Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат - Карпюк Михайло Савович, звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що батьки Позивача: [PERSON] та [PERSON] збудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] . Згідно відомостей, які містяться у погосподарських книгах, вищезазначене нерухоме майно станом на 1991 рік відносилося до категорії колгоспних дворів. Членами колгоспного двору були позивач та його батьки, а саме: 1. [PERSON] 2. [PERSON] 3. [PERSON] . Як вбачається із погосподарських книг Позивач разом із батьками станом на 1991 рік проживав в житловому будинку, який розташований у [ADDRESS] . Таким чином, Позивач та його батьки, які були членами колгоспного двору та не втратили права на частку в його майні, кожен являється співвласником по 1/3 частці домоволодіння. Водночас, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами побудований до 05 серпня 1992 року. Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Глибоцької селищної ради» було виготовлено технічний паспорт за результатами технічної інвентаризації житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження будівництво вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами проведено з дотриманням державних будівельних, протипожежних, санітарних норм і подальша їх експлуатація за призначенням можлива. Таким чином, члени колгоспного двору дійсно набули право власності на вищезазначене домоволодіння. [INFO] помер [PERSON] (батько позивача), який після своєї смерті заповіту не залишив. Єдиним спадкоємцем його майна, зокрема 1/3 частки домогосподарства, є його дружина - [PERSON] (мати позивача), яка у встановлений законом строк для прийняття спадщини вступила в управління спадковим майном. Відповідно до ч. 1 ст.529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Отже, [PERSON] , як спадкоємець за законом, прийняла спадщину після смерті свого чоловіка. Однак, вона за своє життя належним чином не оформила свої спадкові права. Так, [INFO] померла [PERSON] . Все своє майно [PERSON] заповіла своєю сину - [PERSON] (брату позивача). Однак, [PERSON] у встановлений законом строк спадщину не Прийняв (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02 березня 2018 року, копія довідки №170 від 21 травня 2025 року, копія заповіту від 21 листопада 2003 року, копія Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №52915372 від 09 серпня 2018 року, копія Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №55464415 від 14 березня 2019 року, оригінали яких знаходяться у Позивача, додаються). У зв`язку із вищезазначеним, саме позивач є єдиним спадкоємцем майна померлої, зокрема, належної їй 1/3 частини домогосподарства, як члену колгоспного двору, та 1/3 частини домогосподарства, яку вона успадкувала після смерті чоловіка. З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернувся до Глибоцької державної нотаріальної контори Чернівецької області. Однак, державний нотаріус своєю постановою відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Таким чином, відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно є перешкодою в оформлені позивачем права власності. Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає. Отже, позивач, як спадкоємець за законом, прийняв спадщину після смерті своєї матері, інших спадкоємців, в тому числі, які б мали право на обов`язкову частку в спадщині, немає. Однак, позивач юридично не може оформити свої спадкові права, оскільки відсутній належний правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності померлого на спадкове майно. Таким чином, позивачу належить все домогосподарство, адже він був членом колгоспного двору, в результаті чого набув право на 1/3 частку домогосподарства, а іншу 2/3 частки позивач успадкував після смерті своєї матері. Тому просить суд, ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право власності на житловий будинок літера «А», загальною площею 48,4 кв.м. (в тому числі житловою площею 30,0 кв.м.), з належними до нього будівлями та спорудами, а саме: ганок літера «а»; літні кухні літери «Б» та «В»; сараї літери «Г», «Д» та «Е»; убиральня літера «Є»; колодязь №1; ворота №2; огорожа №3; вимощення №4, які розташовані в [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] та його представник, адвокат Карпюк Михайло Савович не з`явилися, однак адвокат подав до суду заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить суд позов задовольнити, а справу розглянути за їхньої відсутності. В судове засідання представник відповідача Тарашанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області не з`явився, проте сільська рада надала суду листа, в якому позовні вимоги визнає повністю і просить суд розглянути справу без участі їх представника. В судове засідання третя особа [PERSON] не з`явився, направив до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за житія спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що батьки Позивача: [PERSON] та [PERSON] збудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] . Згідно відомостей, які містяться у погосподарських книгах, вищезазначене нерухоме майно станом на 1991 рік відносилося до категорії колгоспних дворів. Членами колгоспного двору були позивач та його батьки, а саме: 1. [PERSON] 2. [PERSON] 3. [PERSON] . Як вбачається із погосподарських книг позивач разом із батьками станом на 1991 рік проживав в житловому будинку, який розташований у [ADDRESS] . Таким чином, позивач та його батьки, які були членами колгоспного двору та не втратили права на частку в його майні, кожен був співвласником 1/3 частки домоволодіння. Водночас, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами побудований до 05 серпня 1992 року. Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Глибоцької селищної ради» було виготовлено технічний паспорт за результатами технічної інвентаризації житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження будівництво вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами проведено з дотриманням державних будівельних, протипожежних, санітарних норм і подальша їх експлуатація за призначенням можлива. Таким чином, члени колгоспного двору дійсно набули право власності на вищезазначене домоволодіння. [INFO] помер [PERSON] (батько позивача), який після своєї смерті заповіту не залишив. Єдиним спадкоємцем його майна, зокрема 1/3 частки домогосподарства, була його дружина - [PERSON] (мати позивача), яка у встановлений законом строк для прийняття спадщини вступила в управління спадковим майном. Відповідно до ч. 1 ст.529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Отже, [PERSON] , як спадкоємець за законом, прийняла спадщину після смерті свого чоловіка. Однак, вона за своє життя належним чином не оформила свої спадкові права. Так, [INFO] померла [PERSON] . Все своє майно [PERSON] заповіла своєю сину - [PERSON] (брату позивача). Однак, [PERSON] у встановлений законом строк спадщину не прийняв (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02 березня 2018 року, копія довідки №170 від 21 травня 2025 року, копія заповіту від 21 листопада 2003 року, копія Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №52915372 від 09 серпня 2018 року, копія Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №55464415 від 14 березня 2019 року). У зв`язку із вищезазначеним, саме позивач є єдиним спадкоємцем майна померлої, зокрема, належної їй 1/3 частини домогосподарства, як члену колгоспного двору, та 1/3 частини домогосподарства, яку вона успадкувала після смерті чоловіка. З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернувся до Глибоцької державної нотаріальної контори Чернівецької області. Однак, державний нотаріус своєю постановою відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Таким чином, відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно є перешкодою в оформлені позивачем права власності. Отже, позивач, як спадкоємець за законом, прийняв спадщину після смерті своєї матері, інших спадкоємців, в тому числі, які б мали право на обов`язкову частку в спадщині, немає. Однак, позивач юридично не може оформити свої спадкові права, оскільки відсутній належний правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності померлого на спадкове майно. Таким чином, позивачу належить все домогосподарство, адже він був членом колгоспного двору, в результаті чого набув право на 1/3 частку домогосподарства, а іншу 2/3 частки позивач успадкував після смерті своєї матері. Вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного, ст. ст. 319, 328, 346, 1216-1223,1258, 1268 ЦК України,

Outcome: approved