Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-07 00:00:00

У січні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Державний ощадний банк України») на її користь грошові кошти у сумі 10 000,00 грн, зобов`язати АТ «Державний ощадний банк України» відновити залишок коштів на картковому рахунку [PERSON] № [NUMBER] до стану, у якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій від 03 жовтня 2024 року шляхом повернення 10 000,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що станом на 01 жовтня 2024 року у неї в користуванні знаходилася власна платіжна картка АТ «Державний ощадний банк України» з відкритим рахунком № [NUMBER] . Позивач є споживачем фінансових послуг відповідача. Зазначила, що 03 жовтня 2024 року з цього рахунку невідомими особами списано особисті грошові кошти позивача в розмірі 18 000,00 грн, про що позивач дізналася шляхом смс-інформування від банку. У зв`язку з цим 07 жовтня 2024 року позивач звернулася до керуючого ТВБВ № 10026/0125 банку з повідомленням від 07 жовтня 2024 року про факт вчинення шахрайських дій повідомила співробітників банку про незаконне списання невідомими особами грошових коштів на її платіжній картці 5-ма транзакціями у загальній сумі 18 000,00 грн. При цьому платіжна картка постійно знаходилася у позивача, у користування її вона нікому не передавала, зазначену картку не втрачала, ПІН-коди, логіни, паролі тощо не розголошувала, будь-яких платіжних доручень не складала ні в паперовому вигляді, ні в електронному вигляді з використанням мобільного додатку, або будь-якої іншої клієнтської системи банку. Зазначила, що шахраї (або жпрацівники АТ «Державний ощадний банк України») заблокували позивачці її платіжну карту, змінивши ПІН-код, у зв`язку з чим вона досі технічно не може користуватися власною картою. Наголошувала на тому, що зняття коштів відбулося внаслідок шахрайських дій, таємного викрадення грошових коштів, оскільки списання коштів з рахунку відбулося поза волею позивача, не з її вини та за відсутності поінформованості про проведення банком операцій за її банківським рахунком. При цьому позивач практично відразу (05 жовтня 2024 року) звернулася до правоохоронних органів із заявою про факт учинення невідомими особами протиправних дій щодо цього карткового рахунку. 06 жовтня 2024 року Святошинське управління поліції ГУ НП у м. Києві розпочало досудове розслідування у кримінальному провадженні 12024100080003152 за частиною 4 статті 185 КК України, позивачку визнано потерпілою у цьому кримінальному провадженні. У подальшому, 23 жовтня 2024 року позивач надала банку доповнення від 23 жовтня 2024 року до свого повідомлення від 07 жовтня 2024 року про факт вчинення шахрайських дій. У цих документах позивач зазначила, що шахраї створили віртуальний рахунок на картці [NUMBER] (у подальшому [NUMBER] ). Позивач зазначає, що цими зверненнями (заявами, повідомленнями) звернулась із вимогами до відповідача про повернення незаконно списаних особистих та кредитних коштів. Однак банк листом від 12 листопада 2024 року відмовив позивачу у задоволенні її заяв. Поряд із цим позивачка отримала від банку банківські виписки за її рахунком № [NUMBER] , з якої вбачається, що 03 жовтня 2024 року у позивачки списано особисті грошові кошти в розмірі 18 000,00 грн протягом п`яти транзакцій. У той же день в мобільному банкінгу позивачки шахраї без її участі та згоди створили на ім`я позивачки віртуальну карту, на яку вивели 8 000,00 грн, але зняти їх та використати не змогли. Позивачка зняла в касі банку 7 500,00 грн, заплативши 500,00 грн комісії. Таким чином, на руках у шахраїв лишилося 10 000,00 грн. Позивачка вважає, що відмова відповідача у поверненні безпідставно списаних коштів є протиправною, що і стало підставою звернення до суду із цим позовом. Процесуальні дії Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року позовну заяву [PERSON] до АТ «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштів та зобов`язання чинити дії передано за підсудністю на розгляд до Святошинського районного суду м. Києва (а. с. 23). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 квітня 2025 року визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю. О. та справа передана судді (а. с. 29-30). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін (а. с. 31). Відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідачу надсилалася ухвала про відкриття провадження разом з позовною заявою та додатками до неї (а. с. 33). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13 травня 2025 року клопотання представника відповідача АТ «Державний ощадний банк України» Бершадської І.М. про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення. Заяву представника відповідача АТ «Державний ощадний банк України» Бершадської І.М. про продовження строку на подання відзиву задоволено. Продовжено АТ «Державний ощадний банк України» строк для подання відзиву на позовну заяву у справі за позовом [PERSON] до АТ «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів до 26 травня 2025 року (а. с. 52-55). У травні 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому АТ «Державний ощадний банк України» просить відмовити у позові, посилаючись на те, що банком виконано оскаржувані позивачем операції з дотриманням вимог договору та чинного законодавства України, зокрема статей 1066, 1068 ЦК України. На ім`я позивачки в AT «Державний ощадний банк України» відкрито картковий рахунок № [NUMBER] в гривні України та надано платіжну картку № [NUMBER] до нього. 03 жовтня 2024 року AT «Державний ощадний банк України» відкрито на ім`я позивачки картковий рахунок № [NUMBER] в гривні України та надано платіжну картку № [NUMBER] до нього. 16 жовтня 2024 року з карткового рахунку № [NUMBER] позивачкою було знято готівкові кошти через касу банку в сумі 7 975,00 грн, комісія склала 25,00 грн, що підтверджується випискою за картковим рахунком № [NUMBER] . Відповідач зазначив, що між [PERSON] та AT «Державний ощадний банк України» укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). За даними програмного забезпечення AT «Державний ощадний банк України» 03 жовтня 2024 року через систему ДБО «Ощад 24/7» (новий мобільний додаток FLUMO) за картковими рахунками позивачки відбулись наступні успішні операції з переказу коштів (спірні операції): - транзакції за рахунком № [NUMBER] сard № [NUMBER] ( [NUMBER] ): 03 жовтня 2024 року о 23:20 переказ через «Ощад 24/7» між власними картками, на картку [NUMBER] ( [NUMBER] ), яка відкрита 03 жовтня 2024 року через додаток 10 000 UAH (- 10 000,00); 03 жовтня 2024 року о 23:19 Perekaz па kartku inshogo banku 2 000 UAH (- 2 000,00); 03 жовтня 2024 року о 23:18 Perekaz па kartku inshogo banku 2 000 UAH (- 2 000,00); 03 жовтня 2024 року о 23:18 Perekaz na kartku inshogo banku 2 000 UAH (- 2 000,00); 03 жовтня 2024 року о 23:18 Perekaz na kartku inshogo banku 2 000 UAH (-2 000,00); - транзакції за рахунком № [NUMBER] Card № [NUMBER] ( [NUMBER] ): 03 жовтня 2024 року о 23:20 переказ через «Ощад 24/7» між власними картками, з картки [NUMBER] ( [NUMBER] ) 10 000 UAH (10 000,00); 03 жовтня 2024 року о 23:20 Perekaz па kartku inshogo banku 2 000 UAH (-2 000,00). Відповідач зазначив, що 03 жовтня 2024 року вищевказані перекази коштів з карткових рахунків позивачки на картку іншого банку (за виключенням переказу між власними картками позивачки на суму 10 000,00 грн) було здійснено на картку № [NUMBER] ( [NUMBER] ), емітовану AT «Райффайзен Банк». 16 жовтня 2024 року позивачкою було знято готівкові кошти в сумі 7 975,00 грн з карткового рахунку № [NUMBER] (картка № [NUMBER] ( [NUMBER] )) готівкою через касу банку та сплачено комісію в сумі 25,00 грн. Обов`язок банку приймати і зараховувати грошові кошти на рахунок, відкритий клієнту, і виконувати розпорядження про перерахування коштів за рахунком прямо передбачений нормами чинного законодавства України. 23 вересня 2024 року о 18:11 в мобільному додатку «Ощад 24/7» (Система дистанційного банківського обслуговування, нова версія «Мобільний ощад» Flumo) здійснена реєстрація/перереєстрація за банківською карткою позивачки № [NUMBER] та її фінансовим номером телефону [NUMBER] . Для реєстрації (перереєстрації) в системі «Ощад 24/7» (нова версія «Мобільний ощад» Flumo) необхідно використання номеру телефону клієнта, прив`язаного до картки (фінансовий номер), коду від Банку, чотири останні цифри номеру картки та PIN-код до неї. У подальшому клієнт встановлює відомий тільки йому логін та пароль до мобільного додатку, а також створює код швидкого доступу та може налаштувати на мобільному пристрою Touch/Face ID (ідентифікація за допомогою відбитка пальця або обличчя) - в цьому випадку наступні входи у додаток та оплати здійснюються без підтвердження за допомогою паролю чи коду з SMS. 23 вересня 2024 року о 18:10 на фінансовий номер позивачки [NUMBER] банк надіслав код для входу в систему «Ощад 24/7» (нова версія «Мобільний ощад» Flumo). 23 вересня 2024 року о 18:11 в мобільному додатку «Ощад 24/7» (Система дистанційного банківського обслуговування, нова версія «Мобільний ощад» Flumo) клієнтом успішно пройдена верифікація за карткою № [NUMBER] . АТ «Державний ощадний банк України» зазначив, що реєстрація позивачки в системі «Ощад 24/7» (нова версія «Мобільний ощад» Flumo) здійснена коректно, що можливо лише за наявності реквізитів банківської картки (останні чотири цифри, PIN-код до неї) та паролю, який був направлений на фінансовий номер телефону клієнта. Відповідно дана інформація відома виключно позивачці. Спірні операції з переказу коштів здійснено в Системі дистанційного банківського обслуговування Mobile banking «Ощад 24/7» (нова версія «Мобільний ощад» Flumo) та підтверджено біометричними даними (Face ID / Touch ID) або кодом доступу, який встановлюється при першому вході або в налаштуваннях безпеки в мобільному додатку. Саме з використанням облікового запису позивачки після реєстрації в Системі дистанційного банківського обслуговування «Ощад 24/7» (Мобільний Ощад) здійснені операції, які оскаржуються позивачкою у цій справі. Вищенаведене підтверджує, що вхід до системи дистанційного банківського обслуговування «Ощад 24/7» (нова версія «Мобільний Ощад» Flumo) та операції з переказу коштів здійснені коректно, що є можливим лише за наявності коду для реєстрації в мобільному додатку, який направлявся на фінансовий телефон клієнта, і реквізитів облікового запису, які були відомі виключно позивачці, і відповідальність за збереження таких даних і такі операції несе позивачка особисто. Для реєстрації (перереєстрації), входу в систему «Ощад 24/7» на мобільному пристрої необхідні доступ до фінансового номеру, номер картки та PIN-код до неї, що в свою чергу є автентифікацією платіжного засобу і його держателя, а тому відповідальність за такі операції повинен нести власник рахунку - позивачка. У банку були всі підстави виконати розпорядження власника рахунку про переказ коштів, який був належним чином автентифікований як держатель платіжного засобу. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження невиконання банком своїх зобов`язань за договором та/або порушення банком вимог чинного законодавства України. Позивач не надав доказів, які б підтверджували, що списання коштів з його рахунку відбулось внаслідок неправомірних дій/бездіяльності банку та\\або його працівників. Отже, оскаржувані операції з переказу коштів здійснені коректно з використанням всіх необхідних реквізитів, відомих виключно позивачу, при успішній реєстрації/вході до системи дистанційного обслуговування Mobile banking «Ощад 24/7», відсутності доказів неправомірних дій/бездіяльності банку, вини банку, а, отже, відповідальність за проведені операції несе сама позивачка. Позивачка, як потерпіла в кримінальному провадженні, має право звернутись до винних осіб з відповідним позовом про відшкодування заподіяної їй шкоди. Крім того, оскільки грошові кошти за оскаржуваними операціями перераховано на картку № [NUMBER] ( [NUMBER] ), емітовану AT «Райффайзен Банк», то у позивачки відповідно до статті 1212 ЦК України, наявні правові підстави для повернення майна (грошових коштів) від особи, яка його набула за рахунок позивача, потерпілого (а. с. 54-66). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 травня 2025 року клопотання представника відповідача АТ «Державний ощадний банк України» Бершадської І.М. про витребування доказів задоволено. Витребувано з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (код ЄДРПОУ 14305909, вул. Генерала Алмазова, 4а, м. Київ, 01011) інформацію щодо переказів коштів, здійснених 03.10.2024 року з карткових рахунків позивачки № [NUMBER] (платіжна картка № [NUMBER] ), № [NUMBER] (платіжна картка № [NUMBER] ) на платіжну картку № [NUMBER] ( [NUMBER] ), емітовану АТ «Райффайзен Банк» із зазначенням власника такого рахунку та його ідентифікаційних даних (ПІБ, рік народження, РНОКПП, адреса реєстрації тощо). У червні 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій [PERSON] просить позов задовольнити та зазначає, що вона 23 вересня 2024 року не здійснювала ні реєстрацій, ні перереєстрації в мобільному додатку «Ощад 24/7», коду для входу в систему «Ощад 24/7» на свій фінансовий номер не отримувала, а також верифікацію за картою № [NUMBER] не проходила. Повідомила, що вона користується мобільним телефоном марки «Motorola» моделі «moto е(7) power», ID пристрою d0fc9999bl9be3b9, в якому і встановлена SIM-карта з її фінансовим номером [NUMBER] . Позивач переконана, що зловмисники, використовуючи мобільний телефон марки «Samsung» моделі SM-A908N, ID пристрою [NUMBER] , шляхом реєстрації в системі «Ощад 24/7» та подальшим ініціюванням переказів 03 жовтня 2024 року, злочинно заволоділи її коштами. При цьому, сама позивач жодним чином не сприяла зловмисникам: платіжна, картка як і мобільний телефон марки «Motorola» моделі «moto е(7) power», ID пристрою [NUMBER] , в якому встановлена SIM-карта з її фінансовим номером [NUMBER] постійно знаходились у [PERSON] , у користування їх вона нікому не передавала та не втрачала, ПІН-коди, логіни, паролі, тощо не розголошувала. Проте відповідач, 23 вересня 2024 року встановивши, що реєстрацію/перереєстрацію з мобільному додатку «Ощад 24/7» (Система дистанційного банківського обслуговувань - нова версія «Мобільний ощад» Flumo) здійснено з іншого пристрою (мобільний телефон марки «Samsung» моделі SM-A908N, ID пристрою 2c2822dbf8405811) ніж пристрій, який протягом більше ніж півтора роки використовувала позивач для входу в «Ощад 24» (мобільний телефон марки «Motorola» моделі «moto е(7) power», ID пристрою d0fc9999bl9be3b9) не вжив додаткових заходів для ідентифікації особи [PERSON] та безпідставно здійснив перекази коштів на рахунок у іншому банку. Вважає, що банк здійснив 4 перекази по 2 000,00 грн на рахунок у іншому банку, навіть не надіславши попередньо позивачу на її фінансовий номер одноразовий код для підтвердження ініціювання кожної з таких операції. На думку [PERSON] , відповідач таким чином намагається перекласти вину за вчинення ним неналежних платіжних операцій на позивача та уникнути відповідальності у виді стягнення безпідставно перерахованих коштів. Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що між [PERSON] та AT «Державний ощадний банк України» укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). На ім`я позивачки в AT «Державний ощадний банк України» відкрито картковий рахунок № [NUMBER] в гривні України та надано платіжну картку № [NUMBER] до нього. 03 жовтня 2024 року AT «Державний ощадний банк України» відкрито на ім`я позивачки картковий рахунок № [NUMBER] в гривні України та надано платіжну картку № [NUMBER] до нього (а. с. 97). 06 жовтня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено заяву [PERSON] та зареєстроване кримінальне провадження № 1202410080003152 за частиною 4 статті 185 КК України (а. с. 7). 07 жовтня 2024 року [PERSON] звернулася до керуючого ТВБВ № 10026/0125 банку з повідомленням про факт вчинення шахрайських дій та повідомила співробітників банку про незаконне списання невідомими особами грошових коштів на її платіжній картці 5-ма транзакціями у загальній сумі 18 000,00 грн (а. с. 8). 16 жовтня 2024 року з карткового рахунку № [NUMBER] позивачкою було знято готівкові кошти через касу банку в сумі 7 975,00 грн, комісія склала 25,00 грн, що підтверджується випискою за картковим рахунком № [NUMBER] . 23 жовтня 2024 року [PERSON] подала до керуючого ТВБВ № 10026/0125 доповнення до заяви та повідомила, що шахраї створили віртуальну картку, на якій перебувала грошова сума (а. с. 9). Листом від 12 листопада 2024 року AT «Державний ощадний банк України» повідомило про відсутність підстав для повернення грошових коштів та рекомендувало звернутися до правоохоронних органів (а. с. 14). За даними програмного забезпечення AT «Державний ощадний банк України» 03 жовтня 2024 року через систему ДБО «Ощад 24/7» (новий мобільний додаток FLUMO) за картковими рахунками позивачки відбулись наступні успішні операції з переказу коштів (спірні операції): - транзакції за рахунком № [NUMBER] сard № [NUMBER] ( [NUMBER] ): 03 жовтня 2024 року о 23:20 переказ через «Ощад 24/7» між власними картками, на картку [NUMBER] ( [NUMBER] ), яка відкрита 03 жовтня 2024 року через додаток 10 000 UAH (- 10 000,00); 03 жовтня 2024 року о 23:19 Perekaz па kartku inshogo banku 2 000 UAH (- 2 000,00); 03 жовтня 2024 року о 23:18 Perekaz па kartku inshogo banku 2 000 UAH (- 2 000,00); 03 жовтня 2024 року о 23:18 Perekaz na kartku inshogo banku 2 000 UAH (- 2 000,00); 03 жовтня 2024 року о 23:18 Perekaz na kartku inshogo banku 2 000 UAH (-2 000,00); - транзакції за рахунком № [NUMBER] Card № [NUMBER] ( [NUMBER] ): 03 жовтня 2024 року о 23:20 переказ через «Ощад 24/7» між власними картками, з картки [NUMBER] ( [NUMBER] ) 10 000 UAH (10 000,00); 03 жовтня 2024 року о 23:20 Perekaz па kartku inshogo banku 2 000 UAH (-2 000,00) (а. с. 94, 125). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з частиною 3 статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Статтею 5 ЦПК України передбачено, зокрема, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21). Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом (частини 1, 3 статті 1068 ЦК України). За статтею 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з пунктом 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Верховний Суд у постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 зазначив, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину особи як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки особи спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок також сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів». У постанові від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) Верховний Суд зазначив про те, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, урахувавши застосовані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, правильно виходив з того, ПАТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що особа, як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 27 липня 2015 року та 30 липня 2015 року щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 9 792,00 грн. Доводи заявника про те, що суди попередніх інстанцій не урахували порушення відповідачем Умов та правила надання банківських послуг, що призвело до несанкціонованого коштів з його карткового рахунку, оскільки він своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають доказового підтвердження». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі 766/19614/18 (провадження № 61-19350св19) вказано, що: «суди попередніх інстанцій вважали недоведеним те, що особа ініціював збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, здійснював спірні грошові перекази, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення. Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що особа своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення нарахування процентів та штрафних санкцій особа по кредитній картці № [NUMBER] на розмір заборгованості 31712 грн, яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без його волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій. Аналогічна правова позиція викладена у зокрема постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 2 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19). Колегія суддів також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність транзакцій, які були здійснені в період із 02 год 32 хв по 04 год 14 хв 16 квітня 2018 року з використанням платіжної картки особи, у зв`язку із чим залишок коштів по цій картці підлягає відновленню. Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я особи, не є підставою для відмови у задоволенні позову». Отже, суд дійшов висновку, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що у цій справі АТ «Державний ощадний банк України» не довело, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а тому її позовні вимоги підлягають задоволенню. Стороною, що повинна відповідати у цій справі за позовом позивача та є належним відповідачем, є саме АТ «Державний ощадний банк України» до якого позивачка пред`явила свої вимоги. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). За змістом ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав (ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Отже, вимоги позивача підлягають задоволенню, відповідно з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 2 422,40 грн (за майнову вимогу та одну немайнову вимогу). На підставі викладеного та

Outcome: approved