Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

[PERSON] , через представника - адвоката Хмельницьку Л.М., звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відсутнім право оренди СТОВ «МТС-Морал» на земельну ділянку площею 2,4999га, кадастровий номер:7121284800:02:002:0220, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована: Черкаська область, Звенигородський район, Озірнянська сільська рада (номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про інше речове право:17681711). Стягнути з СТОВ «МТС-Морал» на користь [PERSON] судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР №4-16-78 від 20.03.2001 року є власником земельної ділянки площею 2,4999 га, кадастровий номер: 7121284800:02:002:0220, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Озірнянської сільської ради Звенигородського району Черкаської області. 05.08.2016 року між [PERSON] та СТОВ «МТС-Морал» укладено договір оренди землі строком на 7 років, тобто до 05.08.2023 року. Абзацом 2 пункту 8 Договору оренди землі передбачено, що по закінченню строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити про це письмово орендодавця про намір продовжити його. Орендар СТОВ «МТС-Морал» не повідомив [PERSON] за 30 днів до закінчення строку дії договору оренди землі від 05.08.2016 року про свій намір поновити договірні зобов`язання на новий строк. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №361641973 від 12.01.2024 року позивачу стало відомо, що на підставі Угоди про внесення змін до основного договору оренди землі від 05.08.2016 року зареєстровано пролонгацію Договору оренди землі від 05.07.2023 року на 7 років (до 05.07.2030 року) з автоматичним продовженням дії договору. Крім того, на підставі додаткової угоди про внесення змін до договору суборенди землі №48 від 20.09.2019, виданий 06.07.2023 б/н, видавник СТОВ «Морал» та ФГ Мартинюка Василя Михайловича , зареєстровано пролонгацію Договору суборенди землі від 20.09.2019 року на 6 років 11 місяців 28 днів, дата закінчення дії 04.07.2030. Оскільки [PERSON] не укладав та не підписував з СТОВ «МТС Морал» Угоду від 05.07.2023 року про внесення змін до основного договору оренди землі від 05.08.2016 року і у нього відсутній примірник такої угоди, право оренди СТОВ «МТС-МОРАЛ» на земельну ділянку площею 2,4999 та, кадастровий номер: 7121284800:02:002:0220, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Озірнянської сільської ради Звенигородського району, на підставі Угоди від 05.07.2023 року про внесення змін до основного договору оренди землі від 05.08.2016 року вважається відсутнім. З огляду на вищевикладені обставини, позивач з метою відновлення порушених прав на користування та розпорядження своєю власністю, змушений звернутися до суду. Разом з позовною заявою позивач подав клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої просив поставити питання, чи виконано підпис від імені [PERSON] на оригіналі Угоди про внесення змін до основного договору оренди землі від 05.08.2016 року ним чи іншою особою з наслідуванням його підпису. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2024 року головуючим суддею у даній справі визначено Сакун Д.І . Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області (суддя [PERSON]) від 22.05.2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 30.05.2024 року до суду надійшла заява від ліквідатора СТОВ «МТС-Морал» арбітражного керуючого Ярмолінського Ю.В. про ознайомлення з матеріалами справи та розгляд питання про передачу справи для розгляду в межах справи про банкрутство СТОВ «МТС-Морал». Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 05.12.2024 року (суддя [PERSON] ) задоволено клопотання про витребування доказів та відкладено підготовче судове засідання. Згідно з розпорядженням керівника апарату Звенигородського районного суду Черкаської області № 172 від 21 березня 2025 року «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ» у зв`язку з відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя на підставі рішення ВРП від 15.01.2025 року, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №694/1181/24, провадження №2/694/111/25. В ході повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2025 року головуючим у справі визначено суддю Кравченко Т.М. Ухвалою суду від 26.03.2025 року справу прийнято до провадження та вирішено проводити судовий розгляд в загальному позовному провадженні. Призначено судове засідання на 02.05.2025 року. В судовому засіданні представник позивача адвокат Хмельницька Л.М. позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача СТОВ «МТС-Морал» в судове засідання не з`явився. Ліквідатор Крупа Р.А. надав письмові пояснення про те, що СТОВ «МТС-Морал» визнане банкрутом та перебуває в стадії ліквідації, а тому він представляє інтереси відповідача. На ухвалу суду про витребування доказів повідомив, що йому не передавались жодні документи СТОВ «МТС-Морал», а тому він не може надати суду оригінал угоди від 05.07.2023 року про внесення змін до основного договору оренди від 05.08.2016 року. Крім того, представник Крупа Р.А. звернувся до суду з клопотанням про передачу справи за підсудністю до господарського суду та проведення розгляду справи без його участі. Треті особи в судове засідання не з`явились. Причини неявки суду не повідомили. Жодних пояснень по суті позовних вимог не надали. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР №4-16-78 від 20.03.2001 року є власником земельної ділянки площею 2,4999га, кадастровий номер: 7121284800:02:002:0220, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Озірнянської сільської ради Звенигородського району Черкаської області (а.с. 13). Вказана обставина також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 74190213 (а.с.14). Відповідно до договору оренди землі б/н від 05.08.2016 року [PERSON] передав в строкове платне користування належну йому земельну ділянку орендарю СТОВ «МТС Морал» строком на 7 років. Відповідно до абзацу 2 пункту 8 Договору оренди землі передбачено, що по закінченню строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити про це письмово орендодавця про намір продовжити його (а.с.15-16). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №361641973 від 12.01.2024 року вбачається, що на підставі Угоди про внесення змін до основного договору оренди землі від 05.08.2016 зареєстровано пролонгацію Договору оренди землі від 05.07.2023 року на 7 років (до 05.07.2030 року) з автоматичним продовженням дії договору. Крім того, на підставі додаткової угоди про внесення змін до договору суборенди землі №48 від 20.09.2019, виданий 06.07.2023 б/н, видавник СТОВ «Морал» та ФГ Мартинюка Василя Михайловича , зареєстровано пролонгацію Договору суборенди землі від 06.07.2023 року на 6 років 11 місяців 28 днів, дата закінчення дії 04.07.2030 (а.с.17-18). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним в силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. В тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникають. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду,а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Взаємовідносини щодо оренди землі врегульовані зокрема Законом України «Про оренду землі». Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства ( ст. 13 Закону України « Про оренду землі»). Відповідно до положень частини першої статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (частина перша статті 16 Закону України «Про оренду землі»). Звертаючись до суду з вимогами про відсутність у відповідача права оренди, позивач посилався на те, що він не підписував Угоду про внесення змін до основного договору оренди землі від 05.08.2016 №б/н, на підставі якої строк дії договору продовжено на 7 років, тобто до 05.07.2030 року. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Належним доказом, який би міг засвідчити належність підпису особи на письмових документах є висновок почеркознавчої експертизи. Аналогічний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 601/2139/21, від 24 травня 2023 року у справі №567/792/22,від 19 червня 2023 року у справі № 601/1965/21, від 21 червня 2023 року у справі № 567/874/22, від 30 листопада 2023 у справі № 558/140/22. Відповідно до пункту 1.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів. Пунктом 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, встановлено, що, коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз. Позивач у справі, посилаючись на те, що він не підписував додаткову угоду та у нього відсутня копія такого документу, з метою розгляду питання про призначення судової почеркознавчої експертизи та її проведення заявляв клопотання про витребування у відповідача оригіналу угоди про внесення змін до основного договору від 05.07.2023 року до договору оренди землі №б/н від 05.08.2016 і таке клопотання було задоволено судом. Враховуючи те, що позивач стверджує про не укладення ним спірної угоди від 05.07.2023 року про внесення змін до договору оренди землі та посилається на відсутність у нього примірника такої угоди, суд вважає, що саме на відповідача покладається обов`язок надати оригінал додаткової угоди для проведення почеркознавчої експертизи. Однак ні відповідач СТОВ «МТС-МОРАЛ», ні державний реєстратор виконавчого комітету Лисянської селищної ради Бобровська В.А. не надали витребувані судом докази, а саме оригінал спірної угоди. Оскільки відповідач не надав оригінал угоди від 05.07.2023 року суду та не передав такі документи ліквідатору Ярмолінському Ю.В., суд позбавлений можливості призначити у справі судову почеркознавчу експертизу. Ухвала про витребування доказів, є обов`язковою для виконання усіма, кого вона стосується в силу ст. 18 ЦПК України, яка передбачає обов`язковість судових рішень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1,2,4 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства (частини перша, друга статті 44 ЦПК України). Дії учасників судового процесу та їхніх представників мають не лише за формою, а й за змістом відповідати завданню цивільного судочинства. З метою виконання завдання судочинства сторона у справі має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Не виконуючи ухвалу суду про витребування доказів, наявної у розпорядженні відповідача, таким чином приховуючи доказ від суду, що перешкоджало розгляду справи, не наведення та не надання доказів про перешкоди у подальшому на вимогу суду надати оригінал додаткової угоди, відповідач діяв явно недобросовісно. Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 вересня 2022 року у справі № 478/1039/20 , у подібних правовідносинах. Відповідно до частини десятої статті 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Згідно із положеннями статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відповідно до судової практики Верховного Суду пов`язаної із застосуванням положень частини десятої статті 84 ЦПК України (постанови Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 130/1508/18, від 23 жовтня 2019 року у справі № 130/1510/18, від 24 червня 2020 року у справі № 130/1509/18, від 21 жовтня 2020 року у справі № 130/1503/18, від 20 жовтня 2021 року у справі № 581/39/20) ненадання оригіналу оспорюваного правочину унеможливлює проведення ініційованої позивачем судової почеркознавчої експертизи та з`ясування судом обставин підписання орендодавцем додаткової угоди до договору оренди про визначення іншого строку його дії щодо спірної земельної ділянки. Положеннями частини четвертої статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування ( ч.2 ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи ( ст. 79 ЦПК України). Ураховуючи встановлені обставини у справі та наведені норми права, висновки Верховного Суду, суд визнає, що додаткова угода від 05.07.2023 року до основного договору оренди землі від 05.08.2016 року не підписувалась позивачем, відповідно сторонами не досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, а отже така додаткова угода є неукладеною. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.11.2023 у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22) вказала, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19.02.2024 у справі № 567/3/22 за вимогою орендодавця до орендаря, зокрема, про повернення земельної ділянки, дійшов висновку, що належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача. Відповідно до договору оренди землі № б/н від 05.08.2016, укладеного між [PERSON] та СТОВ «МТС-Морал», його строк становить 7 років та його дія припиняється зокрема у разі закінчення строку, на який його було укладено (за умови відсутності пролонгації договору). Отже строк його дії закінчився 05.08.2023 року. Враховуючи те, що позивач не підписував угоду про внесення змін від 05.07.2023 року до вказаного договору оренди землі, якою збільшено строк дії договору до 04.07.2030 року, строк дії договору оренди землі № б/н від 05.08.2016 не продовжений та припинився 05.08.2023 року, а тому у відповідача після цієї дати відсутнє право оренди земельної ділянки, належної позивачу. Відповідно до положень пункту 27 розділу Х Земельного Кодексу України під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: 1) вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель", щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення: б) приватної власності. З урахуванням наведеної норми матеріального права, станом на час розгляду справи, строк орендних правовідносин на підставі договору оренди землі №б/н від 05.08.2016 між сторонами закінчився. Ураховуючи наведені висновки Верховного Суду, позивач вірно обрав спосіб захисту, тому позовні вимоги, зважаючи на встановлені обставини у справі, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору у розмірі 1211,20 гривень, сплаченого ним при поданні позову, що підтверджується платіжною інструкцією від 02.05.2024 №0.0.3621973780.1. На підставі викладеного,

Outcome: approved