Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . В обґрунтування позову зазначає, що після розірвання шлюбу з відповідачкою син проживає разом і з ним, позивач повністю піклується про дитину. 04 лютого 2025 ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова було відкрито провадження у справ та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. загальному позовному провадженні, яке неодноразово відкладалось в зв`язку із неявкою учасників, неподанням відзиву та пояснень третьої особи. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 13 травня 2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судові засідання [PERSON] , третя особа Департамент служб дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини не з`являлись, відзиву та пояснень у справу не надано, повідомлялися про судовий розгляд шляхом направлення повісток. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом 31.07.2025 постановлено провести заочний розгляд справи. Провівши розгляд справи, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що у позивача та відповідачки наявна спільна дитина [PERSON] [INFO] . Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, з 02.08.2022 року, який був розірваний згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.06.2024 у справі №644/1950/24. Також, згідно з Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 05.06.2024 №267 було визначено місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] з батьком [PERSON] . В силу положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. \~Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. \~Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.\~Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц. Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача та позивача наявна малолітня дитина, місце проживання якої у 2024 році було встановлено з батьком згідно з Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 05.06.2024 №267, однак зазначене рішення не має для суду доказового значення само по себе, і не може свідчити про те, що у 2025 році місце проживання цієї ж малолітньої дитини також повинно бути визначено з батьком. Позивачем не доведено суду тієї обставини, що малолітня дитина [PERSON] [INFO] наразі, у 2025 році проживає з батьком, це не підтверджено жодним доказом, про це лише зазначено у позові. Також, позивачем не зазначено чому саме визначення місця проживання дитини з батьком буде відповідати якнайкращим інтересам цієї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі №351/611/21 зазначено, що дитина має право жити з батьками, має право на гармонійний розвиток в належних умовах. Батьки зобов`язані забезпечити дитині відповідні умови. В залежності від віку дитини спочатку місце проживання визначається законом з батьками, потім за їх спільною згодою. Після досягнення дитиною десятирічного віку вже враховується її думка щодо місця проживання з батьками які живуть окремо. За відсутності згоди, щодо визначення місця проживання дитини до чотирнадцяти років спір може бути вирішений судом. Після досягнення чотирнадцяти років дитина самостійно визначає місце проживання і у цьому випадку законом не визначено вирішення спору між батьками у судовому порядку. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, що врегульовано положеннями ст. 77 ЦПК України. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд вважає, що позивач не довів належними допустимими та достовірними доказами те, що дитина наразі проживає на момент розгляду судом справи разом із ним, те, що в найкращих інтересах дитини буде визначення саме в судовому порядку її місця проживання з позивачем. Отже, на підстав наведеного суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. У відповідності до статті 141 ЦПК України, в зв`язку із відмовою у позові, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed