Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

16.06.2025 до Решетилівського районного суду Полтавської області, через електронний кабінет Електронного суду, надійшла позовна [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Пелих Наталія Миколаївна, до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 17 серпня 2013 року між позивачкою, [PERSON] та відповідачем - [PERSON] , був укладений шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Решетилівського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 79. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаємопорозуміння та поваги один до одного. Позивачка вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем неможливе, а також буде суперечити її інтересам. Єдиним способом врегулювання відносин є розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Позивачка просить стягнути на її користь з відповідача судові витрати у розмірі 3968,96 грн, з яких 3000,00 грн витрати на правову допомогу адвоката, 968,96 грн - сплачений судовий збір. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 16.06.2025 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. У порядку визначеному ч. 6 ст.187 ЦПК України судом 17.06.2025 направлено запит до органу реєстрації з метою з`ясування зареєстрованого місця проживання відповідача та вирішення питання щодо належної підсудності даного спору суду, відповідь на який отримано 20.06.2025. Відповідно до відповіді на запит суду наданої Виконавчим комітетом Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області № 02-22/3551 від 19.06.2025, відповідач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень ч. 2 ст. 28 ЦПК України позовні заяви про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти. З метою з`ясування зареєстрованого місця проживання позивачки судом 17.06.2025 направлено запит до органу реєстрації для вирішення питання щодо належної підсудності даного спору суду, відповідь на який отримано 23.06.2025. Згідно з відповіддю на запит № 01-44/2249 від 23.06.2025 наданої Виконавчим комітетом Решетилівської міської ради, позивачка - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 18.06.2025 від відповідача через електронний кабінет Електронного суду до суду надійшло клопотання, в якому він просив врахувати його статус учасника бойових дій та стан здоров`я, подані ним банківські виписки та розглянути питання про зменшення або повне звільнення його від обов`язку компенсувати судові витрати іншій стороні та при визначенні розміру аліментів (а.с. 20). 23.06.2025 від представника позивача - адвоката Пелих Н.М., через електронний кабінет Електронного суду до суду надійшло клопотання про долучення доказів. Ухвалою суду від 26.06.2025 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання. 01.07.2025 до суду від позивачки [PERSON] надійшла заява про долучення доказів по справі, а саме оригінал свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 13.06.2017. У судове засідання 11.08.2025 сторони не з`явились, про дату час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 01.07.2025 до суду від позивачки надійшла заява, у якій вона просить розглядати справу у її відсутність, а також розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] »(а.с. 74). Представник позивача - адвокат Пелих Н.М., у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення повістки до електронного кабінету Електронного суду, яку відповідно до довідки про доставку повістки на 11.08.2025 отримав 30.06.2025 о 17:32:01 год (а.с. 40). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення конверту з повісткою за встановленим місцем реєстрації особи. Також про розгляд справи 11.08.2025, відповідачу повідомлено, шляхом направлення повістки до електронного кабінету Електронного суду, яку відповідно до довідки про доставку повістки на 11.08.2025 отримав 30.06.2025 о 17:21:38 год (а.с. 73). 19.06.2025 від відповідача через електронний кабінет Електронного суду до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі (а.с. 36). Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних письмових доказів у матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 17.08.2013 перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Решетилівського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 79, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 13.06.2017 (а.с. 75). Від шлюбу мають малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 853 (а.с. 11). Доводи зазначені відповідачем в клопотанні, які подані до суду 18.06.2025 черезелектронний кабінет Електронного суду, що стосуються сплати аліментів, не досліджуються та їм не надається оцінка, оскільки вони стосуються справи № 546/570/25, що знаходиться в провадженні іншого судді. Заяву відповідача суд не може розцінювати як визнання позовних вимог, оскільки позивач не виклав свою позицію щодо розірвання шлюбу. Спір між сторонами виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тобто є передбачені ст. 112 СК України підстави для розірвання шлюбу. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, так як сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Скориставшись правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу, яке встановлене ст. 113 СК України, позивачка вирішила залишити прізвище - « [PERSON] ». Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн, суд зазначає наступне. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачкою здійснено витрати на правову допомогу у сумі 3500,00 грн, що підтверджується копією договору про надання правничої (правової) допомоги від 13.06.2025 (а.с. 14 - 15), копією ордеру на надання правничої допомоги серії ВІ № 1309509 від 13.06.2025 (а.с. 13, 57), копією акту виконаних робіт (наданих послуг) від 16.06.2025 (а.с. 59), копією квитанції про сплату [PERSON] коштів в розмірі 3500,00 грн за отриману правову допомогу адвокату Пелих Н.М. (а.с. 60). Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року за № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18, провадження № 14-26цс21. Враховуючи вищевикладені норми процесуального права, обставини справи,

Outcome: approved