Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-07 00:00:00

06.08.2025 до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області надійшла вказана заява [PERSON] , в якій заявниця просила встановити факт смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] в с-ще Молодіжне Сімферопольського району Автономної Республіки Крим, що є тимчасово окупованою територією України, а також зобов`язати Ніжинський ВДРАЦС провести державну реєстрацію смерті [PERSON] та видати свідоцтво про його смерть установленого зразка. Заяву обґрунтовано тим, що [INFO] помер батько заявниці [PERSON] у с-ще Молодіжне Сімферопольського району Автономної Республіки Крим, тобто на тимчасово окупованій території України. Свідоцтво про смерть [PERSON] видане представниками окупаційної влади та не визнається на території України, у зв`язку з чим заявниця позбавлена можливості зареєструвати факт смерті батька. Установлення факту смерті необхідне заявниці для подальшого оформлення спадщини та інших юридично значущих дій. У судове засідання учасники справи не з`явилися. Заявниця подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, заяву підтримала. Представник заінтересованої особи Наталія Савенко подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Відповідно до ч. 3 ст.\~294 ЦПК України\~справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Статтею 317 ЦПК України встановлено особливість провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Зокрема, у ч. 2 цієї статті вказано, що с прави про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Приписами ст. 317 ЦПК України визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Судом установлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 10). Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а. с. 11). Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12\~лютого 2016 року розірвано шлюб, укладений 23 травня 2009 року в Новонаталівській сільській раді Чаплинського району Херсонської області між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 12). 21 серпня 2019 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 13). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 01\~липня 2025 року Чаплинським районним відділом записів актів громадянського стану Управління РАЦС Херсонської області, копії довідки про смерть № С-00905, виданої 01 липня 2025 року Чаплинським районним відділом записів актів громадянського стану Управління РАЦС Херсонської області, [PERSON] помер [INFO] у с-ще Молодіжне Сімферопольського району Російської Федерації (а. с. 9, 14). Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України №\~375 від 28.02.2025 територія Автономної Республіки Крим з 20.02.2014 до теперішнього часу є тимчасово окупованою Російською Федерацією. Установлення факту смерті необхідно заявниці як дочці померлого батька для отримання свідоцтва про смерть [PERSON] установленого належного державного зразка для вчинення дій, які необхідні після смерті, зокрема, прийняття спадщини. Згідно із ч. 2 ст. Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); виконавчі органи сільських, селищних і міських (крім міст обласного значення) рад. За змістом ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Розділом 3 п. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими\~наказом Міністерства юстиції України №\~52/5 від 18.10.2000, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №\~545; фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №\~545; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Європейський суд з прав людини у рішеннях проти Туреччини («Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії («Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilaєcu and Others v. Moldova and Russia») зазначив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає за можливе застосувати загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Ураховуючи значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявниці, суд приймає рішення на підставі всіх поданих заявницею доказів, в тому числі з урахуванням документів, які видані установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, та які, як виняток, приймаються до уваги судом та оцінюються разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку. Заявниця не може отримати свідоцтво про смерть батька у відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, оскільки факт смерті відбувся на території с-ще Молодіжне Сімферопольського району Автономної Республіки Крим, тобто на тимчасово окупованій території України. Дослідивши надані заявницею документи, суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення факту смерті [PERSON] [INFO] на тимчасово окупованій території, а саме в с-ще Молодіжне Сімферопольського району Автономної Республіки Крим. Відповідно до ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Щодо вимоги заявниці про зобов`язання Ніжинського ВДРАЦС про проведення державної реєстрації та видачі свідоцтва про смерть батька встановленого зразка слід зазначити таке. Згідно із ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Таким чином, указане рішення суду є підставою для видачі свідоцтва про смерть, тому така вимога заявниці задоволенню не підлягає.

Outcome: partial