Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

Позивач через свого представника звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.12.2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісний кредитор) та [PERSON] було укладено кредитний договір №533634876, згідно умов якого відповідачу було надано кредит на суму 8900 грн. зі сплатою процентів за користування коштами. 17.12.2024 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, згідно умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» отримало право вимоги до відповідача (договір продовжено рядом додаткових угод до 31.12.2024 року). 31.07.2024 року на підставі договору факторингу № 31/0724-01, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Юніт Капітал», право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором набув позивач. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 46094,88 грн. На підставі наведеного, позивач просить суд, стягнути з відповідача в свою користь заборгованість у вказаній сумі, а також суму понесених судових витрат. Ухвалою судді від 03.07.2025 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Станом на дату розгляду справи відзив на позов від відповідача до суду не надійшов. Також, до суду не надходило клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст.\~526,\~527,\~530, 611,\~651,\~1048,\~1050,\~1054 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 22.12.2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісний кредитор) та [PERSON] було укладено кредитний договір №533634876, згідно умов якого відповідачу було надано кредит на суму 8900 грн. зі сплатою процентів за користування коштами (а.с. 29-33). Договір укладено в електронній формі. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання перед відповідачем та надав йому кредит в сумі 8900 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. З матеріалів справи вбачається, що в порушення умов договору відповідач не виконував належним чином взяті на себе боргові зобов`язання. 17.12.2024 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, згідно умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» отримало право вимоги до відповідача (договір продовжено рядом додаткових угод до 31.12.2024 року). 31.07.2024 року на підставі договору факторингу № 31/0724-01, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Юніт Капітал», право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором набув позивач (а.с.43-63). З наданого\~позивачем розрахунку\~заборгованості вбачається,\~що борг\~відповідача по\~кредитному договору\~становить 46094,88\~грн.\~(8900\~грн.\~-\~тіло кредиту,\~37194,88\~грн.\~-\~нараховані проценти\~за користування\~кредитом)\~(а.с. 38-40). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відтак, ТОВ «Юніт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості перед кредитором за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. Стаття 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. На момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст.1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. Відтак, вимоги щодо стягнення суми заборгованості по кредиту підлягають до задоволення. Щодо розподілу судових витрат у справі суд зазначає наступне. Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позивачем також заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. В даному\~випадку,\~заявлений позивачем\~розмір витрат\~з надання\~професійної правничої\~допомоги в\~7000\~грн.\~підтверджується договором\~про надання\~правничої допомоги\~№ 17/0325-02\~від 17.03.2025\~року та\~додатковою угодою\~до нього,\~протоколом погодження\~вартості послуг,\~актом прийому-передачі\~наданих послуг\~(а.с. 34-37). Суд наголошує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial