Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

10.07.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Яровенко О.Ю., до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому просить розірвати шлюб, що зареєстрований 20.09.2008 Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеса, актовий запис №725. На обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20.09.2008 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Однією сім`єю сторони фактично не проживають з початку 2024 року, сімейні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Малолітній син проживає з відповідачем, спору щодо утримання та місця проживання дитини немає. Після розірвання шлюбу залишити відповідачу прізвище « [PERSON] ». Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2025, справу передано для розгляду судді Колесник С.А. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 14.07.2025 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків. 23.07.2025 до суду подано заяву на виконання ухвали суду від 14.07.2025, надано оригінал свідоцтва про шлюб. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 25 липня 2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Відповідач у судове засідання не з`явилася, .04.08.2025 до суду від відповідача надійшла заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить задовольнити. Після розірвання шлюбу залишити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України визначено, зокрема, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог). Враховуючи, що визнання Відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 20 вересня 2008 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб, про що 20 вересня 2008 Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції складено актовий запис №725, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.21). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Однією сім`єю сторони фактично не проживають з початку 2024 року, сімейні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Малолітній син проживає з відповідачем, спору щодо утримання та місця проживання дитини немає. Суд вважає, що в наданні сторонам строку для примирення немає підстав, оскільки встановлено, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливо, враховуючи також визнання позову відповідачем. Вимоги щодо розподілу майна не пред`являлись. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу суд залишає відповідачу дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжя, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 та 142 ЦПК України, а саме суд повертає позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, решту стягує з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved