Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

Представник заявника [PERSON] адвокат Ющенко Маргарита Вікторівна, 04.04.2025 р. за допомогою засобів поштового зв`язку звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просить встановити факт неправильності запису в актовому записі про народження відносно власного імені заявниці №1804 від 19.08.1970 року, складеного Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції на гр. [PERSON] , [INFO] та встановити неправильність запису імені дитини [PERSON] в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян щодо актового запису про її народження, [PERSON] , №1804 від 19.08.1970 року, а саме вказати власне ім`я дитини - [PERSON] . Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] у місті Одеса народилась заявниця у подружжя [PERSON] , батьки дали ім`я дитині - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 19.08.1970 року на гр. « [PERSON] » виданого під час реєстрації народження на підставі актового запису про народження №1804 від 19.08.1970 року, складеного Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Згідно відомостей зазначених в актовому записі: батько [PERSON] , мати - [PERSON] . Первинне свідоцтво про народження [NUMBER] від 19.08.1970 року на гр. « [PERSON] » видане органами державної реєстрації актів цивільного стану знаходиться в оригіналі у заявниці, на підставі нього, вона отримувала всі документи про освіту та документ посвідчуючи її особу, а саме 23 липня 1987 році, нею було отримано паспорт [NUMBER] виданий ВВС 3 Приморського РВК м. Одеси на гр. [PERSON] . На протязі всього свого життя заявниця носить ім`я - [PERSON] . В грудні 1987 року, заявниця розпочала, свою трудову діяльність, що підтверджується трудовою книжкою [NUMBER] від 14.12.1987 року на гр. [PERSON] . [INFO] померла мати заявниці - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом про смерть №5390 від 30 травня 1994 року, складеного Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Відповідно до відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, заявником під час реєстрації, була заявниця, її донька - [PERSON] . Наразі виникла необхідність встановлення родинності з матір`ю для отримання повторного свідоцтва про смерть матері та отримання повторного свідоцтва про народження заявниці. Однак в документах, що підтверджують їх родинність допущена помилка, а саме, в актовому записі про народження заявниці №1804 від 19.08.1970 року, зазначено власне ім`я дитини « [PERSON] », а у паспортному документі та у всіх документах заявниці зазначено власне ім`я « [PERSON] ». Заявниця зверталася до Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою щодо видачі повторного свідоцтва про своє народження та про смерть матері, та отримала відповідь щодо неможливості видачі повторного свідоцтва про її народження та смерть матері у зв`язку із розбіжностями в написанні власного імені заявниці в актовому запису про народження та документу посвідчуючи особу. З питання внесення змін до актового запису про народження №1804 від 19.08.1970 року, а саме, змінити ім`я дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », заявниця зверталася до Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та отримала відмову 21.03.2025 року, з посиланням, що актовий запис про народження є первинним документом, на підставі якого складаються всі подальші документи. Крім того, зазначено, що неможливо встановити, у який період було здійснено виправлення власного імені дитини у свідоцтві про народження (під час видачі свідоцтва про народження або під час отримання паспорту). Заявниця зазначає, що все своє життя має ім`я [PERSON] . Середню школу відвідувала , як, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про восьмирічну освіту [NUMBER] від 11.06.1985 року на гр. [PERSON] та атестатом про середню освіту від 25.06.1987 року на гр. [PERSON] . Заявниця зазначає, що підтвердження для неї встановлення факту неправильності запису в актовому запису про народження має юридичне значення, яке необхідне для застосування і реалізації її особистих прав у відносинах з іншими державами, зокрема з Республікою Румунія та необхідністю отримання повторного свідоцтва про своє народження та повторного свідоцтва про смерть матері. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.05.2025 р. відкрито провадження по справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в частині встановлення факту, що має юридичне значення. 31.07.2025 р. представником заявника подано заяву про проведення судового засідання без її участі. Заінтересована особа Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) направив до суду 24.06.2025 року пояснення по справі та просив розглядати справу у їх відсутність. В судове засідання учасники провадження не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Враховуючи положення ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що заява про встановлення фактів, що мають юридичне значення, підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 19.04.1996 р., ім`я заявниці зазначено - [PERSON] . 09 червня 1990 року, заявниця зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] , змінивши дошлюбне прізвище « [PERSON] » після реєстрації шлюбу на « [PERSON] », що підтверджується актовим записом про шлюб №1012 від 09.06.1990 року, складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Відповідно до Повного витягу з ДРАЦС про шлюб, ім`я нареченої зазначено [PERSON] . Відповідно до копії трудової книжки заявниці [NUMBER] від 14.12.1987 року на гр. [PERSON] , ім`я зазначено - [PERSON] ( а.с. ). В актовому записі про народження заявниці №1804 від 19.08.1970 року, складеного Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції на гр. [PERSON] , [INFO] , зазначено ім`я дитини [PERSON] . Відповідно до даних, що містяться в первинному свідоцтві про народження [NUMBER] від 19.08.1970 року на гр. « [PERSON] » виданого під час реєстрації народження на підставі актового запису про народження №1804 від 19.08.1970 року, складеного Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, ім`я дитини зазначено - [PERSON] . Таким чином вбачається, що на протязі всього свого життя, на підставі первинного свідоцтва про народження, заявниця отримувала документи про середню освіту, трудову книжку, як [PERSON] . Крім того, перший свій паспорт отримала в 1987 році [NUMBER] виданий ВВС 3 Приморського РВК м. Одеси на гр. [PERSON] та зареєструвала шлюб в 1990 році. В 1999 року, заявницею було отримано свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії [NUMBER] на гр. [PERSON] . Заявниця є матір`ю трьох дітей, в актових записах про народження, зазначена, як [PERSON] . [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується актовим записом про народження №22 від 09.01.1991 року, складеного Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, де в графі мати, зазначено: « [PERSON] ». [INFO] народилась донька - [PERSON] , що підтверджується актовим записом про народження №31 від 29.09.1999 року, складеного Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, де в графі мати, зазначено: « [PERSON] ». [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується актовим записом про народження №124 від 26.05.2005 року, складеного Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, де в графі мати, зазначено: [PERSON] . Тому, суд вважає, що виявлена помилка в написанні імені в актовому запису про народження є технічною, через неуважністю працівника відділу державної реєстрації актів цивільного стану, який складав актовий запис про народження та виписував свідоцтво про народження [INFO] . Відтак, матеріалами справи встановлено факт неправильності запису в актовому запису про народження №1804 від 19.08.1970 року, складеного Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції та в сукупності, вказані докази дають підстави для висновку, про необхідність виправлення власного імені дитини з [PERSON] на [PERSON] . Відповідно до ч.2 п.5ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до абз. 2 п. 3, п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» від 07 липня 1995 року суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану як у випадках не виправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків). Суд постановляє рішення про неправильність запису в акті громадського стану, саме в тій частині цього запису, в якій встановлено неправильність, а не запису всього акта громадянського стану. При цьому, неправильність в актовому записі не обов`язково має бути пов`язана з помилками власне при складенні актового запису чи помилками реєстратора, така неправильність може бути пов`язана з іншими чинниками, наприклад, неправильним перекладом в документі, на підставі якого вносились відомості до актового запису. З огляду на вищевказані докази, знайшов підтвердження факт того, що вимоги заяви є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи доведений факт того, що під час складання актового запису про народження №1804 від 19.08.1970 року, складеного Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції на гр. [PERSON] , [INFO] , було допущено помилку у написанні власного імені дитини « [PERSON] », а правильність написання імені необхідно зазначити « [PERSON] ». При цьому, суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні по справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Адже національним судам належить не тільки ефективно захищати людину, а й самим діяти у такий спосіб, щоб не порушувати права, гарантовані Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року. Згідно з практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, та як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вказаний факт має юридичне значення, оскільки безпосередньо породжує юридичні наслідки. Підтвердження даного факту необхідне заявнику для підтвердження своїх особистих прав, а саме для застосування і реалізації своїх особистих прав.

Outcome: approved