Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

Представник позивача звернувся із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості, в якому зазначив, що відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , до вказаної квартири подаються послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Позивач зобов`язання виконує належним чином. Відповідачі свої зобов`язання не виконують, не здійснюють платежів за отримані послуги, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка з урахуванням інфляційного нарахування та 3% річних складає 245240,51 грн, яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів, а також судові витрати по справі. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20.03.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні частково визнали позовні вимоги, вказували, що оскільки у квартирі встановлено бойлер для нагріву води, вони не користуються гарячою водою, тому в цій частині просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Крім того, подали до суду відзив, в якому просили застосувати до позовних вимог наслідки спливу строків позовної давності, посилаючись на те, що стосовно вимог про стягнення заборгованості, яка виникла до 30.01.2021, позивачем пропущено строк позовної давності. Інші відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що ПАТ «Київенерго» було визначено обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» з 01.07.2014 року. В подальшому розпорядженням КМДА №1693 від 27.12.2017 «Про деякі питання припинення угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між КМДА та АЕК «Київенерго», підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, визначено Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», яке починаючи з 01.05.2018 здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. За розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №591 від 10.04.2018 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» укладеного договір №602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат. Відповідно до додатку №1 та/або додатку №2 до договору цесії позивач набув право вимоги від споживачів заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, у тому числі за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено судом, за відомостями Реєстру територіальної громади м. Києва, відповідач [PERSON] зареєстрований у вище вказаній квартирі з 03.06.2005, відповідач [PERSON] зареєстрована у вказаній квартирі з 03.06.2005, відповідач [PERSON] зареєстрована у вказаній квартирі з 24.11.2006, відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаній квартирі з 16.03.2007 (а.с.11). Таким чином, відповідачі як споживачі житлово-комунальних послуг згідно ст.ст. 156, 162 ЖК України зобов`язані не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири та прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. З матеріалів справи убачається, що позивач свої зобов`язання виконує належним чином, здійснює надання житлово-комунальних послуг. Відповідачі свої зобов`язання не виконують належним чином, не здійснюють платежів за житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим з урахуванням наданих стороною позивача розрахунків заборгованості (а.с.12-24) у відповідачів утворилась заборгованість, яка становить 245240,51 грн, яка складається з: 41896,47 грн - заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення, інфляційну складову боргу у розмірі 5111,37 грн, три відсотки річних у розмірі 1260,34 грн, 16029,43 грн - заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води, інфляційну складову боргу у розмірі 1955,59 грн, три відсотки річних у розмірі 482,20 грн, 62013,78 грн - заборгованості за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення, інфляційну складову боргу у розмірі 7565,68 грн, три відсотки річних у розмірі 1865,51 грн, 33782,45 грн - заборгованості за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого постачання гарячої води, інфляційну складову боргу у розмірі 4121,46 грн, три відсотки річних у розмірі 1016,25 грн, 44028,83 грн - заборгованості за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії, інфляційну складову боргу у розмірі 3929,14 грн, три відсотки річних у розмірі 947,83 грн, пеню у розмірі 618,18 грн, 14585,10 грн - заборгованості за спожиті з 01.11.2021 послуги з централізованого постачання гарячої води, інфляційну складову боргу у розмірі 1732,93 грн, три відсотки річних у розмірі 416,55 грн, пеню у розмірі 266,30 грн, 964,97 грн - заборгованості з плати за абонентське обслуговування з послуг постачання теплової енергії, 650,15 грн - заборгованості з плати за абонентське обслуговування з послуг постачання гарячої води. На момент розгляду справи відповідачами не сплачено зазначену суму заборгованості. Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено зобов`язання споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення та централізованого водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №690 від 05.07.2019 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України №85 від 02.02.2022). Відповідно до п. 5 Правил послуги надаються споживачу згідно з умовами типового договору про надання послуг, що укладається з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про житлово-комунальні послуги», та вимогами цих Правил. За змістом ст.ст. 12,13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Згідно ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 №34 (5085). Підключення будинку до мереж централізованого опалення свідчить про надання послуг позивачем. Відповідачі в свою чергу від мереж централізованого опалення у встановленому чинним законодавством не відмовлялися, не відключалися. Крім того, постановою судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 20 квітня 2016 року справа 6-2951цс15 містить висновок про те, що факт відсутності договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Разом з тим, в ході розгляду справи судом встановлено, що квартира [ADDRESS] обладнана двома лічильниками гарячої води №367138/13А та №367134/13А, які опломбовані та проходять повірку у відповідності до відведеного для цього строку, що підтверджується актами Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» зняття контрольних показань з вузла розподільчого обліку гарячої води №020980 від 05.11.2021, №69296 від 15.07.2022, №002251 від 28.02.2024, а також актом від 20.01.2021. Акти містять відмітку про те, що у квартирі встановлено бойлер. Як убачається з вище наведених актів, показання обох лічильників з моменту їх встановлення не змінювалися та становлять відповідно 21,337 куб.м та 37,355 куб.м. Будь-яких доказів на спростування вказаних обставин стороною позивача надано не було. При цьому, з наявних в матеріалах справи поданих стороною позивача корінців нарядів за 2018-2024 роки убачається, що теплове навантаження по гарячій воді відсутнє. Таким чином, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з гарячого водопостачання. Крім того, статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Правила про позовну давність передбачають право на позов у матеріальному сенсі. Якщо особі належить цивільне право, і це право порушено, то вона вправі здійснити своє право у примусовому порядку, проти волі зобов`язаної особи, шляхом звернення до національного суду або до іншого компетентного органу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Згідно з статтею 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Строк давності переслідує кілька важливих цілей, а саме: забезпечує правову визначеність і закінченість, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, які мали місце у далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Згідно пунктів 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, з матеріалів справи убачається, що 13.03.2025 позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Як встановлено судом, постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 на усій території України з 12.03.2020 запроваджено карантин, який скасовано 30.06.2023 постановою Кабінету Міністрів України №651 від 27.06.2023. Згідно п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Водночас, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 на території України було введено воєнний стан, дію якого на момент розгляду справи не припинено. Згідно п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Законом України «Про внесення змін до ЦК України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» від 08.11.2023, який набрав чинності 30.01.2024, внесено зміни до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно яких у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, твердження сторони відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності стосовно заявлених вимог про стягнення заборгованості, яка виникла до 30.01.2021, не узгоджується з нормами чинного законодавства. Водночас, з урахуванням викладеного, позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог заявлених за період до березня 2017 року, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення слід задовольнити частково, виходячи з наступних розрахунків: 1) основна сума заборгованості: 41896,47 грн (за період з жовтня 2015 року по січень 2025 року) - 801,43 грн (за період з жовтня 2015 року по березень 2017 року) = 41095,04 грн; 2) інфляційне збільшення суми боргу: 41095,04 х 1,13323 - 41095,04 = 5582,27 (в межах заявлених позовних вимог 5111,37 грн); 3) 3% річних: 41095,04 х 3 х 397 /100/365 = 1363,64 грн (в межах заявлених позовних вимог 1260,34 грн). Окрім того, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачів витрат пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 43 грн, оскільки будь-які докази на підтвердження їх понесення позивачем в матеріалах справи відсутні. Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial