеної відділом державної виконавчої служби у районі, відсутня. Тому встановити підстави накладення арешту в 1999 році не виявляється за можливе». Враховуючи обставини справи та наведені норми права, викладені позивачем позовні вимоги, про скасування арешту майна та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, є ефективним способом захисту порушеного права власності. За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Згідно ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1 Протоколу 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) [GC], №33202/96, п. 107, ECHR 2000-I). Вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права (рішення у справі «Ентрік проти Франції» (Hentrichv. France) від 22 вересня 1994 року, серія А, №296-A, сс. 1920, п. 42). Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. 319 ЦК України, власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом статей 321, 383, 386 ЦК України позивач не може бути протиправно позбавлена цього права чи обмежена у його здійсненні; вона має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва; держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, позивач прийняла спадщину, проте отримати свідоцтво про право на спадщину не має змоги через накладений арешт на квартиру, а отже не має змоги розпоряджатись майном. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути Згідно положень ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Згідно п. 4.10.1., п. 4.10.2. «Інструкції про проведення виконавчих дій», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 15.12.99 № 74/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 р. за № 865/4158 (в редакції, чинній на момент повернення виконавчого документа стягувачеві), у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, згідно із статтею 40-1 Закону припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження (окрім випадків направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби), повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. З урахуванням вище викладеного, будь - які виконавчі провадження щодо позивача, - відсутні, крім того пройшло багато часу і з 1999 року не можливо з`ясувати підстави накладання арешту на майно, бо виконавче провадження не зберіглося, таким чином арешт з квартири, що успадковується може бути знятий лише за відповідним судовим рішенням. Відповідно до п.2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили. Тобто, судом і має бути зняте зазначене обтяження. Згідно ст. ст. 1218, 1268 ч.5 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право власності має фундаментальним характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахування принципів ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України). Разом з тим, вимога про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про арешт нерухомого майна є передчасною, оскільки станом на час розгляду справи немає підстав для виключення або анулювання такого запису. Так, для того, щоб виключити запису про арешт з Єдиного реєстру, необхідно звернутися до органу, який наклав арешт (суд, нотаріус, слідчий орган), отримати документ, що підтверджує скасування арешту (рішення суду, довідка слідчого, заява нотаріуса) та звернутися до нотаріуса або державного реєстратора з цим документом для внесення змін до реєстру. Оскільки позивачем не надано доказів звернення до уповноваженої особи із судовим рішенням про скасування арешту, така вимога позивача є передчасною. Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов [PERSON] в особі представника адвоката Паламарчука Олександра Миколайовича до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: Перша київська державна нотаріальна контора, Одинадцята київська державна нотаріальна контора, про скасування арешту нерухомого майна підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial