Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

У травні 2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Тригуб О.О. звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 грудня 2009 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами припинені з 2020 року, спільне господарство ведеться окремо. Подружнє життя не склалося через різні характери та погляди на життя. Сторони втратили почуття один до одного. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Збереження шлюбу є неможливим, а призначення будь-яких строків для примирення недоцільним. Представник позивача просить шлюб між позивачем та відповідачем розірвати. Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 03 червня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 05 серпня 2025 року. Позивач та представник позивача адвокат Тригуб О.О. у судове засідання не з`явилися. 22 липня 2025 року через систему «Електронний суд» до суду представник позивача надіслала заяву у якій просила шлюб між сторонами розірвати, стягнути з відповідача судові витрати, розглядати справу у відсутності позивача та її представника. Відповідач у судове засідання не з`явився. 05 серпня 2025 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу\~України (надалі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3\~ст.\~105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що 29 грудня 2009 року сторони зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 126, місце державної реєстрації: Відділ реєстрації актів цивільного стану Носівського районного управління юстиції Чернігівської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9). Подружжя має\~трьох неповнолітніхдітей: дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 10-12). Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Строк на примирення надавати недоцільно, оскільки жоден з подружжя цього не бажає. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що спільне життя позивача з відповідачем не склалося. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч. 2 ст. 114 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Отже, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Щодо судових витрат у справи суд зазначає. Відповідно до ч. 1 ст. 141\~ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією № 5035-0332-7228-4434 від 13 травня 2025 року (а.с. 4). У зв`язку\~із визнанням\~відповідачем позову\~до початку\~розгляду справи\~по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить \~605 грн. 60 коп., а інші 50\~%судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved