Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

У травні 2025 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернулося з позовною заявою ТОВ «Бізнес Позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 33713,70 грн. та судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.06.2024 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 497514-КС-002, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 10000,00 грн. Однак, відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, заборгованість в повному обсязі не погашає, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість за кредитним договором, що станом на 29.04.2025 року складає - 33713,70 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2025 матеріали позовної заяви передані на розгляд судді Матвєєвій Ю.О. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.05.2025 року справу прийнято до свого провадження, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Витребувано у АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" наступні письмові докази, які становлять банківську таємницю, а саме: - письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуски банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); - письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 19.06.2024 року (дата видачі кредиту) по 04.12.2024 року (дата закінчення терміну кредитування); 11.06.2025 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла витребувана судом інформація. Ухвалою суду від 21.07.2025 року змінено порядок розгляду справи на спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Представник позивача до судового засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечую проти винесення заочного рішення. Судом вживались заходи стосовно повідомлення відповідача про розгляд справи. Так, у призначені судові засідання відповідач не з`явився, поштові відправлені, направлені на його адресу повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Крім того, на офіційному веб-сайті Шевченківського районного суду міста Києва було розміщено оголошення про виклик у судове засідання відповідача. Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.06.2025 року між [PERSON] та ТОВ «Бізнес Позика» укладено Договір про надання кредиту № 497514-КС-002 в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Укладення договору підтверджується візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 497514-КС-002 від 19.06.2025 року. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 10000,00 грн., строком на 24 тижні, стандартна процентна ставка за кредитом: в день 1,50000000, фіксована, знижена процентна ставка - 1,15288411, фіксована. Комісія за надання кредиту - 1500,00 грн. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 29653,89 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та переказав відповідачу грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. картковий рахунок № [NUMBER] , вказаний позичальником при заповненні анкетних даних в особистому кабінет. Згідно листа АТ КБ «ПриватБанк» від 09.02.2025р. банківська картка № [NUMBER] відкрита на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Також, 26.06.2024 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до Договору № 497514-КС-002 про надання, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає Позичальнику додатково кредит в сумі 4 000.00 грн. До теперішнього часу Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 497514-КС-002 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у Розрахунку заборгованості за Договором № 497514-КС-002 Позичальника [PERSON] , чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 497514-КС-002 Позичальника [PERSON] , Відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 497514-КС-002 на загальну суму 12000,00 грн Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованість відповідача [PERSON] станом на 29.04.2025 року становить 33713,70 грн, з яких: 12931,54 грн. - заборгованість за кредитом; 20782,16 грн. - заборгованість за відсотками; Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Відповідно до частини першої ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до частини першої ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що обсяг заборгованості знайшов своє документальне підтвердження, тому підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес позика» в загальному обсязі 33713,70 грн. Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 605/196/16-ц, які згідно положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин. Кредитний договір, укладений між сторонами, відповідачем не оспорюється, недійсним у судовому порядку не визнавався. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості є правомірними та обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 2422, 40 грн.

Outcome: approved