Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

В січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю ? Фінансова компанія ?Європейська агенція з повернення боргів? (надалі - ТОВ ?ФК ?Європейська агенція з повернення боргів?) звернулось до Деснянського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просило суд: -стягнути з [PERSON] на його (ТОВ ?ФК ?Європейська агенція з повернення боргів?) користь заборгованість за договором позики №4164942 від 16 грудня 2023 року у розмірі 50 087, 50 грн., укладеного між ТОВ ?1 Безпечне агентство необхідних кредитів? та [PERSON] ; договором №660622951 від 29 січня 2021 року, укладеного між ТОВ ?Манівео швидка фінансова допомога? та [PERSON] у розмірі 46 241, 00 грн.; договором про надання фінансового кредиту №17355-12/2020 від 28 грудня 2020 року, укладеного між ТОВ ?ФК ?Інвеструм? та [PERSON] у розмірі 12 000, 00 грн., а також понесені судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16 грудня 2023 року між ТОВ ?1 Безпечне агентство необхідних кредитів? та відповідачем [PERSON] укладено Договір позики №4164942 (з фіксованою диференційованою процентною ставкою), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ ?Про електронну комерцію?, відповідно до умов якого, позикодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 12 500, 00 грн., строком на 30 днів з базовою процентною ставкою за перший день користування позикою (фіксована) 31.21% (фіксована); базова процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики (фіксована) 3.00% (фіксована); знижена процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики 0.01 % Процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день, (не застосовується в період воєнного стану) 3.50 %. 29 січня 2021 року між ТОВ ?Манівео швидка фінансова допомога? та відповідачем [PERSON] було укладено договір №660622951 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Згідно п.1.1. договору Кредитодавцем було надано Позичальникові Кредит на суму 13 000, 00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути Кредит та сплачувати процентиза користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі. Вказує, що відповідач добровільно за допомогою мережі Інтернет перейшла на офіційний сайт ТОВ ?Манівео швидка фінансова допомога? www.moneyveo.ua, направила заявку на отримання кредитних коштів, у відповідь ТОВ ?Манівео швидка фінансова допомога? сформувало і надало відповідачу для ознайомлення Договір № 660622951, який відповідач підписав шляхом введення одноразового ідентифікатора MNV49R4X у розділі ІТС 29.01.2021 18:27:07, таким чином уклала кредитний договір без зовнішнього примусу. 28 грудня 2020 року між ТОВ ?ФК ?Інвеструм? та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №17355-12/2020, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 3 000, 00 грн., строком на 9 днів, тобто до 05 січня 2021 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,50 % на добу. Для клієнта, якому товариство вперше надає кредит, діє акційний період і нарахування процентів в цей час здійснюється за ставкою 0,01 % на добу за умови повного повернення кредиту протягом 7 днів з моменту надання кредиту. Вказаний договір відповідачкою підписано електронним підписом [NUMBER] , та е лектронним підписом з боку ТОВ ?ФК ?Інвеструм?. 06 січня 2021 року між ТОВ ?ФК ?Інвеструм? та [PERSON] , згідно заявки, поданої останньою, було підписано додаткову угоду №2 до договору про надання фінансового кредиту №17355-12/2020 від 28 грудня 2020 року, відповідно до умов якого, строк дії договору було продовжено на 30 днів, тобто до 05 лютого 2021 року. В послідуючому, на підставі договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, укладеного між ТОВ ?ФК ?Європейська агенція з повернення боргів? та ТОВ ?1 Безпечне агентство необхідних кредитів?, ТОВ ?ФК ?Європейська агенція з повернення боргів? набуло право вимоги до [PERSON] за договором позики №4164942 від 16 грудня 2023 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ ?1 Безпечне агентство необхідних кредитів?. 31 грудня 2020 року, ТОВ ?Манівео швидка фінансова допомога? відступило вимоги за договором №660622951 від 29 січня 2021 року ТОВ ? Таліон Плюс?, яке у свою чергу, 20 жовтня 2022 року відступило вимоги за договором №660622951 від 29 січня 2021 року ТОВ ?Європейська агенція з повернення боргів?, на підставі якого право грошової вимоги до відповідача за договором №660622951 від 29 січня 2021 року перейшло до позивача. 11 серпня 2021 року між ТОВ ?ФК ?Інвеструм? та ТОВ ?ФК ?Європейська агенція з повернення боргів? було укладено договір факторингу №11082021, відповідно до умов якого, кредитор передає (відступає) позивачу, як новому кредитору за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором №17355-12/2020 від 28 грудня 2020 року. Первісні кредитори, за вищезазначеними кредитними договорами свої зобов?язання виконали, надавши відповідачу відповідні суми кредитних коштів. З огляду на те, що відповідач не виконує зобов?язання за вищезазначеними договорами, виникла прострочена заборгованість, а саме: по договору позики №4164942 від 16 грудня 2023 року у розмірі 50 087, 50 грн.; договору №660622951 від 29 січня 2021 року у розмірі 46 241, 00 грн.; договору про надання фінансового кредиту №17355-12/2020 від 28 грудня 2020 року у розмірі 12 000, 00 грн.. Оскільки відповідачка, свої зобов?язання за вищезазначеними кредитними договорами належним чином не виконує, щомісячні платежі за кредитними договорами, і в терміни, встановлені умовами кредитних договорів, не здійснює, заборгованість не повертається, у зв?язку з чим, позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 січня 2025 року цивільну справу за позовом ТОВ ?ФК ?Європейська агенція з повернення боргів? до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю. 20 травня 2025 року через систему Електронний суд від відповідачки надійшов письмовий відзив на позову, в якому остання просила суд, відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свої заперечення обґрунтовує тим, що на її думку, строк позовної давності по договорам № 660622951 від 29 січня 2021 року та №17355-12/2020 від 28 грудня 2020 року сплинув. Жодних платежів на виконання зазначених договорів нею здійснено не було, що свідчить про відсутність про безпідставність позовних вимог по даним договорам та мають бути відхилені судом відповідно до ст.267 ЦК України. Що стосується позовних вимог в частині кредитного договору №4164942 від 12 грудня 2023 року, то заявлена сума у позовній заяві до стягнення у розмірі 50 087, 50 грн. є необґрунтованою та завищеною. Нараховані відсотки в межах даного кредитного договору є завищеними, а тому, підлягають зменшенню судом. Крім того, у своєму письмовому відзиві відповідачка зазначила, що вона не оспорює факту отримання вищезазначених кредитних коштів. Однак, зазначила, що договори були укладені шляхом приєднання (ст.634 ЦК України), а тому, вона не мала можливості обговорити умови та механізм нарахування відсотків. Вказані обставини на думку відповідачки свідчать про складність, непрозорість та непропорційність умов, особливо в частині відсотків, а тому, їх слід вважати такими, що порушують принцип добросовісності та справедливості. На її адресу не надходило жодного офіційного повідомлення про заміну кредитора у зобов?язанні, що у свою чергу свідчить про передчасність заявлених позовних вимог новим кредитором. Звернула увагу суду на те, що її оклад є вкрай низьким і часто не покриває навіть базові життєві витрати. Відповідачка, вдова та проживає одна в орендованій кімнаті (навіть не в квартирі), не має підтримки з боку родичів. Сплата суми, яку вимагає позивач, є для мене надмірним тягарем і поставить її у вкрай скрутне становище. А тому, просила суд врахувати цю обставину як таку, що має істотне значення для справедливого вирішення спору. 27 травня 2025 року від представника відповідача через Електронний суд надійшла письмова відповідь на відзив, з якої вбачається, що позивач на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі та надає більш детальні пояснення з приводу заявлених позовних вимог. Крім того, посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N 211 ?Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2? та Указ Президента України ?Про введення воєнного стану в Україні? ((№64/2022) воєнний стан запроваджено з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і діяв станом на час звернення до суду з позовом) зазначив, що строки позовної давності при зверненні до суду позивачем пропущені не були. 02 червня 2025 року на адресу суд від відповідачки через систему Електронний суд надійшла письмові відповідь на відповідь позивача на відзив. У своїй відповіді відповідачка зазначила, що посилання позивача на карантин та війну є спробою обійти приписи ст.257 ЦК України та штучно продовжити вимоги, які вже втратили юридичну силу. Такі дії можуть бути розцінені як зловживання процесуальним правом. Механізм нарахування не роз`яснений. Таблиці, надані позивачем, є односторонніми розрахунками, не підтвердженими незалежними джерелами чи логікою пропорційності. Факт отримання кредитних коштів відповідачкою не заперечується, однак, вона перебувала у вкрай складному матеріальному становищі, без фінансової підтримки, змушена була покривати один кредит іншим. Представник позивача в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; в позовній заяві зазначив, що просить провести розгляд справи за його відсутності; на задоволенні позовних вимог наполягали в повному обсязі з підстав, викладених у позові; проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з?явилася; про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку; надіслала письмовий відзив на позов та просила суд, в задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Нормою ст. 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Перевіряючи обставини по справі судом встановлено, що 16 грудня 2023 року між ТОВ ?1 Безпечне агентство необхідних кредитів? та відповідачем [PERSON] укладено Договір позики №4164942 (з фіксованою диференційованою процентною ставкою), відповідно до умов якого, позикодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 12 500, 00 грн., строком на 30 днів з базовою процентною ставкою за перший день користування позикою (фіксована) 31.21% (фіксована); базова процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики (фіксована) 3.00% (фіксована); знижена процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики 0.01 % Процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день, (не застосовується в період воєнного стану) 3.50 %. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису XmS8s4bvpj, що був надісланий на вказану відповідачем/позичальником електронну адресу - [INFO] ) у порядку визначеному ст. 12 Закону України ?Про електронну комерцію?. Згідно додатку №1 до Договору позики №4164942 від 16 грудня 2023 року, сума кредиту за договором складає 12 500, 00 грн, проценти за користування кредитом в період часу з 16 грудня 2023 року по 15 січня 2024 року складають 3 937, 50 грн., загальна вартість позики складає 16 437, 50 грн. Відповідно до п.5 договору позики № 4164942, підписанням цього договору позичальник підтверджує, що: позичальник ознайомився на сайті https://clickcredit.ua/informaciya з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 ЗУ ?Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг? та нормативно-правовими актами Національного банку України. Згідно п.5.2. договору, позичальник ознайомився на сайті https://clickcredit.ua/informaciyaз Офіційними правилами програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ ?1 Безпечне агентство необхідних кредитів? (TM?ClickCredit?), в якій визначені умови застосування зниженої процентної ставки, а також із правилами постійно діючої акції під умовною назвою ?Економ? для споживачів фінансових послуг ТОВ ?1 Безпечне агентство необхідних кредитів? (ТМ ?ClickCredit?). Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику за допомогою веб-сайту та мобільного додатку ?СlickCredit? (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://clickcredit.ua/informaciya(надалі ?Правила?), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору, йому зрозумілі? (п.5.3, договору). 29 січня 2021 року між ТОВ ?Манівео швидка фінансова допомога? та [PERSON] було укладено договір №660622951, який підписано у порядку, визначеному ст. 12 Закону України ?Про електронну комерцію?. Згідно п.1.1. договору Кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит, на суму 13 000, 00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути Кредит та сплачувати проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі. Пунктом 1.2 договору, визначено, що кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 28 лютого 2021 року. Відповідно до п.п. 1.4.1 договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: виключно на період строку, визначеного в п. 1.2 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 229, 95 % річних, що становить 0,63% від суми кредиту за кожний день користування ним. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачка підписала кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV49R4X (у відповідності до ст. 12 Закону України ?Про електронну комерцію?). Згідно додатку №1 до Договору №660622951 від 29 січня 2021 року, сума кредиту за договором складає 13 000, 00 грн, проценти за користування кредитом в період часу з 29 січня 2021 року по 28 лютого 2021 року складають 2 457, 00 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом складає 15 457, 00 грн. Відповідно до п.4.1. договору, невід?ємною частиною цього договору є Правили та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору, уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов?язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua. Крім того, 28 грудня 2020 року між ТОВ ?ФК ?Інвеструм? та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №17355-12/2020, який підписано у порядку, визначеному ст. 12 Закону України ?Про електронну комерцію?. Відповідно до п.1.1 якого, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 3 000, 00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Згідно п1.2. договору, кредит надається строком на 9 днів, тобто до 05 січня 2021 року. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 912.5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2.50% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Для клієнта, якому товариство вперше надає кредит, діє акційний період і нарахування процентів в цей час здійснюється за ставкою 0,01 % на добу за умови повного повернення кредиту протягом 7 днів з моменту надання кредиту (п.1.4. договору). Вказаний договір відповідачкою підписано електронним підписом W14530, та електронним підписом з боку ТОВ ?ФК ?Інвеструм?. 06 січня 2021 року між ТОВ ?ФК ?Інвеструм? та [PERSON] , згідно заявки, поданої останньою, було підписано додаткову угоду №2 до договору про надання фінансового кредиту №17355-12/2020 від 28 грудня 2020 року, відповідно до умов якого, строк дії договору було продовжено на 30 днів, тобто до 05 лютого 2021 року. Згідно оновленого графіку (з урахуванням строку дії договору) сума кредиту за договором складає 3 000, 00 грн, сума відсотків за користування кредитом складає 2 250, 00 грн, всього до оплати 05 лютого 2021 року - 5 250, 00 грн. Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом, позивач зазначив, що кредитори, за вищезазначеними кредитними договорами свої зобов?язання виконали, надавши відповідачу відповідні суми кредитних коштів. Як вбачається із матеріалі справи, вони не містять доказів перерахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідачки. Однак, відповідачкою у справі, визнано та не оспорювалося факту отримання грошових коштів, відповідно до вищезазначених кредитних договорів, про що останньою було зазначено у письмовому відзиві на позов та у відповіді на відзив. Згідно з вимогами ст.629 ЦК України, договір є обов?язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов?язків. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов?язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов?язання внаслідок односторонньої відмови від зобов?язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов?язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до вимог ч.1 ст.612 цього Кодексу, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов?язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов?язання. У статті 3 Закону України ?Про електрону комерцію? зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 11 Закону України ?Про електронну комерцію?, електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз?яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями статті 12 Закону України ?Про електронну комерцію? визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України ?Про електронний цифровий підпис?, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму та укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України ?Про електронний цифровий підпис?, за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі ?логін-пароль?, або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Також визнано, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях, крім того підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або банком з використанням електронного цифрового підпису. Усе листування щодо цього договору просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору. Отже, підписання договору електронним підписом, відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також, засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вищезазначені договори підписані відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірних правочинів. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Згідно з вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов?язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст.95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Судом встановлено, що, 14 червня 2021 року між ТОВ ?ФК ?Європейська агенція з повернення боргів? та ТОВ ?1 Безпечне агентство необхідних кредитів?, ТОВ ?ФК ?Європейська агенція з повернення боргів? укладено договір факторингу №14/06/21, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі, за договором позики №4164942 від 16 грудня 2023 року. Як вбачається із Реєстру боржників №26 від 24 червня 2021 року, до ТОВ ?Європейська агенція з повернення боргів? перейшло право вимоги до [PERSON] за договором позики №№4164942 від 16 грудня 2023 року. 31 грудня 2020 року між ТОВ ?Манівео швидка фінансова допомога? та ТОВ ? Таліон Плюс? було укладено додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. Крім того, 20 жовтня 2022 року між ТОВ ? Таліон Плюс? та ТОВ ?Європейська агенція з повернення боргів? було укладено договір факторингу №20102022, відповідно до п.п. 1.3 якого під правом вимоги розуміється всі права клієнта за Кредитними договорами, зокрема, права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за яким настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. 21 жовтня 2022 року на виконання договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року ТОВ ?Таліон Плюс? та ТОВ ?Європейська агенція з повернення боргів? склали реєстр прав вимоги №1 відповідно до умов якого до ТОВ ?Європейська агенція з повернення боргів? перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №660622951 від 29 січня 2021 року. 11 серпня 2021 року між ТОВ ?ФК ?Інвеструм? та ТОВ ?ФК ?Європейська агенція з повернення боргів? було укладено договір факторингу №11082021, відповідно до умов якого, кредитор передає (відступає) позивачу, як новому кредитору за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором №17355-12/2020 від 28 грудня 2020 року. Як вбачається із Реєстру боржників №2 від 11 серпня 2021 року, до ТОВ ?ФК ?Європейська агенція з повернення боргів? перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №17355-12/2020 від 28 грудня 2020 року. Відповідно до ст. 55 Цивільного процесуального кодексу України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного пронесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. Стаття 514 ЦК України передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов?язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту ст. 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, положеннями ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов?язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов?язання клієнта перед фактором. Зобов?язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом, позивач зазначив, що відповідачка не виконувала взяті на себе зобов?язання за вищезазначеними договорами, кредит та проценти у повному обсязі не сплачені. Вказані обставини не оспорювались і самою відповідачкою у письмовому відзиві на позов та письмовій відповіді на відзив позивача. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов?язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов?язання. Вказані висновки щодо застосування ч.1 ст.1050 та ст.625 ЦК України у їх взаємозв?язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018р. у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018р. у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018р. у справі № 202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020 р. у справі № 912/1120/16. Згідно з розрахунками заборгованості наданими позивачем, відповідачка має заборгованість по вищезазначеним договорам, а саме: -по договору позики №4164942 від 16 грудня 2023 року станом на 30 листопада складає: 50 087, 50 грн., з яких - 12 400, 00 грн. залишок заборгованості по тілу, 37 687, 50 грн. заборгованість по відсоткам. -по договору №660622951 від 29 січня 2021 року станом на 21 жовтня 2022 року складає: 46 241, 00 грн., з яких 13 000, 00 грн. - залишок заборгованості по тілу, 33 241, 00 грн. - заборгованість по відсоткам; -по договору про надання фінансового кредиту №17355-12/2020 від 28 грудня 2020 року станом на 30 листопада 2024 року складає: 12 000, 00 грн., з яких - 3 000, 00 грн. - залишок заборгованості за основною сумою боргу, 9 000, 00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом, позивач зазначив, що відповідачка не виконувала взяті на себе зобов?язання за вищезазначеними договорами, кредит та проценти не сплачені. Натомість, відповідачка не надала суду жодних доказів, які б підтверджували повне погашення існуючої заборгованості, а також доказів, які б спростовували або ставили під сумнів обґрунтованість наданого позивачем розрахунку, а також, не надала свій власний контррозрахунок заборгованості. У своєму відзиві відповідачка просила суд застосувати строки позовної давності до кредитних договорів: № 660622951 від 29.01.2021, № 17355-12/2020 від 28.12.2020, так як позивачем пропущено трирічний строк звернення до суду з позовними вимогами. Разом з тим, суд не приймає до уваги твердження відповідачки, виходячи з наступного. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України). В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц викладено правову позицію, згідно якої відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини у справі ?Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands? від 27 жовтня 1993 року (заява № 14448/88, § 33). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з?ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов?язку. Позовна давність переривається у разі пред?явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3 цієї статті). Однак, матеріали справи не містять доказів проведення відповідачкою сплати кредиту на рахованих відсотків. Вирішуючи питання щодо яких позовних вимог підлягає застосуванню позовна давність, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2023 року у справі № 212/10834/21 зробив такий висновок: ?з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року?. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX ?Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо строків позовної давності, зокрема, Розділу ?Прикінцеві та перехідні положення? ЦК України доповнено п. 19, який з - поміж іншого передбачає, що на період дії воєнного і надзвичайного стану продовжуються загальні і спеціальні строки позовної давності, встановлені ст. ст. 257-259 ЦК України. Відповідно до п.19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 3450- IX від 08 листопада 2023 року) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України ?Про введення воєнного стану в Україні? від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України ?Про затвердження Указу Президента України ?Про введення воєнного стану в Україні? від 24 лютого 2022 року № 2102 IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Правовий режим воєнного стану, запроваджений з 24 лютого 2022 року, неодноразово продовжувався відповідними указами Президента України. Отже, виходячи з положень п.п.12 та 19, оскільки, карантин почався на території України з 02 квітня 2020 року, а воєнний стан з 24 лютого 2022 року, можна зробити висновок про те, що загальна позовна давність була продовжена 02 квітня 2020 року на період дії карантину, та призупинила свій перебіг з 24 лютого 2022 року на період дії воєнного стану. З врахуванням викладеного суд, прийшов до висновку, що позивачем при зверненні до суду з вищезазначеними позовними вимогами строк позовної давності не пропущено. Отже, оскільки, умовами вищезазначених кредитних договорів, було визначено строк кредитування, а тому, позивач має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погоджених сторонами строків кредитування Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості: -по договору позики №4164942 від 16 грудня 2023 року у розмірі 16 437, 00 грн. (12 400, 00 грн. (як зазначено у позовних вимогах) - заборгованість по тілу кредиту, 3 957, 50 грн. - заборгованість за відсотками за період часу з 16 грудня 2023 року по 15 січня 2024 року); -по договору №660622951 від 29 січня 2021 року у розмірі 15 457, 00 грн. (13 000, 00 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 2 457, 00 грн. - заборгованість за відсотками за період часу з 29 січня 2021 року по 28 лютого 2021 року); -по договору про надання фінансового кредиту №17355-12/2020 від 28 грудня 2020 року у розмірі 5 250, 00 грн. (3 000, 00 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 2 250, 00 грн. - заборгованість за відсотками за період часу з 28 грудня 2020 року по 05 лютого 2021 року (з урахуванням продовженого строку дії договору)). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial