Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

[PERSON] через свого представника звернувся до суду з позовом, в якому просить суд: зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] , [INFO] ; визначити такі способи участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні сина [PERSON] , [INFO] року: систематичні побачення з дитиною: щовівторка, щочетверга та щоп`ятниці - із 17:00 год. до 20:00 год., у кожну першу та третю п`ятницю місяця - із 17:00 год. до 17:00 год. наступного дня та кожну другу та четверту суботу місяця - із 17:00 год. до 14:00 год. наступного дня; у дні народження дитини та батька - з 12:00 год. до 18:00 год., з правом відвідування парків, дитячих розважальних закладів, кафе та місць його проживання, в літній період протягом 21 дня з правом виїзду на санаторно-курортний відпочинок, у період з 24 грудня до 21 січня кожного року протягом 12 днів. Порядок виконання визначеного способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини відстрочити на час воєнного стану в Україні та перебування [PERSON] в ЗСУ в бойовій частині. На час воєнного стану в Україні та перебування [PERSON] у цей період в ЗСУ зобов`язати матір дитини [PERSON] організувати спілкування сина [PERSON] з батьком у режимі відео зв`язку через мобільний телефон двічі на тиждень у період часу з 19:00 год. протягом 30 хв., при перебуванні [PERSON] у відпустці надати можливість спілкування з дитиною з правом перебування за місцем проживання батька. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , який розірваний рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 15.03.2023 року. В період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина проживає разом з матір`ю в м.Черкаси, однак адреса позивачу невідома. Відповідач не надає інформацію позивачу про фактичну адресу проживання дитини та йому не відомо, в яких умовах проживає дитина. На телефонні дзвінки та повідомлення в мобільних додатках відповідач не завжди відповідає, а коли реагує на переписку в додатку «телеграм», то знаходить масу причин не надавати інформації де знаходиться син, в яких умовах він проживає, і зазначає, що вона буде вирішувати спілкуватися йому з дитиною чи ні, чим порушує його права, як батька. Створення відповідачкою перешкод у спілкуванні батька з сином порушує не лише права позивача як батька, а в першу чергу суперечить інтересам малолітньої дитини. Таким чином, виникли непорозуміння щодо участі у вихованні та спілкуванні позивача, як батька з сином, оскільки відповідач чинить йому у цьому перешкоди: зокрема не дає можливості вільно зустрічатися, спілкуватися з дитиною. [PERSON] є військовослужбовцем, мобілізований з перших днів повномасштабної війни та на даний час проходить службу у військовій частині [NUMBER] [INFO] (бойова частина). Військова частина переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій на східному напрямку в районі Бахмутського району Донецької області і не перебуває у зоні постійної дислокації, а тому позивач не має змоги на регулярні зустрічі з сином. Однак коли з`являється можливість зустрітися чи поспілкуватися з сином, відповідач в основному ігнорує його повідомлення та перешкоджає зустрічам з сином. По приїзду позивача у відпустку з зони бойових дій у нього відбулася зустріч з сином [PERSON] в присутності відповідача в липні 2023 року та в липні 2024 року в місті Черкаси. У договірному порядку не вдається вирішити питання щодо участі у вихованні позивача, як батька дитини. Досягти з матір`ю домовленості про побачення з дитиною не вдається. Відповідачка вчиняє перешкоди у спілкуванні з дитиною: при неодноразовому намаганні вирішити питання зустрічей та спілкування з сином відповідач вчиняє перешкоди та не повідомляє місце проживання дитини, а тому позивач змушений був звернутися із заявою до поліції з метою проведення з відповідачем бесіди щодо усунення перешкод в спілкуванні з дитиною. Після звернення в поліцію відповідач повідомила, який дошкільний навчальний заклад син відвідує, проте в період перебування позивача в Черкаській області, сина до дитсадка не водила, щоб останній не міг з ним зустрітися. Завідувачка дитсадка мотивувала це тим, що зі слів мами дитина на оздоровленні. Позивач вказує, що мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Враховуючи наведене позивач змушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 25.03.2025 року було відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 29.04.2025 року. 15.04.2025 року від відповідача надійшов до суду відзив, в якому вона вказує, що після розірвання шлюбу син [PERSON] проживає з нею. Оскільки позивач давно не спілкується з сином, фактично з самого народження в зв`язку з тим, що перебуває в ЗСУ, син забув батька та не хоче з ним спілкуватися і називає його дядьком. При намаганні позивача силою забрати дитину, постійно виникають істерики та нервові зриви у дитини, які потім доводиться лікувати у психолога. Крім того, дитина постійно хворіє та потребує постійної реабілітації та дотримання рекомендацій лікарів. Син погано йде на контакт з новими людьми. Враховуючи супутні захворювання відповідач вважає, що на сьогодні різко міняти сталий образ життя дитини та місце дислокації не можна. Зауважує про недоцільність зміни місця перебування та ночівлі дитини. Щодо витрат на правничу допомогу позивача зазначає, що сума 15000 грн. є не підйомною для матері, на утриманні якої знаходиться малолітній син. Просить в задоволенні позову відмовити. 23.04.2025 року представник позивача адвокат Ткаченко А.Д. подала відповідь на відзив, в якій вказала, що позивач не спілкується з дитиною з народження саме з вини відповідача, яка не надає можливості спілкуватися з сином, чим порушує права батька на участь у вихованні дитини та права дитини на спілкування з рідним батьком. Крім того, відповідачка умисно розповідає, що його тато - це вітчим, а рідного батько - називає дядьком. Відповідачка всіляко перешкоджає спілкуванню сина і батька, на телефонні дзвінки та повідомлення в додатках телефону не завжди відповідає, а коли реагує на переписку в додатку «телеграм» щодо їхнього спільного сина [PERSON] , знаходить масу причин не надавати інформації де знаходиться син, в яких умовах він проживає. Створення відповідачкою перешкод у спілкуванні батька з сином порушує не лише права довірителя як батька, а в першу чергу суперечить інтересам малолітньої дитини. Позивач був мобілізований до ЗСУ з перших днів війни, проте в зв`язку з погіршенням стану здоров`я був тимчасово переведений в тилову частину, яка знаходиться в Черкаській області, де перебував по 04 вересня 2024 року. З урахуванням проходження служби поблизу проживання сина, він не одноразово звертався до відповідачки з проханням надати можливість побачитися та поспілкуватися з дитиною, на що отримував категоричну відмову. Відповідачкою надані консультаційні висновки лікаря-консультанта, спеціальність ЛОР, що підтверджує саме той факт, що мама не належним чином слідкує за дитиною, наявні переохолодження та має респіраторні захворювання ГРВІ. Жодних доказів, що після спілкування з батьком в дитини були психічні розлади та були звернення до лікаря відсутні, а відповідно факти надумані самою відповідачкою. Враховуючи наведене, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. 15.05.2025 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про призначення судово - психологічної експертизи. 21.05.2025 року від представника позивача адвоката Ткаченко А.Д. надійшло заперечення на клопотання про призначення судово-психологічної експертизи. 23.06.2025 року від представника відповідача адвоката Ястремського В.Я. надійшла заява про розгляд справи без його участі. Представник зазначив, що заперечує проти вимог позивача. 26.06.2025 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі. Проти вимог позовної заяви заперечує. Також відповідач подала заяву про залишення її заяви про виклик свідків без розгляду. Ухвалою суду від 03.07.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 17.07.2025 року від представника відповідача адвоката Ястремського В.Я. повторно надійшла заява про розгляд справи без його участі. Представник зазначив, що заперечує проти вимог позивача. Ухвалою суду від 22.07.2025 року за клопотанням представника позивача витребувано докази, а саме висновок щодо розв`язання спору від органу опіки та піклування Звенигородської міської ради. Позивач [PERSON] , будучи присутнім в судовому засіданні 22.07.2025 року, підтримав позов та просив його задовольнити. Вказав на те, що має бажання спілкуватись з малолітнім сином та брати участь в його вихованні, однак відповідач постійно йому перешкоджає в цьому. Відповідач не розповідає сину, хто його справжній батько, внаслідок чого дитина називає татом іншого чоловіка. В добровільному порядку у нього не вийшло домовитись з колишньою дружиною про участь у вихованні сина, а тому він змушений звернутись до суду. Представник позивача Ткаченко А.Д. в судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити. Представник третьої особи Шкапенко Л.В. підтримала висновок органу опіки та піклування та вважала за доцільне задовольнити позовні вимоги [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає сім`ю [PERSON] приблизно три роки. Їй відомо, що колишня дружина позивача ігнорує телефонні дзвінки, не дозволяє йому бачитись із сином та всіляко перешкоджає у спілкуванні батька та сина. Коли позивач хотів забрати сина із садочка, то відповідач була проти. Йому навіть доводилось звертатися в поліцію, щоб побачитись із сином. Вона була присутня під час спілкування позивач з сином та останній називав його татом, але через деякий час забував його. Свідок [PERSON] пояснив, що позивач є його троюрідним братом та вони знайомі з дитинства. Йому відомо, що колишня дружина позивача не дозволяє йому бачитись із сином, хоча він як нормальний батько має бажання брати участь у вихованні дитини. Відповідач проживає в м. Черкаси та коли [PERSON] їде туди, щоб побачитись із сином, вона не дає забирати дитину, постійно чинить йому перешкоди. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані сторонами докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 15.03.2023 року було розірвано. Рішення набрало законної сили 17.04.2023 року (а.с.6-7). В період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Звенигородським РВ ДРАЦС ЦМУМЮ (м.Київ) 14.04.2020 року. Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). [PERSON] , [INFO] , зареєстрований разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.58-59). 17.01.2024 року позивач [PERSON] звертався до Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області та начальника служби у справах дітей Звенигородської РДА із заявою про вчинення неправомірних дій з боку [PERSON] щодо перешкод у спілкуванні з сином та ненадання інформації про місцеперебування дитини (а.с.12). Крім того, позивач неодноразово викликав поліцію в зв`язку з тим, що прибувши до місця проживання дитини, останній не міг побачитися з сином через перешкоджання колишньої дружини, що підтверджується талонами повідомленнями єдиного обліку №6781, 40657, 299986, 21713, 18628, 35481 (а.с.14-16, 91). Відповідно до довідки від 25.07.2024 року №70, виданої завідувачем ДНЗ №87 «Дельфін», [PERSON] , 10.04.2020 року зарахований до ДНЗ (ясла-садок) «Дельфін» Черкаської міської ради з 24.07.2023 року по даний час. З 03.06.2024 року дитина перебуває на оздоровленні (заява мами [PERSON] від 03.06.2024р.) (а.с.18). Позивач [PERSON] є військовослужбовцем, учасником бойових дій, в зв`язку з чим ним було подано заяву на безкоштовне харчування сина [PERSON] до ДНЗ №87 « Дельфін » (а.с.19). Згідно з довідкою т.в.о. командира ВЧ № [NUMBER] [INFO] [PERSON] від 30.10.2024 року №3908 [PERSON] з 27.09.2024 року по [INFO] брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (а.с.20). Відповідно до консультаційних висновків лікаря-консультанта, спеціальність ЛОР, педіатр, [PERSON] має респіраторні захворювання, ГРВІ (а.с.49-56). Згідно інформації начальника Звенигородського ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області В. Поштаренка від 22.04.2025 року №26.1-44/22561 [PERSON] сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] .. Станом на 22.04.2025 року [PERSON] сплачено 127158 грн. Заборгованість відсутня (а.с.69). Відповідно до положень ч.1 ст. 3, ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі статтями 11, 15 Закону Україну «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Статтею 150 СК України встановлені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Між сторонами не досягнуто згоди щодо часу та способів спілкування позивача з сином. Згідно з ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Рішенням виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області від 22.07.2025 року № 263 затверджено висновок щодо розв`язання спору по визначення участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] . З висновку вбачається, що на підставі заяви батька [PERSON] про участь батька у вихованні його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування вирішив встановити дні та години спілкування батька з його малолітнім сином. Вказаний висновок є обґрунтованим та враховується судом під час ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Виходячи із системного аналізу ст.ст.3,18 Конвенції про права дитини,ст.ст.11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 19, 141, 153, 157, 159 СК України суд вважає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. Всі питання виховання дитини батьки зобов`язані вирішувати спільно. Законодавством встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. У випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду із позовом про усунення цих перешкод. У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому із батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В зв`язку з вищевикладеним та з врахуванням наявності факту перешкод з боку відповідача у спілкуванні батька з дитиною, її вихованні, що підтверджується наявними матеріалами справи, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. При встановленні способу спілкування суд має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та рішення від 27 листопада 1992 року у справі «Олссон проти Швеції», між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Отже, враховуючи задоволення максимальних інтересів дитини, наявний спір, що виник між батьками з приводу способу участі батька у спілкуванні з дитиною, враховуючи принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, суд приходить до висновку, що позивач має гарантоване законом, рівне з матір`ю дитини право на спілкування зі своїм сином та право на його виховання. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи рішення виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області від 22.07.2025року № 263 та виходячи з інтересів дитини суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню та слід встановити порядок участі позивача у вихованні та спілкування з малолітнім сином заявлений позивачем. Рекомендувати матері дитини [PERSON] сприяти спілкуванню сина з батьком. Отже, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, врахувавши принцип рівності прав батьків у вихованні дитини, а також інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, вік дитини та місце її проживання, суд вважає, що визначений рішенням виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області від 22.07.2025 року спосіб участі позивача у спілкуванні із сином відповідає інтересам дитини, тому суд приходить до висновку про доцільність участі позивача у спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] та у його вихованні у спосіб, визначений у висновку органу опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області, оскільки підстав від його відхилення судом не вбачається, за наведених вище підстав, а відтак позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача. При цьому слід зазначити, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. На підставі ст. ст. 14, 15, 18, 19, 141, 157, 159 СК України,

Outcome: approved