Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на те, що 27.09.2021 року [PERSON] уклав з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» (надалі за текстом - ТОВ «МІЛОАН») договір про споживчий кредит №101256799, згідно умов якого отримав кредит в розмірі 3000,00 грн на строк 30 днів, тобто дата його повернення, сплати процентів за користування ним 27.10.2021 року, з зобов`язаннями сплатити та проценти за користування кредитом в розмірі 9 грн в грошовому виразі та 4,00 відсотків річних у процентному значенні, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, при цьому стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Водночас у пункті 2.3.1.2 згаданого договору передбачає можливість збільшення строку кредитування (пролонгацію) у випадку продовження позичальником користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, але не може перевищувати 60 днів. 17.01.2022 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (надалі за текстом - ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ») було укладено договір факторингу № 17-01/2022-54, згідно умов якого ТОВ «МІЛОАН» передало (відступає) ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит № 101256799 від 27.09.2021 року, що укладений між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] 10.01.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, в тому числі за договором про споживчий кредит № 101256799 від 27.09.2021 року, що укладений між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] . В свою чергу відповідач станом на день пред`явлення позову не виконує свої зобов`язання за кредитними договорами, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує, внаслідок чого станом на день складення позовної заяви має заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 17709,00 грн, з яких 3000,00 - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), а 14709,00 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. У зв`язку з чим позивач пред`явив до відповідача позов шляхом подання до суду через свого керівника відповідної позовної заяви, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором № 101256799 від 27.09.2021 року у розмірі 17709,00 грн, а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме на професійну правничу допомогу, в сумі 9000,00 грн. Також в змісті позовної заяви керівник позивача, у відповідності до положень ч.1 ст. 276 ЦПК України, заявив клопотання просила розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, а також заявила клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та зазначила про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. Окрім того до самої позовної заяви додано доказ надсилання іншому учаснику справи - відповідачу копій поданих до суду документів у паперовій формі листом з описом вкладення, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43 та абзацу другого ч.1 ст. 177 ЦПК України, а саме копію опису вкладення до цінного листа (а.с.79), копію списку «Реєстр 23-05-2025 15614847 Опис» (ф. 103А) згрупованих відправлень АТ «Укрпошта» щодо надіслання поштового відправлення № 0503757439028 для відповідача (а.с.81), а також із долученням до них копії фіскального чеку про оплату послуг за пересилання (а.с.80 на звороті). При цьому, згідно долученої судом до матеріалів справи роздруківки із сервісу https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html з інформацією щодо стану доставки поштового відправлення № 0503757439028 останнє 04.06.2025 року було вручено одержувачу. 10.06.2025 року ухвалою суду (а.с.84-85) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право подати у 5-денний строк з дня одержання цієї ухвали заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст. 277 ЦПК України), а у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України) та відзив на позовну заяву (відзив). Копію ухвали направлено сторонам у відповідності до вимог ст. 190 ЦПК України та отримано позивачем і його керівником, у порядку встановленому пунктом 2 ч.6 ст. 272 ЦПК України, шляхом її доставки до їх електронних кабінетів 11.06.2025 року, про що свідчать довідки про доставку електронного документа (а.с.89-90), а відповідачу, у порядку встановленому пунктом 5 ч.6 ст. 272 ЦПК України, за адресою його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно відповідної інформації Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 06.06.2025 року № 03-17/1851, отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 0610259504662, яке 17.06.2025 року було повернуто поштою до суду неврученим із відміткою в довідці про причини повернення (Ф.20) про відсутність адресата за вказаною адресою. Крім того, судом додатково було направлено відповідачу вищезазначену ухвалу суду, за адресою його проживання зазначеною позивачем у позовній заяві (а.с.2) на виконання вимог пункту 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 0610259504425, яке 25.06.2025 року було повернуто поштою до суду неврученим із відміткою в довідці про причини повернення (Ф.20) про відсутність адресата за вказаною адресою. Окрім того судом було додатково направлено ухвалу на електронну пошту відповідача зазначену позивачем у змісті позовної заяви на виконання вимог пункту 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України (а.с.2), про що свідчить довідка про доставку електронного листа 10.06.2025 року (а.с.88). У встановлений судом строк відповідач не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, зокрема клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву (відзив) не подав. У зв`язку з чим та після закінчення тридцяти денного строку з дня відкриття провадження у справі, передбаченого ч.2 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу, згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Зі згоди керівника суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ураховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. 27.09.2021 року [PERSON] через сайт tengo.ua звернувся до ТОВ «МІЛОАН» із анкетою-заявкою на кредит № 101256799 (а.с.8), в якій зазначив, серед іншого, номер свого мобільного телефону [NUMBER] . 27.09.2021 року [PERSON] уклав з ТОВ «МІЛОАН» в електронній формі договір про споживчий кредит № 101256799 (а.с.9-13) до якого додатками №1 є Графік платежів за договором (а.с.14) і №2 Паспорт споживчого кредиту (а.с.15), з використанням для цього особистого кабінету позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, та його електронного підписання одноразовим ідентифікатором «U35178», згідно умов якого отримав кредит в розмірі 3000,00 грн на строк 30 днів, тобто дата його повернення, сплати процентів за користування ним 27.10.2021 року, з зобов`язаннями сплатити та проценти за користування кредитом в розмірі 9 грн в грошовому виразі та 4,00 відсотків річних у процентному значенні, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, при цьому стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 3009,00 грн, з яких 3000,00 грн - тіло виданого кредиту, а 9,00 грн - проценти. Водночас у пункті 2.3.1.2 згаданого договору передбачає можливість збільшення строку кредитування (пролонгацію) у випадку продовження позичальником користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, але не може перевищувати 60 днів. В свою чергу довідка про ідентифікацію ТОВ «МІЛОАН» (а.с.21) підтверджує, що одноразовий ідентифікатор «U35178», який був використаний [PERSON] для електронного підписання договору про споживчий кредит № 101256799 від 27.09.2021 року, був надісланий 27.09.2021 року на номер мобільного телефону [NUMBER] , який в свою чергу був зазначений в його анкеті-заявці на кредит № 101256799 (а.с.8). При цьому, 27.09.2021 року о 15.19 годині ТОВ «МІЛОАН» перерахувало кредитні кошти за згаданим вище кредитним договором [PERSON] шляхом їх перерахування на його картку/рахунок [NUMBER] , про що свідчить копія квитанції платіжної системи «LIQPAY», ID операції 1775894801, Order ID 3e864b2c-1b45-4a47-9b12-dc8226ff6f62_637683527894084447 та із зазначенням призначення платіжної операції «Кошти згідно договору 101256799» (а.с.22). В свою чергу відповідач [PERSON] не виконав свої зобов`язання за договором про споживчий кредит № 101256799 від 27.09.2021 року, оскільки грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує, внаслідок чого має за ним заборгованість, яка згідно відомості про щоденні нарахування та погашення складеної ТОВ «МІЛОАН» (а.с.23-24) загалом становить 12009,00 грн, з якої 3000,00 - заборгованість за тілом виданого кредиту, а 9009,00 грн - заборгованість по процентам (які були нараховані виключно за період з 27.09.2021 року по 26.12.2021 року, тобто з врахування строку пролонгації кредитування після 27.10.2021 року на строк не більше 60 днів). При цьому, проценти за період з 27.09.2021 року по 27.10.2021 року (30 днів строку кредитування) нараховані ТОВ «МІЛОАН» в розмірі 9,00 грн (0,30 грн Х 30 днів = 9,00 грн), а за період з 28.10.2021 року по 26.12.2021 року (60 днів пролонгації після завершення строку кредитування) нараховані ТОВ «МІЛОАН» в розмірі 9000,00 грн (3000,00 грн сума кредиту / 100% Х 5% стандартної (базової) процентної ставки, тобто 150 грн, Х 60 днів пролонгації = 9000,00 грн). 17.01.2022 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 17-01/2022-54 (а.с.27-31), згідно умов якого ТОВ «МІЛОАН» передало (відступає) ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит № 101256799 від 27.09.2021 року, що укладений між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , що підтверджується витягом з Реєстру боржників (а.с.32, 34-37), який є Додатком №3 до договору, в якому під № 2365 значиться зобов`язання [PERSON] за договором про споживчий кредит № 101256799; а також копія акту приймання-передавання зазначеного вище Реєстру боржників від 28.12.2021 року (а.с.32 на звороті, 38), який є Додатком №2 до договору. При цьому, суд відзначає, що згідно змісту витягу з Реєстру боржників (а.с.32, 34-37) відступалося право вимоги за зобов`язанням саме в розмірі 12009,00 грн, з якого 3000,00 - заборгованість за тілом виданого кредиту, а 9009,00 грн - заборгованість по процентам (які були нараховані виключно за період з 27.09.2021 року по 26.12.2021 року, тобто з врахування строку пролонгації кредитування після 27.10.2021 року на строк не більше 60 днів). Водночас із цим ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було складено власний розрахунок заборгованості за договором про споживчий кредит № 101256799 від 27.09.2021 року станом на 10.01.2023 року (а.с.24 на звороті), згідно змісту якого остання в загальному розмірі становить 17709,00 грн, з якого 3000,00 - заборгованість за тілом виданого кредиту, 9009,00 грн - заборгованість по процентам (які були нараховані за період з 27.09.2021 року по 26.12.2021 року, тобто з врахування строку пролонгації кредитування після 27.10.2021 року на строк не більше 60 днів), а 5700,00 грн - заборгованість по процентам (які були нараховані за період з 27.12.2021 року по 10.01.2023 року). 10.01.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 (а.с.43-48), в тому числі за договором про споживчий кредит № 101256799 від 27.09.2021 року, що укладений між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , що підтверджується витягом з Реєстру боржників (а.с.48 на звороті- 49, 50, 58-62), який є Додатком №3 до договору, в якому під № 68558 значиться зобов`язання [PERSON] за договором про споживчий кредит № 101256799; копією акту приймання-передачі зазначеного вище Реєстру боржників від 10.03.2023 року (а.с.49 на звороті-51, 57), який є Додатком №4 до договору; а також копією акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023 року (а.с.52 на звороті, 54-56), в якому значиться вимоги за договором № 10-01/2023 від 10.01.2023 року. При цьому, суд відзначає, що згідно змісту витягу з Реєстру боржників (а.с.62) відступалося право вимоги за зобов`язанням вже в розмірі 17709,00 грн, з якого 3000,00 - заборгованість за тілом виданого кредиту, а 14709,00 грн - заборгованість по процентам, тобто які були нараховані за період з 27.09.2021 року по 10.01.2023 року. Позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» також було складено власний розрахунок заборгованості за договором про споживчий кредит № 101256799 від 27.09.2021 року станом на 08.05.2025 року (а.с.25), згідно змісту якого остання в загальному розмірі становить 17709,00 грн, з якого 3000,00 - заборгованість за тілом виданого кредиту, а 14709,00 грн - заборгованість по процентам, тобто які були нараховані за період з 27.09.2021 року по 10.01.2023 року. Нормативно-правове застосування Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону, регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12, ч.1 ст. 3 Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно абзацу першого ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Також у відповідності до приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до положень статей 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Висновки суду Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором про споживчий кредит № 101256799 від 27.09.2021 року, укладеним з ТОВ «МІЛОАН», а також враховуючи те, що відповідач не надав відзив на позовну заяву (відзив) та/або доказів, які б спростовували обґрунтованість вимог позивача, то суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] ґрунтуються на законі та укладених договорах, а відтак є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню в частині вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, але частковому задоволенню в частині вимоги про стягнення заборгованості за відсотками з огляду на наступне. З відомості про щоденні нарахування та погашення складеної ТОВ «МІЛОАН» (а.с.23-24) вбачається те, що за договором про споживчий кредит № 101256799 від 27.09.2021 року відсотки боржнику [PERSON] були нараховані за період з 27.09.2021 року по 26.12.2021 року, тобто по 9,00 грн за 30 днів (період кредитування з 27.09.2021 року по 27.10.2021 року, згідно пунктів 1.3-1.5 договору) та по 150 грн кожен з 60 днів (період пролонгації кредитування з 28.10.2021 року по 26.12.2021 року, згідно пунктів 1.6 і 2.3.1.2 договору). Як вже судом відзначалось вище, самими умовами договору про споживчий кредит № 101256799 від 27.09.2021 року було передбачене гранично можливий строк пролонгації кредитування - не більше 60 днів (пункт 2.3.1.2 договору). Таким чином максимальний строк кредитування за договором про споживчий кредит № 101256799 від 27.09.2021 року становив з врахуванням граничної його пролонгації 90 днів (період з 27.09.2021 року по 26.12.2021 року). У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18) відзначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зв`язку з чим суд вважає, що заявлений позивачем розмір заборгованості нарахованої за відсотками в період після 26.12.2021 року, зокрема з 27.12.2021 року по 10.01.2023 року, які були нараховані ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» у своєму розрахунку (а.с.24 на звороті) і ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у своєму розрахунку (а.с.25) є безпідставним, а тому задоволенню не підлягає. У пункті 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Натомість заборгованість за відсотками в період з 27.09.2021 року по 26.12.2021 року нарахована обґрунтована в межах строку дії договору і підлягає стягненню в сумі 9009,00 грн, з яких 9,00 грн проценти за користування кредитом за період з 27.09.2021 року по 27.10.2021 року (30 днів строку кредитування), 9000,00 грн проценти за користування кредитом за період з 28.10.2021 року по 26.12.2021 року, тобто 60 днів пролонгації після завершення строку кредитування (3000,00 грн сума кредиту / 100% Х 5% стандартної (базової) процентної ставки, тобто 150 грн, Х 60 днів пролонгації = 9000,00 грн). Загалом з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 12009,00 грн, з якої 3000,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), а 9009,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами. Окремо суд відзначає, що саме такі суми вартості кредиту були розраховані ТОВ «МІЛОАН» (а.с.23-24) та були ним відступлені згідно змісту витягу з Реєстру боржників (а.с.32, 34-37) за договором факторингу № 17-01/2022-54 від 17.01.2022 року. - щодо судових витрат Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В свою чергу пунктом 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 2422,40 грн, згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів АТ «ОТП БАНК» від 26.05.2025 року № 0524150001 (а.с.1). Стосовно витрат, пов`язаних з розглядом справи, - на професійну правничу допомогу, судом встановлені наступні обставини. Згідно абзаців 1 і 2 ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Аналогічний висновок зазначений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 червня 2020 року справа № 466/9758/16-ц (провадження № 61-39474св18). Відповідно до договору № 02-09/2024-2 про надання правової допомоги, укладений 02.09.2024 року між позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та адвокатом Воронковим О.М. (а.с.71-73), заявки на надання юридичної допомоги № 1 від 01.04.2025 року (а,с.77), витягу з Акту № 8 про надання юридичної допомоги від 30.04.2025 року (а.с.78), згідно яким вартість, наданих юридичних послуг становить 9000,00 грн, з яких 3000,00 грн вартість письмової послуги (вивчення документації клієнта з посиланням на нормативно-правові акти та підготовка аналітичної довідки щодо судової практики), а 6000,00 грн вартість складення позовної заяви. Таким чином матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції. Ураховуючи зазначене, а також часткове задоволення позову, то суд вважає, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позовні вимоги задоволені частково на 67,81 відсотка (розмір задоволених позовних вимог х 100 / ціну позову, тобто 12009,00 х 100 / 17709,00), відмовлено в задоволенні позовних вимог у розмірі, що становить 32,19 відсотків (100 - 67,81), а саме: - судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1642,62 грн, які дорівнюють 67,81 % від 2422,4 грн судового збору сплаченого позивачем за подання позовної заяви до суду; - судові витрати у вигляді витрат, пов`язаних з розглядом справи, - на професійну правничу допомогу в розмірі 6102,90 грн, які дорівнюють 67,81 від 9000,00 грн. При цьому 20.06.2025 року представник відповідача - адвокат Мартинюк Ю.М. клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в порядку передбаченому ч.5 ст. 137 ЦПК України, в якому просив суд зменшити витрати на оплату правничої допомоги із заявлених 9000 грн до 1000 грн, зазначаючи про їх не співмірність із витраченим адвокатом зусиллями на надання юридичної послуги, оскільки такий розмір є необґрунтованим та непропорційним до предмета спору з врахуванням його ціни та самим рівнем складності справи. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19; пункт 127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21). Водночас у пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 відзначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Однак, згідно загальних положень про розподіл судових витрат, передбачених пунктом 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. У пунктах 21-22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ч.4 і 8 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України. Згідно ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995_004) та практику Суду як джерело права. В постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 наголошено на тому, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial