Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) в особі свого представника адвоката Живаги О.В. звернулася до суду із позовом до Бишівської сільської ради Київської області (далі - відповідач) про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування\~позову вказала, що після смерті її чоловіка, [PERSON] , який помер [INFO] відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 3,2853 га, із кадастровим номером 3222784700:04:006:0002, що призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована на території Лишнянського старостинського округу Бишівської територіальної громади Фастівського району Київської області. Вона спадщину після смерті чоловіка прийняла, проте оформити у нотаріуса немає можливості, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку. Враховуючи викладене, позивач просила суд: визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , право власності на належне їй спадкове майно за законом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а саме на: земельну ділянку площею 3,2853 га, із кадастровим номером 3222784700:04:006:0002, що призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована на території Лишнянського старостинського округу Бишівської територіальної громади Фастівського району Київської області. Ухвалою суду від 09.06.2025 року позов [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20.08.2025 року, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Також вказаною ухвалою витребувано з Макарівської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи №420/2013 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Витребувані докази надійшли до суду 19.06.2025 року та приєднані до матеріалів справи. Ухвалою суду від 20.08.2025 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні в цей же день. У судове засідання позивач не з`явилася, від її представника адвоката Живаги О.В. надійшла заява про розгляд справи у його та позивача відсутність, вказавши про підтримання позовних вимог, які просив задовольнити. Відповідач згідно поданого клопотання просив розглянути справу за відсутності представника за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] (а.с. 10, 11), який з 30.03.1979 року по день смерті був зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним до дня смерті була зареєстрована і проживала його дружина [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 3,2853 га, із кадастровим номером 3222784700:04:006:0002, що призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована на території Лишнянського старостинського округу Бишівської територіальної громади Фастівського району Київської області. Як вказала позивач та що не заперечив відповідач, у свій час на території с. Мостище розташовувалося та вело господарську діяльність КСП «Мостище», у якому померлий [PERSON] тривалий час працював, був членом трудового колективу сільськогосподарського підприємства та учасником колективної власності щодо майна підприємства та земель, що перебували у постійному користуванні даного КСП «Мостище». 03.12.1997 року Макарівською районною державною адміністрацією на підставі рішення № 319 від 17.10.1997 року [PERSON] було видано Сертифікат серії КВ № 0229737 на право на земельну частку (пай) розміром 3,76 умовних кадастрових гектари із земель колективної власності колишнього КСП «Мостище» на території Мостищанської сільської ради (а.с. 17-18). Вказаний Сертифікат зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів 03.12.1997 року за № 00123. Згідно схеми розпаювання зазначених земель і виділення їх на місцевості (в натурі) за [PERSON] була закріплена земельна ділянка № [NUMBER] площею 3,290 га. Після розпаювання земель КСП [PERSON] розпочав процедуру оформлення переданої йому земельної ділянки у свою приватну власність, шляхом безоплатної приватизації земельної ділянки із земель колективної власності колишнього КСП. Отримавши дозвіл [PERSON] замовив у повноважного суб`єкта господарювання розробку документації із землеустрою щодо відведення у його власність переданої земельної ділянки та виготовлення державного акта на право власності на вказану земельну ділянку. При цьому було проведено ряд землевпорядних геодезичних робіт та заходів - проведено відповідні заміри та визначено конфігурацію земельної ділянки; розроблено кадастровий план та закріплено координатні точки земельної ділянки; встановлено межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) та проведено державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. Розпорядженням Макарівської районної адміністрації Київської області від 27.12.2001 року № 1315 «Про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства громадянам України власникам земельних часток (паїв) у межах Мостищанської сільської ради» [PERSON] надано такий дозвіл щодо земельної ділянки площею 3,290 га (а.с. 47-48). Розпорядженням Макарівської районної адміністрації Київської області від 29.11.2006 року № 1224 «Про передачу у власність земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) для ведення ОСГ в межах Мостищанської сільської ради» було затверджено розроблену технічну документацію із землеустрою та передано у приватну власність громадянам земельні ділянки загальною площею 55,104 га, при цьому у власність [PERSON] була передана земельна ділянка № [NUMBER] , площею 3,290 якій було присвоєно кадастровий номер 3222784700:04:006:0002 (а.с. 19, 21, 22-27). Спірна земельна ділянка у відповідності ЗК України та іншими нормативно-правовими актами у сфері земельних відносин, була відведена для передачі та передана у власність [PERSON] , встановлені її координати, межі на місцевості (в натурі) та проведено державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі. З огляду на це можна дійти висновку, що [PERSON] за життя отримав у власність у законний спосіб окремо визначену земельну ділянку, що була передана йому уповноваженим органом та у межах норм, визначених законом. Однак за життя він не встиг відповідним чином зареєструвати та підтвердити своє право власності - отримати Державний акт на право власності на земельну ділянку. Вказані обставини та факти підтверджуються листом ГУ Держгеокадастру у Києві та Київській області від 15.10.2024 року та доданими до нього копією Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Мостище», копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0229737, Розпорядженням Макарівської РДА від 29.11.2006 року № 1224 (а.с. 13-18). У визначений законодавством шестимісячний строк позивач [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , за якою Макарівською районною державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 420/2013 (а.с. 37). Для оформлення спадщини [PERSON] замовила технічну документацію із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), про що 14 березня 2025 року було видано відповідний Витяг з ДЗК про земельну ділянку, згідно якого за результатами відновлення меж земельної ділянки її загальна площа змінилася у бік зменшення та становить 3,2853 га (а.с. 22-27). На звернення позивачки Макарівська ДНК своїм листом від 05.03.2025 року повідомила про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно, при цьому рекомендовано звернутися до суду із відповідною заявою (а.с. 28). Хоча вказаний лист не є постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, однак за змістом із вказаного листа вбачається, що нотаріус не може видати позивачці свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 р. по справі №369/8878/16-ц, при наданні оцінки листам нотаріусів, у яких зазначено про причини невидачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину, необхідно виходити із їх змісту та відповідно враховувати підстави зазначені нотаріусами, при цьому істотне значення мають підстави, які унеможливлюють у будь-якому випадку в майбутньому видачу таких свідоцтв нотаріусами, тому при наявності таких підстав незалежно від форми відповіді нотаріуса лист чи постанова про відмову у видачі свідоцтва, необхідно виходити з того, що у спадкодавця можливість оформити спадщину у нотаріуса відсутня. А тому суд приймає наявний в матеріалах справи лист Макарівської ДНК та вважає його достатнім доказом наявності у позивачки перешкод в отриманні свідоцтва про право на спадщину, що в свою чергу дає їй право звернутись до суду з даним позовом. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.09.2024 року відомості про реєстрацію права власності щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3222784700:04:006:0002 відсутні (а.с. 29). Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються вимогами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків фізичної особи, яка померла (спадкодавець) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 та 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з ч. 1, ч. 2, ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом. Відповідно до положень частин другої та третьої пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Окрім того, відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом майна покійного чоловіка, спадщину у встановленому законом порядку прийняла, інших спадкоємців, які прийняли спадщину судом не встановлено, до складу спадщини увійшла земельна ділянка, щодо якої нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Судові витрати по оплаті судового збору не підлягають стягненню з відповідача, оскільки відповідач не вчиняв протиправних дій, що стали підставою даного позову.

Outcome: approved