Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-07 00:00:00

Позивач Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як представник органу опіки та піклування звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , у якому просила: позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , позбавити [PERSON] , [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 грудня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття на користь законного представника дитини, а також стягнути з [PERSON] , [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 грудня 2024 року і до досягнення старшою дитиною повноліття на користь законного представника дитини. Позов обґрунтовано тим, що у Службі у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Служба) на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, перебувають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків. Діти проживали разом з матір`ю - [PERSON] , зі слів якої [PERSON] був записаний за спільною заявою батьком її дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за грошову винагороду. Під час відвідування сім`представниками позивача було встановлено, що відповідачка не створила належних та, перш за все, базових умов для проживання, виховання та розвитку своїх дітей. Так, зокрема, на момент відвідування родини, була відсутня їжа та запаси води, помешкання було в антисанітарному стані та непридатним для проживання, діти спали на підлозі, у помешканні відсутнє водопостачання, каналізація, у будинку відсутні вхідні двері, вікна мають пошкодження тощо, у дворі відсутній колодязь, обігрів помешкання здійснювався електрообігрівачем, підключеним до електромережі за допомогою силових кабелів напругою 220 вольт, що розміщені на підлозі. Частина приміщення опалювалась за допомогою газового котла з ознаками непромислового виробництва, непрофесійного монтажу та ремонту, у кімнаті відчувався сильний запах газу. Електромережа у будинку саморобна. Представниками Служби, СЮП Дарницького УП та фахівцями Дарницького районного в місті Києві Центру соціальних служб було проведено оцінку рівня безпеки дітей та складено акт, яким встановлено існування загрози для життя та здоров`я дітей. У подальшому Дарницькою районною у місті Києві державною адміністрацією було видано розпорядження про негайне відібрання дітей. Як було встановлено Службою, у дітей не укладені декларації з сімейним лікарем. [PERSON] та [PERSON] не були влаштовані до навчального закладу. Дітям не оформлений статус багатодітної сім`ї у зв`язку із відсутністю їх зареєстрованого місця проживання. [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. З огляду на вказане, представник позивача зазначає, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків, оскільки аморальна та неприйнятна поведінка батьків, занедбаний стан їх дітей та неналежні умови проживання дітей прямо вказують на те, що батьками не вживаються навіть спроби щодо виправлення свого способу життя на краще, що свідчить про неналежне виконання ними батьківських обов`язків. Виходячи з інтересів дітей позивач позов просив задовольнити. В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Котенко Р. В. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 30 квітня 2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 13 травня 2025 року. 13 травня 2025 року у судове засідання з`явився представник позивача. Відповідачі не з`явились, про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Судове засідання було відкладене до 03 червня 2025 року з метою повторного виклику відповідачів. 03 червня 2025 року у судове засідання з`явився представник позивача. Відповідачі не з`явились, про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Від відповідачів будь-яких заяв, клопотань до суду не надходило. Правом надати відзив на позовну заяву відповідачі не скористалися. Направлена відповідачу [PERSON] за її зареєстрованим місцем проживання судова повістка повернулась до суду з відміткою АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. ч. 2, 3, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За наведених обставин суд вважає можливим провести розгляд справи без участі відповідачів. Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, відповідно до вимог частини першої статті 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі. Зазначила, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Зокрема, відповідачами не створені належні умови для проживання, виховання та розвитку своїх дітей. Більш того, умови, у яких проживали діти, були небезпечними для їх життя та здоров`я. Старша донька [PERSON] відвідувала клас школи, що не відповідає її віку. Діти [PERSON] та [PERSON] взагалі не здобували середню освіту. Діти не отримували медичну допомогу, декларації з сімейним лікарем щодо дітей не були укладені батьками. Крім того, фактично, [PERSON] взяла на себе частину батьківських обов`язків по догляду за молодшими братами та сестрою. У вересні 2024 року діти були поставлені на облік як такі, що перебувають у складних життєвих обставинах. А у листопаді 2024 року були відібрані у батьків та влаштовані для проживання у благодійній організації «Асперн». За вказаний період жоден з батьків до Служби не звертався з метою повернення дітей або отримання дозволу на їх відвідування. Також, представник позивача зазначила, що мати дітей веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, не працювала. Відповідач [PERSON] фактично жодного відношення до дітей не має, оскільки не є їх біологічним батьком, а запис про його батьківство в актових записах про народження дітей ймовірно зроблений з корисливих інтересів останнього. Позбавлення відповідачів батьківських прав відповідатиме найкращим інтересам дітей. У судовому засіданні у присутності представника Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації та психолога [PERSON] також була з`ясована думка [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] щодо позбавлення їх батьків батьківських прав. Так, неповнолітня [PERSON] пояснила суду, що вона з братами [PERSON] , [PERSON] та сестрою [PERSON] проживали у неналежних умовах. У будинку не було води, опалення, спальних місць, через що вони вимушені були сплати на підлозі. Через відсутність належного харчування, одягу та взуття, вона часто пропускала шкільні заняття. Крім того, через те, що її мати зловживала алкогольними напоями, [PERSON] часто замінювала дітям матір та виконувала обов`язки, пов`язані із доглядом за молодшими братами та сестрою. [PERSON] зазначила, що вона любить свою матір, проте не вірить, що поведінка її матері зміниться на краще, відтак, вважає, що позбавлення її матері батьківських прав відповідатиме найкращим інтересам як її, так і інтересам її братів та сестри. Щодо відповідача [PERSON] , який записаний батьком її сестри [PERSON] та братів [PERSON] та [PERSON] , зазначила, що він не є їх біологічним батьком, та не був присутнім у їх житті. Крім того, [PERSON] зазначила, що інколи матір телефонує їй, і [PERSON] повідомляла матір, що у суді розглядається справа про позбавлення її батьківських прав, проте мати не мала намір вчиняти будь-яких дій, спрямованих на повернення дітей. Малолітній [PERSON] підтвердив ті обставини, що мати не займалась його вихованням, він проживав у складних життєвих умовах, не відвідував школу тощо. У судове засідання також була запрошена малолітня [PERSON] , [INFO] , проте з`ясувати її думку у цій справі суду не вдалося через те, що [PERSON] не змогла її висловити з огляду на рівень свого розвитку. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши думку дітей, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 06 грудня 2016 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Відповідачі є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується, відповідно, свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , виданими повторно 28 листопада 2024 року Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відповідно до повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 20 листопада 2024 року, 08 лютого 2024 року до актових записів про народження дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , внесені зміни, згідно із якими на підставі заяви про визнання батьківства № 16/33.2-43 від 08 лютого 2024 року батьком дітей записаний [PERSON] . Листами від 02 березня 2023 року № 10/47-378, від 28 вересня 2023 року № 101/47-1644, від 09 вересня 2024 № 101/47-1176 Дарницький районний в місті Києві Центр соціальних служб повідомляв Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про перебування під соціальним супроводом родини відповідачки [PERSON] . З вказаних листів вбачається, що діти не мають зареєстрованого місця проживання, декларації з сімейним лікарем не підписані, малолітні [PERSON] та [PERSON] не зареєстровані до навчального закладу, у зв`язку із чим батьки порушують право дітей на отримання ними повної загальної середньої освіти. У родині відсутній дохід, [PERSON] зловживає алкогольними напоями. Спеціалістами Центру неодноразово були проведені бесіди та надані рекомендації щодо вирішення складної ситуації у родині, роз`яснені правові наслідки у разі невиконання батьківських обов`язків, проте мати дітей рекомендацій не дотримувалась, план соціального супроводу не виконувала, продовжувала не виконувати батьківські обов`язки належним чином. Діти, відповідно до висновків спеціалістів Дарницького районного в місті Києві Центру соціальних служб, продовжували перебувати в небезпечних та несприятливих умовах. Про перебування дітей у небезпечних умовах, наявність складних життєвих обставин, незадовільний вплив складних життєвих обставин на стан задоволення потреб дітей та негативний вплив на дітей факторів сім`ї та середовища свідчать складені Дарницьким районним в місті Києві Центром соціальних служб у період з 02 вересня 2024 року по 06 вересня 2024 року Акт оцінки потреб сім`ї/особи та Висновок оцінки потреб сім`ї. Також, обставини про перебування дітей у небезпечних умовах складних життєвих обставинах підтверджуються зверненнями 17 вересня 2024 року до Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації сусідів родини [PERSON] , а саме громадян [PERSON] , [PERSON] , під час проживання відповідачки з дітьми за адресою: [ADDRESS] . Наказами Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 10 вересня 2024 року №№ 183, 184, 185, 186 та наказами Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 25 листопада 2024 року №№ 257, 258, 259 неповнолітню [PERSON] , [INFO] , та малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , взято на облік як дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Актами проведення оцінки рівня безпеки дитини від 27 листопада 2024 року встановлено, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , та малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають у дуже небезпечних життєвих обставинах. Відповідно до розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 27 листопада 2024 року № 883 «Про негайне відібрання дітей» неповнолітню [PERSON] , [INFO] , та малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було відібрано від матері [PERSON] та батька [PERSON] у зв`язку із безпосередньою загрозою для життя та здоров`я дітей. З Актів обстеження умов проживання дітей від 18 квітня 2024 року, 07 травня 2024 року, 09 липня 2024 року, 30 вересня 2024 року, 19 листопада 2024 року, 21 листопада 2024 року, а також з наявних у матеріалах справи фотографій приміщення, у якому проживали діти разом з матір`ю, встановлено, що спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації проведено обстеження умов проживання дітей за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Встановлено, що під час проживання родини за адресою [ADDRESS] основні потреби дітей були задоволені частково, у помешканні було достатньо місця для виховання та розвитку дітей, у дітей наявні спальні місця, іграшки, одяг відповідно до віку та сезону. Умови проживання дітей за адресою [ADDRESS] , де відповідачка [PERSON] з дітьми проживала останній час, незадовільні. Зокрема, у будинку відсутнє опалення, у будинку брудно, відсутнє водопостачання, у дітей відсутні спальні місця, діти сплять на підлозі за відсутності постільної білизни. Будинок не придатний для проживання дітей. Донька відповідачки [PERSON] відвідує школу, проте умови для виконання домашнього завдання для дитини не створені. Діти [PERSON] та [PERSON] не відвідують навчального закладу. Умови для виховання та розвитку дітей не створені. [PERSON] не працює, на зауваження та рекомендації спеціалістів Служби не реагує. На підтвердження тієї обставини, що відповідачі не піклуються про здоров`я дітей свідчать листи КНП «ЦПМСД № 2» Дарницького району м. Києва від 21 жовтня 2024 року, згідно із якими декларації про вільний вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу дітям, за даними електронної системи охорони здоров`я відсутні. Відповідно до висновку Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, від 23 квітня 2025 року № 101-3851 у зв`язку із ухиленням відповідачами від виконання батьківських обов`язків, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , а також позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Частиною третьою статті 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. При цьому, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також і санкція за протиправну винну поведінку батьків. Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 червня 2021 року у справі № 758/9706/18 (провадження № 61-17898св20). Відповідно до положень статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини (стаття 133 Сімейного кодексу України). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, під час вирішення спору, суд ставить на перше місце якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 724/743/15-ц (провадження № 61-16157св18) сформульовано висновки про те, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Верховний Суд зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте першочергово мають враховуватися якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для ухвалення рішення, а також оцінку всіх доказів у справі, які підтверджують виконання чи нехтування батьком/матір`ю своїми батьківськими обов`язками. Позбавлення батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права батька/матері є пропорційним меті позбавлення батьківських прав. Крім того, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Обґрунтовуючи позовні вимоги, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як представник органу опіки та піклування, зазначила, що батько дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , з дітьми разом не проживає і взагалі не був присутній у їх житті. Мати дітей, у свою чергу, не займається їх вихованням та розвитком, матеріально дітей не забезпечує, не піклується про їх здоров`я та здобуття повної середньої освіти. Крім того, [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживаючи алкогольними напоями. Крім того, суд враховує, що [PERSON] , будучи обізнаною зі слів своєї доньки [PERSON] про розгляд судом справи про позбавлення її батьківських прав, відзив із запереченнями проти позовних вимог суду не надала, протягом строку розгляду справи у жодне з судових засідань не з`явилась, що, на думку суду, свідчить про її незацікавленість у житті і подальшій долі своїх дітей. Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно із частинами першою, другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Отже, судом встановлено, що відповідачі не створили належних умов для проживання та виховання дітей. Фактично діти не отримують від батьків жодної допомоги для морального та фізичного розвитку. З огляду на викладене, оцінивши надані докази, враховуючи вік дітей та їх інтереси, суд дійшов висновку, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а тому є підстави для позбавлення їх батьківських прав та задоволення позовних вимог в цій частині. При вирішенні цієї вимоги враховується, що такий крайній захід спрямований на захист інтересів дітей з метою забезпечення їх належного виховання, розвитку, медичного та соціального нагляду. Тому позбавлення відповідачів батьківських прав повністю відповідає інтересам дітей, і є справедливим, передбачуваним та невідворотним наслідком свідомого вибору відповідачів. Відповідно до частин другої, третьої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до роз`яснень пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом частин першої-третьої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідачі є особами працездатного віку, відомостей про наявність у них інших дітей, інших стягнень на утримання інших непрацездатних осіб з матеріалів справи не встановлено, доказів протилежного суду не надано. Підстав для звільнення відповідачів від обов`язку утримувати дітей, передбачених статтею 188 СК України, не встановлено. Враховуючи відсутність інформації щодо майнового стану відповідачів та враховуючи те, що особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття на користь законного представника дитини, а також стягнення з [PERSON] та [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) кожного з відповідачів щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття на користь законного представника дитини, підлягають задоволенню. Такий розмір аліментів, на думку суду, є доцільним та обґрунтованим. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 04 грудня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття. За змістом пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України, ураховуючи повне задоволення позовних вимог та звільнення позивача від сплати судового збору, відповідно до пункту 12 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн з кожного. З урахуванням положень статті 169 СК України суд роз`яснює відповідачам, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved