Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду із позовом до відповідачки про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, встановлення графіку спілкування посилаючись на те, що 08 вересня 2015 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. У шлюбі у них народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 09 вересня 2024 року шлюбні стосунки між сторонами розірвано. Вказував, що станом на день звернення із даною позовною заявою до суду, йому не відома точна адреса проживання дитини, а також він не має змоги проводити спільно час з донькою. Зазначив, що неодноразово вчиняв спроби розв`язати питання побачень з дочкою мирним шляхом, але безрезультатно, тому з травня 2024 року не бачився з дитиною. Також звертався до поліції з відповідними скаргами (заявами) і з проханням встановити точне місцезнаходження його доньки. Крім того, ним було здійснено письмове звернення до Служби у справах дітей Чернівецької міської ради щодо визначення йому графіку побачень із малолітньою донечкою, та з метою врегулювання спору із Відповідачем у досудовому порядку. Однак, з часу подання вищевказаної заяви та станом на день звернення із даним позовом до суду - не було надано висновок. А тому просив визначити йому способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною - [PERSON] без присутності матері у наступний спосіб: першу п?ятницю місяця з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. неділі, з правом ночівлі дитини разом із батьком;- третю п?ятницю місяця з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. неділі, з правом ночівлі дитини разом із батьком; день народження [PERSON] дитина проводить з батьком за власним бажанням або на наступний день, з правом ночівлі дитини разом із батьком; день народження батька [PERSON] дитина проводить з батьком за власним бажанням, з правом ночівлі дитини разом із батьком; період канікул: літні канікули з 01 липня по 31 липня, дитина проводить з батьком в межах території України із погодженням з матір?ю дитини та особистим бажанням самої дитини; зимові, весняні та осінні канікули у парні роки дитина проводить з матір?ю, а непарні роки з батьком; святкові дні та релігійні свята дитина проводить з батьком за погодженням між батьками та бажанням дитини. Зобов?язати [PERSON] не чинити перешкод у спілкуванні батька з дитиною, в тому числі, але не виключно, телефоном або через відеозв?язок у вільний для дитини час. Місцем передачі доньки батькові та повернення її матері визначити за місцем постійної (або тимчасової) реєстрації дитини. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 квітня 2025 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Окрім того, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги повністю підтримали та просили суд їх задовільнити з підстав, викладених у позовній заяві. В судовому засіданні відповідачка (в режимі відео конференції) та її представник позов визнали частково з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях. Вважає, що суд може встановити графік спілкування батька та дитини у формі телефонного або Інтернет спілкування лише по досягненні дитиною віку, з якого дитина самостійно зможе спілкуватися телефоном та Інтернетом, тобто не раніше 5-річного віку. Також вважає за можливе встановити наступний графік спілкування батька з дитиною за допомогою телефону або Інтернету, якщо позивач та відповідачка перебуватимуть у різних країнах: По досягненню дитиною 5-річного віку, один телефонний або відео дзвінок раз на тиждень, щочетверга, в проміжку між 19:00 год. до 19:30 год. за місцевим для дитини часом. При цьому дзвонити має сам [PERSON] , а донька [PERSON] спілкується за бажанням у визначений проміжок часу. Примушувати дитину до спілкування матір дитини не зобов`язана, лише створювати для спілкування технічну можливість - надати дитині засіб для спілкування та повідомити батькові контактний номер засобу зв`язку. У випадку перебування позивача і відповідача в одній країні, [PERSON] вважає за можливе встановити такий графік побачень батька з донькою [PERSON] : Кожної першої і третьої суботи та другої і четвертої неділі місяця, починаючи з 12-00 год. до 14-00 год., тільки у присутності матері та дитячого психолога або соціального працівника. Також коректним вважали вказати: «За місцем фактичного проживання матері [PERSON] , або в іншому місці, заздалегідь спільно погодженому між батьками дитини». Представник третьої особи Служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явився, від нього надійшла письмова заява, в якій він просив розглянути справу в його відсутність та ухвалити рішення в інтересах дитини. Суд, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Статтею 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 08.09.2015 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який в подальшому розірвано. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. [INFO] у шлюбі у сторін народилась донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 12). З часу розірвання шлюбу донька сторін постійно проживає з мамою. Відповідно до листа Служби у справах дітей Чернівецької міської ради від 18.03.2025 року ( а.с. 130 ) на засіданні комісії з питань захисту прав дитини від 23.01.2025р. через проживання дитини разом з матір'ю прийнято рішення про призупинення розгляду питання щодо участі [PERSON] у вихованні своєї малолітньої донькит [PERSON] . Під час оцінки доводів суд керується положеннями Конвенції про права дитини (далі - Конвенція), Сімейного кодексу України (далі - СК), Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими правовими актами. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №189/68/20. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13) йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Таким чином, при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й передусім повинні бути визначені інтереси дитини, а вже тільки потім - права її батьків. Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 189/68/20 (провадження № 61-16244св21), від 08 лютого 2023 року у справі № 334/1202/20 (провадження № 61-7951св22), від 15 серпня 2023 року у справі № 759/4170/20 (провадження № 61-3420св23). З матеріалів справи відомо, що донька сторін у справі проживає разом з матір`ю, між сторонами існують неприязні стосунки після розлучення, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутися до органу опіки та піклування, а в подальшому, з урахуванням стосунків й обставин, які виникли між батьками дитини та самою дитиною і батьком, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дитиною, звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів. Під час судового розгляду з показів сторін, судом встановлено, що відповідачка не дає позивачу можливості бачитись та спілкуватись з дитиною. Вже під час розгляду справи в суді, а саме в грудні 2024 року відповідач разом з малолітньою донькою сторін виїхала за межі України і почала проживати у Німеччині, де отримала на це відповідний дозвіл. Такі свої дії відповідач мотивувала військовою агресією російської федерації в Україні, частими повітряними тривогами, відключеннями електроенергії. Посилання відповідачки у відзиві на позовну заяву на те, що позивач погано ставився, вчиняв відносно неї домашнє насильство, не впливає на вирішення цього спору. Верховний Суд у постанові від 15 березня 2023 року у справі № 577/3878/21 (провадження № 61-8759св22) зазначив, що «апеляційний суд погодився з рішенням суду в частині зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною. Апеляційний суд зазначив, що наслідки особистого конфлікту між батьками негативно впливають на дитину та не сприяють якнайкращому задоволенню її інтересам, які мають пріоритет над інтересами батьків. Натомість існування між сторонами неприязних стосунків ускладнює погодження ними форм та методів спілкування з дитиною, тож зобов`язання матері не чинити відповідні перешкоди батьку дитини, визначене судовим рішенням, сприятиме розумінню того, що права кожного з батьків є рівними. Колегія суддів Верховного Суду погоджується з таким висновком судів, адже такий спосіб участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам дитини, забезпечує справедливу рівновагу між інтересами дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини». Вказана спірність, подекуди конфліктність між сторонами у питанні участі позивача у спілкуванні з дитиною та її вихованні, відсутність компромісу, різні позиції з цього питання, тощо - свідчать про перешкоди, що чинить відповідачка позивачу у вихованні та спілкуванні з їхньою спільною донькою. Такі перешкоди полягають у ненаданні можливості спілкування та участі у вихованні дитини. Зважаючи на наведені вище норми закону та обставини, про які йшлося, такі перешкоди слід усунути та надати позивачу можливість спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Встановлено, що ані органом опіки та піклування, ані відповідачем у справі не надано суду доказів про те, що участь батька у спілкуванні та вихованні сина негативно впливає чи може вплинути на дитину і що спілкування позивача з дитиною в подальшому може призвести до порушень прав та інтересів останньої. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Згідно з статтею 19 СК України при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо роз`яснення спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На думку суду для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останньої. Суд вважає за необхідне зазначити про те, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність відносно малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом. На обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, оскільки, саме це в подальшому може бути причиною початку емоційних розладів у дитини. Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини з колишнім чоловіком (дружиною), зберігати незгоду між собою у таємниці від дитини, досягти співробітництва в інтересах дитини. Наявність між сторонами спорів, не повинно впливати на реалізацію права та на виконання обов`язку щодо батьківського спілкування та виховання дитини. Взаємовідносини між батьками дитини не мають відображатися на дитині, дитина не може бути заручником тих чи інших непорозумінь. Дитина має знати батька та матір, має право любити їх, спілкуватися з ними без обмеження. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, батько зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із матір`ю. Не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування позивача із дитиною виключно за домовленістю із відповідачем може протиправно обмежити їх участь у вихованні дитини. При вирішенні вимог позивача в даній справі про визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкування з нею суд враховує: інтереси дитини, її малолітній вік, стан здоров`я дитини, як психологічний, так і фізичний, її режим дня, поведінку кожного з батьків, навички кожного з батьків щодо догляду за малолітніми дітьми, прихильність дитини до кожного з батьків, важливість спілкування дитини з батьком. У зв`язку з існуванням спору між сторонами та тривалого часу відсутності побачень батька й дитини, - між позивачем і дитиною втрачено сталий психологічний зв`язок, так як дитина тривалий час проживає з матір`ю та позбавлена нормального й повноцінного спілкування з батьком. Для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прихильності доньки до батька. Отже, з метою уникнення при налагодженні контакту між дитиною і батьком, з урахування зазначених обставин справи, запобігання психоемоційних негативних впливів на саму дитину, з урахуванням позиції позивача та його самостійної ініціативи щодо цього питання, суд вважає за доцільне для повноцінного спілкування та налагодження батьківських стосунків між батьком та дитиною, залучити спеціаліста з дитячої та сімейної психології. Суд вважає, що для відновлення спілкування з дитиною, налагодження психологічного контакту потрібен певний час та допомога психолога. Відповідач в судовому засіданні пояснила суду, що готова нести додаткові матеріальні витрати на оплату послуг психолога. Крім того, для встановлення психологічного контакту між батьком та донькою необхідно також вчинення відповідних дій з боку матері. Суд враховує висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 607/2272/22 (провадження № 61-2215св23) про можливість визначення порядку періодичних тимчасових побачень батька з дитиною без присутності матері, оскільки право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. Однак, не приймаючи рішення з даного питання, суд вважає за доцільне також проведення перших зустрічей батька з донькою та спеціаліста з дитячої та сімейної психології за участі матері, стосовно чого позивач та відповідач у судовому засіданні не заперечували. З урахуванням побажань сторін, враховуючи вищезазначені фактори, незважаючи на відсутність висновку органу опіки та піклування, суд вважає за доцільне визначити такі способи участі батька у вихованні малолітньої доньки [PERSON] у присутності дитячого психолога та матері до часу надання висновку психолога про відновлення взаємодії та контакту між батьком та донькою: 1) першої і третьої суботи та другої і четвертої неділі кожного місяця з 13 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. шляхом передачі доньки [PERSON] , з врахуванням стану її здоров`я, батькові [PERSON] за місцем фактичного проживання матері [PERSON] , або в іншому місці, заздалегідь спільно погодженому між батьками дитини; 2) у день народження доньки [PERSON] , [INFO] кожного року з 11 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. за місцем проведення святкування або іншому узгодженому з [PERSON] місці, якщо святкування відбуватиметься в інший час. У випадку виїзду дитини 28 листопада за межі Чернівецької області чи України, зустріч з дитиною, з врахуванням стану її здоров`я, переноситься на наступний день після повернення в місто Чернівці, в місці, заздалегідь спільно погодженому між батьками дитини; 3) у день народження батька [PERSON] [INFO] кожного року з 11 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. за узгодженому з [PERSON] місці. У випадку виїзду дитини 23 лютого за межі Чернівецької області чи України, зустріч з дитиною, з врахуванням стану її здоров`я, переноситься на наступний день після повернення в місто Чернівці, в місці, заздалегідь спільно погодженому між батьками дитини; 4) у святкові і неробочі дні (Новий рік, Різдво Христове, Пасха, День Конституції України, День Незалежності України) терміном не менше трьох годин за погодженням між батьками та бажанням дитини. Зобовязати матір [PERSON] організувати один телефонний або відеодзвінок двічі на тиждень, щовівторка та щочетверга, в проміжку між 19.00 год. до 19.30 год., тривалістю не менше 20 хвилин, за місцевим для дитини часом. Дзвонити повинен [PERSON] , а донька [PERSON] спілкується з батьком у визначений проміжок часу. У випадку відсутності бажання дитини або її неможливості через вік спілкуватись з батьком, [PERSON] забезпечує пряму відео трансляцію з приміщення, де знаходиться дитина, донька [PERSON] повинна бути у полі зору камери. Матір [PERSON] створює для спілкування технічну можливість - надає дитині засіб для спілкування та завчасно повідомляє батькові контактний номер засобу зв`язку. Суд не вважає за необхідне обмежувати можливість батька приймати участь у спілкуванні з дитиною починаючи з віку 5 років, як це пропонують відповідач та її представник шляхом особистих побачень та відео дзвінків оскільки пояснення з цього приводу на думку суду є необґрунтованими. Дитині ще немає і трьох років, а батько в такому випадку більш ніж два роки навіть не зможе побачити та почути рідну дитину. Враховуючи вік дитини та стан її здоров`я суд також не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо тривалого проживання дитини з ним на канікулах, ночівлі дитини під час побачень з батьком у вихідні дні та дні народжень, крім того ці вимоги є передчасними. Також суд погоджується з доводами відповідачки щодо місця передачі дитини, дійсно необхідно вказати - за місцем фактичного проживання матері [PERSON] , або в іншому місці, заздалегідь спільно погодженому між батьками дитини». Враховуючи, що дитина разом з матір`ю перебуває за кордоном з метою забезпечення безпеки дитини під час воєнного стану в Україні, суд приходить до висновку про необхідність відстрочення виконання рішення суду в частині особистих побачень батька у вихідні, святкові та неробочі дні, дні народжень батька та доньки, на час перебування дитини за кордоном в період воєнного стану в Україні. Також суд вважає за необхідне зазначити таке. У людини бувають випадки, коли заплановані наперед події не відбуваються через певні обставини в її житті. Зокрема судом встановлений графік особистих зустрічей та телефонних відео дзвінків батька з дитиною. Але в день зустрічі або в день розмови з батьком по відео дзвінку, дитина може захворіти і відповідно не зможе вийти на вулицю, щоб погуляти з батьком, або поговорити з ним по відео, дитина може поїхати з мамою на відпочинок за межі міста, де вони постійно проживають, або ж на змагання у певному виді спорту, яким дитина може почати займатись через декілька років, або ж на якийсь фестиваль, якщо дитина буде займатись наприклад танцями чи співом. А позивач, не знаючи про це, буде приходити до місця проживання дитини і матері та не отримувати можливість побачення з дитиною, марно втрачати свій час. Тому суд вважає, що необхідно зобов`язати матір [PERSON] не пізніше як за один день до зустрічі батька з донькою [PERSON] , відповідно до встановленого графіку, повідомляти батька [PERSON] засобами телефонного зв`язку повну інформацію щодо причин неможливості побачення або телефонної розмови. Але певні обставини можуть змінитись також і у житті батька дитини - він може виїхати у відрядження, захворіти, або перебувати на такій території, де немає можливості провести телефонну відео розмову з дитиною. А мати дитини ( а на початковій стадії ще й з дитячим психологом ) в цей час буде змушена чекати, коли батько прийде чи передзвонить, та марно втрачати свій час. А тому, незважаючи на те, що [PERSON] є позивачем у справі, на нього теж необхідно покласти певні обов`язки, зокрема його треба зобов`язати не пізніше як за один день до зустрічі з донькою [PERSON] , відповідно до встановленого графіку, повідомляти матір [PERSON] засобами телефонного зв`язку інформацію щодо неможливості побачення або телефонної розмови. У справах щодо здійснення батьківських прав та обов`язків суд, враховуючи гостро емоційні і постійно мінливі стосунки між батьками і їхньою дитиною, зростання дитини, остаточність судового рішення можна вважати нестійкою. Правосуддя не в змозі встановлювати, запроваджувати або припиняти сталі чутливі людські стосунки та приписувати чи забороняти почуття прихильності й комфорту, а лише формує у процесуальний спосіб найсприятливіші за конкретних обставин справи умови для цього. Визначений судом спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дитиною у інших формах за погодженням батьків або ж зміни компетентним органом встановленого порядку за наявності обставин, що мають істотне значення. З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, порушення інтересів дитини,батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які маютьзначення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що необхідно зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з донькою [PERSON] , встановити способи участі батька у виховання дитини, задовольнивши частково позовні вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial