Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області звернулося в суд із позовом до [PERSON] про конфіскування на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,2098 га за кадастровим номером 2124010100:01:023:0064 для ведення особистого господарства за адресою: [ADDRESS] , яка розташована на території Свалявської міської ради та належить на праві власності [PERSON] (громадянка Австрії). Суд своєю ухвалою від 24.06.2024 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального провадження та призначив підготовче засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Відповідно до ухвал Свалявського районного суду Закарпатської області за клопотанням представників позивача суд забезпечив проведення судових засідань у цивільній справі №306/1137/24 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням відеоконференцзв`язку в системі "Електронний суд" у системі ВКЗ за допомогою програми "EasyCon" з використанням власних технічних засобів - логін у програмі "EasyCon": ( [INFO] - представника Негре Лавінії Юріївни ; [INFO] - представника Беля Любов Василівни ). 13.08.2025 року до суду надійшла заява (вх.№5976) від представника позивача Беля Любов Василівни, яка діє в інтересах ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області про долучення до матеріалів позову повідомлення Державної міграційної служби України в Закарпатській області, про те що громадянка [PERSON] вибула на постійне місце проживання до Австрії з 2004 року та подала клопотання про вихід з громадянства України у 2008 році. Розгляд справи призначено на 14:00 годину 22.08.2025 року. Представник позивача головний спеціаліст сектору представництва в судах та інших органах юридичного відділу Беля Любов Василівна, яка діє в інтересах ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області (довіреність у порядку передоручення від 25.06.2024 року) подала до суду заяву (вх.№6250) про розгляд справи у відсутності представника ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві (вх.№4359) на підставі наданих та долучених доказах у справі. Відповідач відзив (заперечення) на позовну заяву не подав. Поштове повідомлення повернуто до суду із відміткою "адресат відсутній" (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України - днем вручення судового повідомлення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення «належним»). Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Відповідачу роз`яснено, що в разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник відповідача Белла Тетяна Антоніївна, яка діє в інтересах [PERSON] (ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АО №1071985 від 03.02.2025 року) відзив щодо позову не подала. 15.08.2025 року до суду надала довідку (вх.№6081) видану консулом Посольства України в Республіці Австрія. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Суд проводить розгляд без участі сторін за наявними доказами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч. 1 ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ч.2 ст. 83 ЦПК України - позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 15 ЦК України, ст. 55 Конституції України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.) Відповідно до ст. 20 ЦК України - право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд встановив, що спеціалістами Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління на підставі даних Державного земельного кадастру та відомостей Державного реєстру речових прав встановлено, що 05.11.2014 року до Державного земельного кадастру внесено відомості про земельну ділянку площею 0,2098 га (кадастровий номер 2124010100:01:023:0064) для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка розташована в [ADDRESS] . Документацію із землеустрою розроблено громадянину [PERSON] , право власності на земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав громадянкою [PERSON] , [INFO] за № 13372904. В подальшому, право власності на земельну ділянку площею 0,2098 га (кадастровий номер 2124010100:01:023:0064) для ведення особистого селянського господарства в Державному реєстрі речових прав зареєстровано [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), громадянкою Австрії від 19.03.2020 року за № 36050596 на підставі рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 04.11.2019 року, справа № 306/1442/19 (рішення набрало законної сили 05.12.2019 року) про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Згідно довідки Фонду державного майна України про оціночну вартість об?єкта нерухомості - земельної ділянки із кадастровим номером 2124010100:01:023:0064 вартість земельної ділянки станом на 22.05.2024 року становить 38505,72 грн. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідно до листа Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області від 09.05.2024 року за № 2101.14 за обліками ГУ ДМС у Закарпатській області громадянка [PERSON] , [INFO] вибула на постійне місце проживання до Австрії з 25.11.2004 року. Клопотання про вихід з громадянства України подала 20.08.2008 року. Відповідно ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд зазначає таке. За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 321 Цивільного кодексу України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За приписами статті 41 Конституції України, яка є нормою прямої дії, конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.2 Земельного кодексу України - земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб?єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об?єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї); ст. 79-1 Земельного кодексу України - формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об?єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр" - до Державного земельного кадастру, серед іншого, включаються такі відомості про земельні ділянки кадастровий номер, місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності), площа, цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель), відомості про обмеження у використанні земельних ділянок, нормативна грошова оцінка, інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку. Відповідно до пункту 6, ч.1 ст.1 Закону України "Про правовий статує іноземців та осіб без громадянства" іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громалянином (підланим) іншої держави або держав; ч.1 ст. 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" - іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов?язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. Відповідно до ч.4 ст. 81 Земельного кодексу України - землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню; ст. 140 Земельного кодексу України - підставами припинення права власності на земельну ділянку, зокрема є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Судом досліджено довідку від 22.07.2025 року за №6121/19/536-782, надану консулом Посольства України в Республіці Австрія, згідно якої громадянсьво [PERSON] , [INFO] було припинено відповідно до Указу Президента України про вихід з громадянства України від 29 грудня 2009 року №1131/2009, про що було видано відповідну довідку про припинення громадянсьва України від 10 лютого 2010 року за №6121/КВ/532/1-217. Відповідно до ст. 143 Земельного кодексу України - примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку, серед іншого, у разі конфіскації земельної ділянки. Відповідно до ст. 145 Земельного кодексу України - якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Особа, до якої переходить право власності на земельну ділянку і яка не може набути право власності на землю, має право отримати її в оренду. На підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення" від 31.03.2020 року за № 552-IX, який набрав чинності 01.07.2021 року статтю 145 Земельного кодексу України викладено у новій редакції. Відповідно до ч.1 1, 2, 4 ст.145 Земельного кодексу України - якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов?язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов?язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Судом встановлено, що право власності на земельну ділянку площею 0,2098 (кадастровий номер 2124010100:01:023:0064) для сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства [PERSON] у терміни визначені ч.4 ст.81 Земельного кодексу України не відчужено, що призвело до порушення вимог земельного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; докази на їх підтвердження;ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. На підставі досліджених у судовому засіданні доказів наданих позивачем на обґрунтування позовних вимог, враховуючи, що відповідачем з 19.03.2020 року, тобто з дати державної реєстрації права власності на них у Державному реєстрі речових прав у продовж строку, встановленого ч.4 ст. 81 Земельного кодексу України не відчужено земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,2098 га за кадастровим номером 2124010100:01:023:0064 для ведення особистого господарства за адресою: [ADDRESS] ,суд доходить висновку, що вимоги позивача щодо конфіскації такої земельної ділянки згідно вимог ст.145 Земельного кодексу України на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області є обгрунтованими та вважає, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити. Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; ч.1 ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання щодо розподілу судового збору, суд ураховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України - у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Судовий збір сплачено та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України відповідно до платіжної інструкції №302 від 27 травня 2024 року у розмірі 3028 грн. Суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, понесені ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області у розмірі 3028 грн. Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: approved