Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-07 00:00:00

У червні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що з 25 вересня 1999 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 28.09.2018 року. Під час перебування у шлюбі 13.12.2022 року за спільні кошти в інтересах сім`ї було придбано двокімнатна квартира, розташована за адресою : [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано за взаємною згодою на [PERSON] . Враховуючи, що у позасудовому порядку досягти домовленостей щодо поділу спільного майна з відповідачем не вдалося, посилаючись на вимоги ст.ст. 22, 28 КпШС просить визнати за нею право власності на частину квартири, розташованої за адресою : [ADDRESS] . У відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що спірна квартира придбана за 15647 грн. Проте в цей же день ,13.12.2002 року ним було продано квартиру, яка належала йому на праві приватної особистої власності, тому 46/100 частки в спірній квартирі належить йому на праві особистої приватної власності. Тому частка позивача у квартирі складає 27/100 часток з урахуванням рівності часток подружжя при поділі майна. 30 вересня 2021 року відповідачем подано зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати особистою приватною власністю [PERSON] 46/100 часток квартири, розташованої за адресою : [ADDRESS] . Ухвалою суду від 08.08.2025 року зустрічну позовну заяву залишено без розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала , просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без його участі не подано. Ухвалою суду від 22.07.2021 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 02.09.2021. Ухвалою суду від 04.11.2021 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву. Ухвалою суду від 13.01.2022 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду на 14.03.2022. Ухвалою суду від 12.09.2022 року провадження у справі зупинено до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України. Вказана справа надійшла до судді Ніколаєнко О.О. згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 .11.2023 року, на підставі Рішення зборів суддів №20 від 14.11.2023 року у зв`язку із перебуванням судді Северинової А.С. на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами. Ухвалою суду від 26.11.2024 року поновлено провадження у справі та призначено судове засіданні на 20.01.2025 року. Розгляд справи відкладався у зв`язку з неявкою відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.09.1999 року. Шлюб розірваний рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 28.09.2018 року, справа № 591/3222/28. Рішення набрало законної сили 30.10.2018 року (а.с.6-7). Під час перебування у шлюбі 13 грудня 2002 року подружжям придбано квартиру за адресою : [ADDRESS] , загальною площею 51,51 кв.м. (а.с.8). За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01.01.2004 року. Отже, у зв`язку з тим, що майно придбане до 2004 року, а закон не має зворотної дії в часі та не поширюється на правовідносини, які виникли до набрання чинності СК України 01.01.2004 року, то при вирішенні спору слід керуватися нормами КпШС України, який встановлював порядок і умови одруження, регулював особисті і майнові відносини, які виникають в сім`ї між подружжям, між батьками і дітьми, між іншими членами сім`ї, відносини, які виникають у зв`язку з усиновленням, опікою та піклуванням, прийняттям дітей на виховання, порядок і умови припинення шлюбу, порядок реєстрації актів громадянського стану (ст.2 КпШС). Положеннями ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України визначено, що майно нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожний із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. За правилами ст.ст. 22, 28, 29 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, частки якого між подружжям визнаються рівними. Тобто, КпШС України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, пов`язував виникнення права спільної сумісної власності на майно, яке було нажито під час шлюбу подружжям, оскільки згідно ч.2 ст.13 цього ж Кодексу, права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. В п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" , яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст. ст. 22, 25 КЗпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). При оформленні договору купівлі-продажу, набувачем даного спірного майна було вказано відповідача по справі. Враховуючи те, що дане майно було придбано сторонами по справі та оформлене на відповідача за спільні кошти, що не спростовано відповідачем по справі, все це в сукупності дає підстави для визнання спірного майна спільним майном подружжя, не зважаючи на те, що право власності оформлено на відповідача по справі. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, якщо майно набуте за час шлюбу, передбачається, що воно є спільним. З наведеного вище вимоги позивача обґрунтовані і такі що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки спірне майно було придбане за спільні кошти, що визнано відповідачем, а тому є об`єктом спільного майна подружжя. На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved