Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

Представник ТОВ «Санфорд Капітал» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 23.07.2018 р. ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № Z62.00406.004131148, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 11 846,00 грн.\~та зобов`язався повернути його разом з процентними платежами згідно з умовами цього договору. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування становить 36 місяців з дня підписання договору, тобто до 23.07.2021 р. включно. Згідно із п. 1.3, 1.4 кредитного договору позичальник за користування кредитом сплачує банку річну змінювану процентну ставку, яка на день укладення кредитного договору становила 15,00% річних. Одночасно з укладенням кредитного договору позичальник уклав з СК «Уніка Життя» договір від 23.07.2018 року добровільного страхування життя. Розмір страхового внеску за цим договором страхування становить 1545,13 грн. Вигодонабувачем за цим договором страхування є банк. Після укладення кредитного договору банк свої зобов`язання виконав і перерахував на банківський поточний рахунок позичальника грошові кошти в сумі 11 846,00 гривень, з яких був сплачений на рахунок СК «Уніка Життя» страховий платіж від імені позичальника в сумі 1545,13 грн. У подальшому позичальник виконав свої зобов`язання з повернення суми кредиту разом з процентними платежами лише частково. У зв`язку із зазначеним, станом на 23.07.2021 сформувалася наступна заборгованість позичальника перед банком за договором: - заборгованість за основним боргом в сумі 10\~007,94 грн.; - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 4425,55 грн., що разом становить 14\~433,49 гривень. 16.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Сонаті» був укладений договір факторингу №16/11-23, відповідно до умов якого останньому перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором. 29.12.2023 року між ТОВ «ФК «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал» був укладений договір факторингу № 29/12-23, відповідно до умов якого позивачу перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором. Згідно довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № Z62.00406.004131148 від 23.07.2018 р., сформованої первісним кредитором, станом на 16.11.2023 р. заборгованість відповідача становить 14\~433,49 грн. Додатково до суми боргу та процентів, що були нараховані протягом строку дії кредитного договору, відповідно до його умов, [PERSON] має також сплатити: інфляційні втрати в сумі 917,46 грн.; три проценти річних в сумі 255,06 грн. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з відповідача вказані суми заборгованості та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 11.06.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з позовом зазначив про розгляд справи без виклику сторін, проти винесення заочного рішення не заперечував. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду, у судове засідання не з`явився, поважну причину неявки суду не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 23.07.2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Z62.00406.004131148, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 11 846,00 грн., включаючи витрати на страховий стаж (у разі наявності),\~а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору (п.1.1. кредитного договору). Відповідно до п.1.2. кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування становить 36 місяців з дня підписання договору. Згідно із п.1.3., 1.4. кредитного договору позичальник за користування кредитом сплачує банку річну змінювану процентну ставку, яка на день укладення кредитного договору становила 15,00% річних. Відповідно до п.2.1. кредитного договору позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 36 щомісячних внесках згідно Графіку щомісячних платежів. Згідно із до п.2.5. кредитного договору нарахування процентів здійснюється два рази на місяць за методом «факт/факт», а плата за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісяця, починаючи з дати видачі кредиту. Базою для нарахування процентів є неповернена сума кредиту. Одночасно з укладенням кредитного договору [PERSON] уклав з ПрАТ «Страхова компанія «Уніка Життя» договір добровільного страхування життя № Z62.00406.004131148 від 23.07.2018 р. Розмір страхового платежу за цим договором страхування становить 1545,13 гривень. Вигодонабувачем за цим договором страхування є ПАТ «Ідея Банк». Після укладення кредитного договору банк свої зобов`язання виконав і перерахував на банківський поточний рахунок [PERSON] грошові кошти в сумі 11846,00 гривень, з яких був сплачений на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «Уніка Життя» страховий платіж від імені позичальника в сумі 1545,13 гривень, що підтверджується випискою з банківського рахунку позичальника, а також відповідним ордером-розпорядженням про видачу кредиту. Позичальник зобов`язання з повернення суми кредиту разом з процентними платежами виконав не в повному обсязі, лише частково. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором, сформованої АТ «Ідея Банк», заборгованість відповідача становить 14\~433,49 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 10\~007,94 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 4425,55 грн. 16.11.2023 року між AT «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» було укладено договір факторингу №16/11-23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» право вимоги до боржників за договорами, зокрема до [PERSON] за договором № Z62.00406.004131148 від 23.07.2018 р. 29.12.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал» було укладено договір факторингу № 29/12-23, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» відступив ТОВ «Санфорд Капітал» право вимоги до боржників за договорами, зокрема до [PERSON] за договором № Z62.00406.004131148 від 23.07.2018 р. Частинами 1 та 2 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обрати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якшо поведінка сторін засвідчує їхню волю настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором, банк зобов`язується надати кошти позичальникові на умовах та у розмірі передбачених кредитним договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За таких обставин, зважаючи на те, що [PERSON] не виконав свої зобов`язання за кредитним договором № Z62.00406.004131148 від 23.07.2018 р., суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь ТОВ «Санфорд Капітал» заборгованості у розмірі 14\~433,49 грн., яка складається з: 10\~007,94 грн. заборгованість за основним боргом, 4\~425,55 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками. Статтею 625 ЦК унормовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах N 703/2718/16-ц та N 646/14523/15-ц. Вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за межами строку дії кредитного договору ґрунтуються на ч. 2 ст. 625 ЦК України та підлягають задоволенню, оскільки відповідач дійсно протягом тривалого часу не сплачував заборгованість за кредитним договором ні первісному кредитору, ні його правонаступникам. Строк нарахування індексу інфляції та 3% річних позивач обмежив датою введення воєнного стану у країні, розрахунок індексу інфляції відповідає показникам інфляції в Україні, наявним у відкритих джерелах протягом зазначеного позивачем періоду. Згідно наданого позивачем розрахунку, який перевірено судом, за період з 24.07.2021 р. (перший день після закінчення строку кредитування за кредитним договором) по 23.02.2022 р. (з першого дня після закінчення строку дії кредитного договору до дня введення в Україні воєнного стану), із розрахунку загальної суми заборгованості за кредитним договором 14\~433,49 грн., розмір інфляційних втрат становить 917,46 грн., 3% річних 255,06 грн. Відповідачем не спростовано належними засобами доказування наявності заборгованості перед позивачем. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в загальному розмірі 15\~606,01 грн., яка складається з: 10\~007,94 грн. - заборгованість за основним боргом; 4425,55 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 917,46 грн. - інфляційні втрати; 255,06 грн. - три проценти річних. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат,\~суд зазначає наступне. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:\~1) у разі задоволення позову - на відповідача;\~2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial