Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

У квітні 2025 року позивач звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з вказаною позовною заявою, та свої уточнені позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 13.12.2008 року, серія [NUMBER] , що проживала за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] - помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 04.07.2024 року, серія [NUMBER] . [PERSON] є їх дочкою, що підтверджується Свідоцтвом про народження [PERSON] та свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] із [PERSON] . Позивачка змінила прізвище із [PERSON] на [PERSON] . Крім того, вона має двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвами про народження вищевказаних. Згідно зі Свідоцтва про право власності на житло від 20.09.2000 року, виданого відділом комунального майна та приватизації Сумської міської ради, зареєстрованого в Державному комунальному підприємстві «Сумське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 04.10.2000 року за р. № 57, та довідки Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 10.06.2024 року, співвласниками квартири, що розташована у [ADDRESS] , являються: [PERSON] , [PERSON] , та діти [PERSON] та [PERSON] , на праві спільної сумісної власності. Отже, фактично, кожному із них належить по 1/4 частині квартири. Після смерті - [PERSON] , відкрилася спадкова справа. Майно, яке залишилося після смерті [PERSON] складається з 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , як дочка, є спадкоємицею першої черги за законом, після смерті матері [PERSON] , відповідно до ст. 1261 ЦК України. Онуки спадкодавиці, тобто [PERSON] та [PERSON] , не включаються до кола спадкоємців за законом. Спір між нею і дітьми про право власності на квартиру відсутній. Спадщину, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, позивачка прийняла шляхом спільного проживання зі спадкодавицею [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] , на день її смерті, що підтверджується довідкою, виданою Управлінням «Центр надання адміністративних послуг у місті Суми» Сумської міської ради № 14.03-08/296215 від 27.05.2024 року та довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщення осіб, виданою Управлінням «Центр надання адміністративних послуг у місті Суми» Сумської міської ради № 14.03- 08/128320 від 24.05.2024 року. 23 серпня 2024 року, вона звернулася до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Давиденко І.А. про отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [INFO] матері [PERSON] . Проте, постановою від 23.08.2024 року, нотаріус відмовив у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану частку квартири, у зв`язку з тим, що квартира є спільною сумісній власності, без визначення часток кожного із її співвласників, у тому числі за померлою [PERSON] не визначена. За життя [PERSON] та інші співвласники квартири [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , договором між ними чи іншим порядком, частки у спільній сумісній власності не визначались. Тому просить визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 1/4 (одну четверту) частку квартири, загальною площею 48,8 кв.м., житловою площею 36,3 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] - [PERSON] . Ухвалою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.04.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.04.2025 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.05.2025 витребувано у Сумській міській державній нотаріальній конторі (м. Суми пр-т Шевченка, 3) спадкову справу після смерті [PERSON] . 19.05.2025 від представника відповідача Сумської міської ради надійшов Відзив на позовну заяву згідно зазначили, що просять суд прийняти законне та обґрунтоване рішення суду не порушуючи прав та законних інтересів інших осіб. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.06.2025 цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача, представник відповідача, треті особи у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено,\~що [INFO] померла - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 13.12.2008 року, серія [NUMBER] , що проживала за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] - помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 04.07.2024 року, серія [NUMBER] . Згідно зі Свідоцтва про право власності на житло від 20.09.2000 року, виданого відділом комунального майна та приватизації Сумської міської ради, зареєстрованого в Державному комунальному підприємстві «Сумське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 04.10.2000 року за р. № 57, та довідки Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 10.06.2024 року, співвласниками квартири, що розташована у [ADDRESS] , являються: [PERSON] , [PERSON] , та діти [PERSON] та [PERSON] , на праві спільної сумісної власності. Після смерті [PERSON] , відкрилася спадкова справа. Майно, яке залишилося після смерті [PERSON] складається з 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . 23 серпня 2024 року, [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Давиденко І.А. про отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [INFO] матері [PERSON] . Проте, постановою від 23.08.2024 року, нотаріус відмовив у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану частку квартири, у зв`язку з тим, що квартира є спільною сумісній власності, без визначення часток кожного із її співвласників, у тому числі за померлою [PERSON] не визначена. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до ст.1261 ЦК України діти спадкодавця у першу чергу мають право на спадкування. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК). У відповідності до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до положення ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як роз`яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10.02.2010). За таких умов суд вважає, що за даних обставин справи, вимоги позивача про визнання за ним права власності на частку квартири, не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір слід залишити за ним.

Outcome: approved