Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

Адвокат Баликова\~Н.І.,\~яка діє\~в інтересах\~позивача [PERSON] \~18.02.2025\~року звернулася\~до суду\~з позовною\~заявою,\~в якій\~просила визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію, розповсюджену [PERSON] в інтернет виданні «Полтавщина», а саме в статті «Фермер Бродовий: ставлення депутата Новосанжарської громади Свистуна до людей є зневажливим». Зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію у той же спосіб, у який вона була поширена. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 50000,00 грн., судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 4239,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн. В обгрунтування позову зазначила, що 18 грудня 2024 року [PERSON] в інтернет виданні «Полтавщина» опубліковано статтю «Фермер Бродовий: ставлення депутата Новосанжарської громади Свистуна до людей є зневажливим», де в грубій формі він дозволив собі образливі висловлювання відносно позивача, а саме: «Звертаюсь до «Полтавщини» у відповідь на статтю депутата [PERSON] про нібито його побиття. В статті зазначене таке: « [PERSON] , депутат Новосанжарської громади, обіймає цю посаду вже понад 15 років. За цей час він не зробив нічого корисного для своєї громади, а особливо для мешканців села Мала Перещепина. Натомість його діяльність переважно спрямована на власну вигоду, що включає привласнення численних земельних ділянок як законним, так і незаконним шляхом. Свистуна неодноразово притягували до відповідальності за незаконне використання земельних ділянок. Як наслідок, техніка, яка перебувала у його власності, була арештована. Попри те, що за останні 35 років він офіційно ніде не працював і не займався підприємницькою діяльністю, за час свого депутатства він збагатився на десятки мільйонів гривень. Місцеві жителі говорять: « [PERSON] в селі обходять десятою дорогою, бо з цією людиною неможливо нічого спільного мати». Його ставлення до людей, влади та правоохоронців є зневажливим. Незалежно від того, хто очолює громаду, [PERSON] критикує всіх, бо, за словами місцевих, йому завжди «мало землі» для власної сім`ї. Одним із найгучніших інцидентів став випадок цієї осені, коли під час пожежі, яка охопила ліси та заповідники, [PERSON] відмовив рятувальникам МНС у доступі до води зі ставка, який він раніше приватизував. Також, він ліг під пожежний автомобіль, щоб завадити забору води, хоча водойма була призначена для резерву у випадку надзвичайних ситуацій. Через його дії згоріло 700 гектарів лісу, які могли б бути врятовані. Свистун також активно поширює наклепи на військових і місцевих жителів, звинувачуючи їх у незаконній обробці земель. У той же час він ігнорує власні незаконні дії. Його ставлення до захисників України викликає обурення, адже саме вони боронять нашу державу, тоді як [PERSON] намагається уникнути мобілізації свого сина, прикриваючи його. Громада обурена такою поведінкою, і багато хто відкрито називає його дії ганьбою для депутата та всього села ». Зазначає, що поширена інформація не відповідає дійсності. По - перше, на час виходу статті за фактом нанесення позивачу тілесних ушкоджень [PERSON] було зареєстровано кримінальне провадження (дата внесення до ЄРДР 07.11.2024 року) та вже місяць тривало досудове розслідування та проведено огляд потерпілого [PERSON] в межах проведення призначеної дізнавачем судово-медичної експертизи, якою підтверджено факт наявності тілесних ушкоджень, тому твердження про «...нібито його ( [PERSON] ) побиття...» є спотвореним та таким, що ставить під сумнів наявність факту нанесення тілесних ушкоджень як таких. По-друге, [PERSON] є депутатом двох скликань: шостого скликання з 2010 до 2015 року та восьмого скликання, обраний на виборах 2020 року до теперішнього часу, тобто загалом менше десяти років, тобто посилання [PERSON] , що позивач є депутатом понад 15 років є таким, що не відповідає дійсності. По-третє, висловлювання [PERSON] про те, що позивач не зробив нічого корисного для своєї громади є таким, що порушує честь та гідність [PERSON] , який відстоював інтереси своїх виборців безпосередньо під час засідань сесій, завжди реагував на звернення громадян про допомогу та було реалізовано ряд важливих для с. Мала Перещепина питань, зокрема відстоював питання, щодо належного оформлення її користувачами земельних ділянок комунальної власності, щодо належну сплату податків підприємцями з метою наповнення бюджету, щодо стихійної торгівлі на ринку с. Мала Перещепина без дозвільних документів, боровся з самозахватом земельних ділянок, неодноразово звертався до правоохоронних органів з цих питань, неодноразово викликав слідчо-оперативні групи для фіксування фактів самозахвату земель комунальної власності та незаконного їх обробітку та багато іншого. По-четверте, твердження [PERSON] про те, що [PERSON] неодноразово притягувався до відповідальності за незаконне використання земельних ділянок не відповідає дійсності та свідчить про упереджене та неприязне ставлення до позивача, а також дискредитує його особу. Звертає увагу, що до відповідальності за незаконне використання земельних ділянок позивач не притягувався. Зокрема, кримінальне провадження, розпочате 05.12.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197 КК України, за фактом незаконного збору урожаю кукурудзи, в межах досудового розслідування якого на сільськогосподарську техніку, що перебуває у власності [PERSON] було накладено арешт, закрито 28 березня 2023 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, а ухвалою суду від 04 квітня 2023 року було скасовано арешт майна. Таким, чином на момент опублікування статті 18.12.2024 року, майно, що перебувало у власності [PERSON] арештовано не було, кримінальне провадження закрито. Крім того, кримінальне провадження, розпочате 05.12.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197 КК України, за фактом незаконного збору урожаю кукурудзи, а не відносно конкретно позивача, та не може вважатися притягненням до відповідальності, як зазначено в статті. Також, постанова про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки скасована в судовому порядку відповідно до рішення Новосанжарського районного суду від 28.08.2023 року. По-п`яте, щодо звинувачення [PERSON] у відмові рятувальникам МНС у доступі до води зі ставка, який з нічим не підтверджених слів [PERSON] був водоймою, що призначена для резерву у випадку надзвичайних ситуацій та звинуватив позивача у тому, що через його дії згоріло 700 гектарів лісу. Зазначений ставок є приватною власністю [PERSON] . Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серія ПЛ № 081999 від 27 серпня 2004 року [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 5323483400-00-003-0004 загальною площею 3,0000 га з цільовим призначенням для створення рибогосподарської штучної водойми. Оскільки, ставок є приватною власністю позивача та про визначення його водоймою, що призначена для резерву у випадку надзвичайних ситуацій власнику було невідомо. Натомість така водойма знаходиться на відстані близько 200 м. від ставка [PERSON] . При виникненні пожежі, на яку посилається у статті відповідач, рятувальниками МНС здійснювався забір води зі ставка [PERSON] в тому об`ємі, у якому було можливо. Ставок було викачано більш ніж на 50% і, коли рівень води знизився до критично можливої межі для збереження наявної в ньому риби, позивач про це сказав рятувальникам. Жодних претензій від МНС на адресу [PERSON] не надходило. Навпаки, він, як небайдужий громадянин та депутат, долучився до ліквідації надзвичайної ситуації. Такі публічні висловлювання з боку [PERSON] є необгрунтованими, безпідставними та неправдивими, а також ганьблять його честь, гідність і ділову репутацію. По-шосте, [PERSON] не поширював наклепи на військових та місцевих жителів. Натомість позивач неодноразово допомагав військовим власними коштами. Зокрема, староста с. Мала [PERSON] збирав кошти на допомогу військовим, до збору яких позивач також долучався. Окрім того, допомагав [PERSON] . Окрім того, [PERSON] не зареєстрований в жодному державному реєстрі як місцевий фермер, тобто не має права на зайняття відповідною діяльністю. При цьому, згідно з ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27.12.2022 року зобов`язано уповноважену особу Відділення поліції № 3 Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області внести відомості до ЄДРДР заяву [PERSON] про самовільне зайняття земельної ділянки [PERSON] , яка в подальшому закрита у зв`язку з малозначністю, а сам факт самовільного зайняття земельної ділянки не спростовано та згідно постанови про закриття кримінального провадження, [PERSON] підлягав притягненню до адміністративної відповідальності. Зазначає, що поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до позивача, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи. Вважає, що поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку особи [PERSON] в очах оточуючих, порушивши його честь, оскільки депутат Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області є соціально важливою, передбачає безперервний процес спілкування з виборцями та населенням громади в цілому. Подібні публікації дезорганізують роботу в очах населення Новосанжарської громади. За час перебування позивача депутатом було проведено значну роботу на благо рідного села, населення та громади в цілому. [PERSON] є публічною особою та передбачає безперервну взаємодію з жителями громади, які проявляють до нього соціальний інтерес, повагу, довіру. Така поведінка та різкі висловлювання з боку відповідача дискредитують [PERSON] в очах населення та погіршення стану здоров`я. Інформація, поширена в інтернет виданні «Полтавщина» стосовно позивача, є суспільно значимою, тобто, вона була предметом громадського інтересу на час поширення такої інформації, є у загальному інтернет доступі, має 18 коментарів та можливість поширення користувачами. Вважає, що така поведінка [PERSON] та його різкі, образливі та нестримані висловлювання дискредитують [PERSON] в очах населення, родини та колег по роботі. Вказує, що [PERSON] має до позивача неприязне відношення, оскільки він вимагав від нього дотримуватись вимог законодавства та самовільно не захоплювати земельні ділянки, сплачувати за їх користування. Відповідач усвідомлював, що поширює відомості, що ганьблять честь і гідність позивача, підривають його репутацію і бажав цього. Він також усвідомлював, що [PERSON] дізнається про його образливу публікацію. Зазначає, що поширенням недостовірної інформації щодо нього відповідачем завдано шкоди його немайновим інтересам, порочить його гідність, честь та ділову репутацію. Вказує, що внаслідок порушення його прав, в порядку ст. 23 ЦК України, він має право на відшкодування моральної шкоди. Вважає, що сума у 50 000,00 грн. є мінімальною для відшкодування душевних страждань позивача, відтак, розумною та справедливою. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 03.03.2025 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 03.04.2025 року (а.с.59). Ухвалою суду від 02.04.2025 року задоволено заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Литовченка Р.В. про проведення судових засідань в режимі відеоконференції (а.с.67). Ухвалою суду від 07.05.2025 року поновлено відповідачу [PERSON] строк для подання відзиву на позовну заяву. Підготовче провадження у справі закрито, призначено дану справу до судового розгляду по суті на 01.07.2025 року (а.с.100-101). В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримував заявлені вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позові. Позов просив задовольнити. Представник позивача адвокат Баликова Н.І. в судовому засіданні підтримувала заявлені вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позові. Позов просила задовольнити. Також представником позивача надана відповідь на відзив (а.с. 75-78), в якій вона зазначає про те, що відповідач не навів жодного аргументу та спростування тверджень позивача щодо порушення його честі, гідності і ділової репутації, які були допущені відповідачем, який став автором публікації в інтернет виданні «Полтавщина» «Фермер Бродовий: ставлення депутата Новосанжарської громади Свистуна до людей є зневажливим» від 18 грудня 2024 року. Зазначає, що судження відповідача [PERSON] не є оціночними, як зазначено у відзиві, а містять чітко викладену інформацію, яку в цілому можливо перевірити. У позовній заяві [PERSON] до [PERSON] про захист честі гідності і ділової репутації чітко викладено, які саме факти не відповідають дійсності та додано документи, які цілком їх спростовують. Всі факти, на які [PERSON] посилається у своїй позовній заяві, підтверджуються доданими до неї доказами, а поширена [PERSON] інформація є недостовірною. Вказує, що публікація від 18 грудня 2024 року в інтернет виданні «Полтавщина» містить автора - [PERSON] . Відповідач, заперечуючи свою причетність до вищевказаної публікації про [PERSON] , будь-яких доказів щодо своєї непричетності до публікації в інтернет виданні «Полтавщина» «Фермер Бродовий: ставлення депутата Новосанжарської громади Свистуна до людей є зневажливим», не надає. Разом з тим, інформація, яка міститься в публікації, чітко пов`язана між позивачем і відповідачем. Зокрема, щодо нанесення позивачу тілесних ушкоджень [PERSON] , тверджень щодо неодноразового притягнення позивача до відповідальності за незаконне використання земельних ділянок за заявою відповідача, нерозривно пов`язані з [PERSON] та [PERSON] , а тому заперечення відповідачем причетності до публікації є безпідставним та нічим не підтверджується. Окрім того зазначає, що відповідач не надає жодних доказів на спростування поширення інформації, що принижує честь, гідність і ділову репутацію відповідача та не зосереджує увагу на підтвердженні доказами своєї непричетності до публікації в інтернет виданні «Полтавщина» 18 грудня 2024 року. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов, наполягав на своєї непричетності до статті в інтернет виданні «Полтавщини» 18.12.2024 року щодо позивача. Зазначив, що він не писав таку статтю, не звертався до інтренет видання «Полтавщини» з приводу її публікації, хто це міг зробити від його імені йому невідомо, однак припускає що сам позивач міг написати таку статтю, оскільки на даний час між ними склались неприєзнені відносини. В задоволенні позову просив відмовити. Також, відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву (а.с.69-71), в якому зазначив, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Він заперечує будь-яке заподіяння шкоди честі, гідності та ділової репутації позивача, та не вбачає жодних підстав для відшкодування йому моральної шкоди. В інтернет-виданні «Полтавщина» 18.12.2024 року він не публікував будь-якої інформації щодо позивача [PERSON] . Він не є власником, видавцем інтернет-видання «Полтавщина» та не несе відповідальності за зміст його публікацій. Також зазначає, що позивач є публічною особою (депутат селищної ради), а отже, межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою, а його діяльність є об`єктом значного суспільного інтересу, який, зокрема, втамовується, з одного боку, - продукуванням інформації щодо такої особи засобами масової інформації, а з іншого - її сприйняттям та поглинанням суспільством як результат реалізації інтересу. Особа, яка висловоює певні свої погляди на діяльність іншої особи, не несе юридичної відповідальності за це. Умовою же відповідальності у справах про захист честі, гідності та ділової репутації є встановлення факту розповсюдження відповідної інформації. Отже, вважає, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що наведена інформація, по-перше, поширена ним, відповідачем, по-друге, що така інформація є фактичним твердженням, а не оціночним судженням, а також не доведено факт розповсюдження ним, відповідачем, недостовірної інформації відносно позивача, що порушує його честь, гідність та ділову репутацію. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі за безпідставністю. Представник відповідача [PERSON] адвокат Литовченко Р.В. в судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Так, 11.04.2025 року представником відповідача були надані заперечення (а.с. 81-88), в яких адвокат Литовченко Р.В. зазначає, що відповідач [PERSON] заперечує будь-яке заподіяння шкоди честі, гідності та ділової репутації позивача та не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди. Так, [PERSON] заперечує публікацію в інтернет-виданні «Полтавщина» 18.12.2024 року інформації щодо позивача [PERSON] . Позивачем же не надано суду жодних доказу щодо здійснення вищезазначеної публікації відповідачем [PERSON] . При тому, що позивач має довести факт поширення інформації відповідачем та те, що внаслідок цього були порушені його особисті немайнові права. Вважає, що позивачем не надано суду доказів, що наведена інформація, по-перше, поширена відповідачем, а, по-друге, є фактичним твердженням, а також недоведено факт розповсюдження відповідачем недостовірної інформації відносно позивача, що порушує його честь, гідність та ділову репутацію. Просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі за безпідставністю. Суд, заслухавши у вступному слові пояснення позивача [PERSON] , представника позивача адвоката Баликової Н.І., відповідача [PERSON] та представника відповідача адвоката Литовченка Р.В., всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] на веб-сайті інтернет-видання «Полтавщина» (htpps://рoltava.to/news/79299/) опубліковано статтю під назвою « [INFO] », автором якої зазначено [PERSON] . У вказаній статті зазначено наступну інформацію: «Звертаюсь до «Полтавщини» у відповідь на статтю депутата [PERSON] про нібито його побиття. Свистун Віталій Іванович, депутат Новосанжарської громади, обіймає цю посаду вже понад 15 років. За цей час він не зробив нічого корисного для своєї громади, а особливо для мешканців села Мала Перещепина. Натомість його діяльність переважно спрямована на власну вигоду, що включає привласнення численних земельних ділянок як законним, так і незаконним шляхом. Свистуна неодноразово притягували до відповідальності за незаконне використання земельних ділянок. Як наслідок, техніка, яка перебувала у його власності, була арештована. Попри те, що за останні 35 років він офіційно ніде не працював і не займався підприємницькою діяльністю, за час свого депутатства він збагатився на десятки мільйонів гривень. Місцеві жителі говорять: « [PERSON] в селі обходять десятою дорогою, бо з цією людиною неможливо нічого спільного мати». Його ставлення до людей, влади та правоохоронців є зневажливим. Незалежно від того, хто очолює громаду, [PERSON] критикує всіх, бо, за словами місцевих, йому завжди «мало землі» для власної сім`ї. Одним із найгучніших інцидентів став випадок цієї осені, коли під час пожежі, яка охопила ліси та заповідники, [PERSON] відмовив рятувальникам МНС у доступі до води зі ставка, який він раніше приватизував. Також, він ліг під пожежний автомобіль, щоб завадити забору води, хоча водойма була призначена для резерву у випадку надзвичайних ситуацій. Через його дії згоріло 700 гектарів лісу, які могли б бути врятовані. Свистун також активно поширює наклепи на військових і місцевих жителів, звинувачуючи їх у незаконній обробці земель. У той же час він ігнорує власні незаконні дії. Його ставлення до захисників України викликає обурення, адже саме вони боронять нашу державу, тоді як [PERSON] намагається уникнути мобілізації свого сина, прикриваючи його. Громада обурена такою поведінкою, і багато хто відкрито називає його дії ганьбою для депутата та всього села ». «Фермер Бродовий: ставлення депутата Новосанжарської громади Свистуна до людей є зневажливим», де в грубій формі він дозволив собі образливі висловлювання відносно позивача, а саме: «Звертаюсь до «Полтавщини» у відповідь на статтю депутата [PERSON] про нібито його побиття. В статті зазначене таке: « [PERSON] , депутат Новосанжарської громади, обіймає цю посаду вже понад 15 років. За цей час він не зробив нічого корисного для своєї громади, а особливо для мешканців села Мала Перещепина. Натомість його діяльність переважно спрямована на власну вигоду, що включає привласнення численних земельних ділянок як законним, так і незаконним шляхом. Свистуна неодноразово притягували до відповідальності за незаконне використання земельних ділянок. Як наслідок, техніка, яка перебувала у його власності, була арештована. Попри те, що за останні 35 років він офіційно ніде не працював і не займався підприємницькою діяльністю, за час свого депутатства він збагатився на десятки мільйонів гривень. Місцеві жителі говорять: « [PERSON] в селі обходять десятою дорогою, бо з цією людиною неможливо нічого спільного мати». Його ставлення до людей, влади та правоохоронців є зневажливим. Незалежно від того, хто очолює громаду, [PERSON] критикує всіх, бо, за словами місцевих, йому завжди «мало землі» для власної сім`ї. Одним із найгучніших інцидентів став випадок цієї осені, коли під час пожежі, яка охопила ліси та заповідники, [PERSON] відмовив рятувальникам МНС у доступі до води зі ставка, який він раніше приватизував. Також, він ліг під пожежний автомобіль, щоб завадити забору води, хоча водойма була призначена для резерву у випадку надзвичайних ситуацій. Через його дії згоріло 700 гектарів лісу, які могли б бути врятовані. Свистун також активно поширює наклепи на військових і місцевих жителів, звинувачуючи їх у незаконній обробці земель. У той же час він ігнорує власні незаконні дії. Його ставлення до захисників України викликає обурення, адже саме вони боронять нашу державу, тоді як [PERSON] намагається уникнути мобілізації свого сина, прикриваючи його. Громада обурена такою поведінкою, і багато хто відкрито називає його дії ганьбою для депутата та всього села». Звертаючись з позовом, позивач [PERSON] зазначає, що така інформація викладена в статті є недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та репутацію, а тому звернувся до суду з позовом про визнання такої інформації недостовірною, спростування її відповідачем та стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої розповсюдженням такої недостовірної інформації. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. \~Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У статті 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ст.\~297,\~299 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності, честі та недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації. Таким чином, позов про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування і заборону розповсюдження недостовірної інформації вправі пред`явити фізична особа відносно якої поширена недостовірна інформації, що порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права Відповідно до частини першої\~статті 275 ЦК України\~фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими\~главою 3 цього Кодексу. Згідно з положень частини першої\~статті 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Пленум Верховного Суду України у пункті 15\~постанови від 27лютого 2009року №1«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач має довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Так, звертаючись з позовом про визнання недостовірною інформацію та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію [PERSON] відповідачем зазначив [PERSON] , як автора статті. В судовому засіданні відповідач [PERSON] зеперечив свою причетність до написання та публікації спірної статті, наполягав на тому, що він не звертався до інтернет видання «Полтавщина», спірну статтю не писав, не публікував та її не розповсюджував. \~ \~ \~ \~ Згідно з пунктами 4, 5 частини третьої статті 2 ЦПК України, одними із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін та диспозитивність. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно (частина перша статті 50 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду заяви за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмет спору та підстави позову є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Схожі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц. Належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20). Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 300/808/19, від 07 грудня 2023 року у справі № 363/2300/20, від 13 грудня 2023 року у справі № 753/8710/21). Згідно з викладеним у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 439/1469/15-ц правовим висновком, відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої \~\~статті 175 ЦПК України). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду\~\~ від 26 лютого 2020 року у справі № 742/3812/18, від 09 квітня 2020 року у справі № 742/3715/17 та від 25 листопада 2020 року у справі № 753/7666/19-ц. Крім того\~у пункті 6.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) викладено висновок про те, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Згідно з усталеною практикою у сфері реєстрації і користування доменними іменами у мережі Інтернет, власником веб-сайту може бути інша особа, ніж реєстрант доменного імені, яким адресується такий веб-сайт. У таких випадках, власник веб-сайту визначається у договорі, укладеному з реєстрантом доменного імені. Інформація щодо власника веб-сайту може бути отримана у хостинг-провайдера веб-сайту. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. У разі, якщо питання про залучення усіх належних відповідачів у справі про захист честі та гідності фізичної особи судом першої інстанції не вирішено, суд може відмовити у позові з цих підстав. При цьому достовірність поширеної інформації, спростування якої є предметом позову, судом не перевіряється. Схожі за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 742/1159/18 (провадження № 61-48133св18) та від 18 грудня 2019 року у справі № 742/286/17 (провадження № 61-14303св19). У п.п. 5, 6, 15 статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», передбачено, що веб-сайт - сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, зокрема об`єктів авторського права та/або суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайту та/або облікового запису власника такого веб-сайту, доступ до яких здійснюється через адресу в мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики та/або числової адреси за Інтернет-протоколом; веб-сторінка - складова частина веб-сайту, розташована за спеціальною адресою в мережі Інтернет; власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого, власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, та/або отримувач послуг хостингу. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про електронні комунікації», домен це частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється. У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. \~У разі якщо питання про залучення усіх належних відповідачів у справі про захист честі та гідності фізичної особи судом першої інстанції не вирішено, суд відмовляє у позові з цих підстав. У такому випадку достовірність поширеної інформації, спростування якої є предметом позову, судом не перевіряється. Подібний правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах \~\~від 11 червня 2020 року у справі № 761/7719/18, від 31 березня 2021 року у справі № 592/14792/17, від 28 вересня 2022 року у справі № 545/2799/20, від 14 березня 2024 року у справі № 758/4597/21. Звертаючись до суду з позовом про визнання недостовірною інформації та спростування такої поширеної на веб-сайті інтернет-видання «Полтавщина» інформації позивач відповідачем зазначив лише [PERSON] , як автора статті. Власник же веб-сайту,\~який є суб`єктом у сфері онлайн-медіа, на якому була оприлюднена спірна інформацію, до участі у справі не був залучений. В підготовчому судовому засіданні судом позивачу було роз`яснено про особливості суб`єктного складу учасників при розгляді справ даної категорії та на питання суду щодо наявності відповідного клопотання про залучення до участі у справі співідповідача позивач та його представник зазначили, що не мають такого клопотання й вважають, що відповідачем має бути лише [PERSON] , оскільки він є автором статті й саме він має нести відповідальність, а на сайті інтернет видання «Полтавщина» є примітка про те, що редакція не\~завжди поділяє\~погляди авторів\~публікацій. Отже, власника веб-сайту poltava.to, на якому розміщено спірний інформаційний матеріал, як відповідача до участі у справі не залучено. Хоча рішення суду зокрема щодо зобовязання спростувати оспорювану інформацію у той же спосіб, у який вона була поширена, стосується прав та обовязків як автора поширеної інформації, так й власника веб-сайту. Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1, якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації. Так, онлайн-медіа це медіа, що регулярно поширює інформацію у текстовій, аудіо-, аудіовізуальній чи іншій формі в електронному (цифровому) вигляді за допомогою мережі Інтернет на власному веб-сайті. \~\~Суб`єктом у сфері онлайн-медіа вважається особа, що здійснює редакційний контроль щодо створення або добору, організації та поширення масової інформації у формі онлайн-медіа.\~Суб`єктами у сфері онлайн-медіа можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають місце проживання в Україні, зареєстровані в установленому законодавством порядку юридичні особи України (стаття 1, частини перша-друга статті 16 Закону України «Про медіа»). Отже, оскільки в даному випадку власник веб-сайту, на якому поширено оспорюваний інформаційний матеріал, який є засобом поширення масової інформації, створив технологічну можливість й умови для поширення оспорюваної інформації, не був залучений до участі у справі, враховуючи зміст вимог позивача про спростування такої інформації у той же спосіб, у який вона була поширена, тобто шляхом опублікування спростування на веб-сайті інтернет-видання «Полтавщина», яке належить до онлайн-медіа, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з підстав заявлення позовних вимог не до всіх належних відповідачів. Аналогічний висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 04.12.2024 року у справі №296/6156/22. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed