Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

26.06.2025 року позивач, від імені та в інтересах якої діє адвокат Ковальчук Д.В., звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи вимоги тим, що 11.02.2016 року між ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір і 02.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. вчинено виконавчий напис № 80849 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Авансар» заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 28\~897,26 гривень (далі - ВН). На підставі ВН 18.08.2022 року старшим державним виконавцем Рожищенського відділу ДВС у Луцькому районі Волинської області ЗМУ МЮ (м. Львів) відкрито виконавче провадження № 69673307 (далі ВП). 03.06.2025 року старшим державним виконавцем Луцького відділу ДВС у Луцькому районі Волинської області ЗМУ МЮ винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка була скерована до колишнього роботодавця [PERSON] , яка і повідомила про це позивача. Кредитний договір від 11.02.2016 року між ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» та [PERSON] нотаріально не посвідчувався і заборгованість, яка вказана у спірному виконавчому написі, [PERSON] не визнає, тому вважає оспорюваний виконавчий напис незаконним, необгрунтованим, оскільки він вчинений з порушенням вимог статтей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, а тому просить визнати його таким, що не підлягає виконанню. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2025 року, справа передана на розгляд головуючому судді Шептицькій Н.В. (ас 17). 01.07.2025 року на запит головуючої судді надійшла відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру про місце реєстрації позивача (ас 23), оскільки це має значення для вірного визначення територіальної підсудності даної категорії справ, згідно частини 12 статті 28 ЦПК України. Ухвалою головуючої судді 01.07.2025 року позовна заява була залишена без руху і стороні позивача наданий строк для усунення недоліків (ас 18-20), яка була виконана 04.07.2025 року (ас 24-26), ухвалою головуючої судді від 07.07.2025 року позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, розгляд справи призначено на 20.08.2025 року (ас 27-28). Учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, хоча були вчасно і належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи (ас 29-38). \~ \~ \~ \~Представник позивача в позовній заяві просить розгляд справи проводити у відсутності його та позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує (ас 4). \~ \~ \~ \~16.07.2025 року в суд надійшло клопотання, за підписом директора ТОВ, але без підтвердження цієї обставини, про відкладення розгляду справи, в якому просить відкласти розгляд справи для можливості надання усіх документів та відповіді на позовну заяву (ас 39-40). Станом на день розгляду справи сторона відповідача відзиву на позовну заяву і письмові докази суду не надала. Ухвала головуючого судді від 07.07.2025 року, надіслана приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., станом на 20.08.2025 року повернулася в суд з відміткою уповноваженої особи «Укрпошти»: «Повідомлення повертається. Адресат відсутній за вказаною адресою» (ас 42). Треті особи пояснення на позовну заяву не подали. Суд ухвалив: проводити заочний розгляд справи у відсутності учасників справи, згідно ч.1 ст.223, ч.1 ст.279 ЦПК України, на підставі ст.280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частин 4, 5 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою прийняття рішення у цій справі є 21.08.2025 року - дата складення повного судового рішення. Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд установив таке. 11.02.2016 року між ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір і 02.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис № 80849 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Авансар» заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 28\~897,26 гривень. На підставі ВН 18.08.2022 року старшим державним виконавцем Рожищенського відділу ДВС у Луцькому районі Волинської області ЗМУ МЮ (м. Львів) відкрито виконавче провадження № 69673307. 03.06.2025 року старшим державним виконавцем Луцького відділу ДВС у Луцькому районі Волинської області ЗМУ МЮ винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Встановлені обставини підтверджуються дослідженими письмовими доказами: копією паспорта [PERSON] (ас 7), заявою про відкриття виконавчого провадження від 17.08.2022 року (ас 9), кредитним договором від 11.02.2016 року з додатком (ас 9зв-10), виконавчим написом від 02.06.2021 року (ас 11), постановою про відкриття виконавчого провадження від 02.06.2021 року (ас 11зв-12), постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 02.06.2021 року (ас 12зв). Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої\~статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат»\~нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону України «Про нотаріат»\~та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~(в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону,\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року. З тексту оспорюваного виконавчого напису від 02.06.2021 вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат»\~та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку Постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вчиняючи 02.06.2021 року виконавчий напис № 80849, приватний нотаріус КМНО Остапенко Є.М. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною, згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Зазначене вище дає підстави для визнання спірного ВН таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21) від 21.09.2021 року. Також відповідачем не дотримано вимог закону щодо подання повного пакету документів, необхідних для вчинення виконавчого напису, а нотаріусом на даний недолік не звернуто увагу і в порушення вимог закону вчинено ВН при відсутності вказаного необхідного документу (виписки з рахунку) чи іншого документу, який би був рівнозначний вказаному і доказував би безспірність заборгованості, її розмір та безспірність її стягнення. Крім того, відповідачем не надано жодних доказів щодо факту направлення листа-повідомлення з вимогою сплатити борг і отримання/неотримання позивачем такого листа. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, які б спростовували зазначені твердження позивача відповідачем суду не надані. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів доходить висновку, що факт безспірності підпадає під об`єктивний сумнів, стверджувати протилежне підстави відсутні, а тому оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, тобто позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення. Згідно частин 1, 2\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, згідно положень частини 6\~статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищенаведене, з відповідача слід стягнути у дохід держави судові витрати, а саме судовий збір, а на користь позивача - витрати на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн, що підтверджені належними та допустими доказами: договором про надання правничої допомоги від 24.06.2025 року (ас 13), детальним описом виконаних робіт (наданих послуг) (ас 13зв), квитанцією від 24.06.2025 року (ас 14).

Outcome: approved