Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

[PERSON] \~через свого\~представника \~адвоката Картуза\~Антона Олександровича,\~який діє\~на підставі\~ордера на\~надання правничої\~допомоги серії\~ВІ №1315485\~від 04.07.2025\~(а.с.\~3),\~через систему\~«Електронний суд»\~подав до\~суду позов\~до відповідача\~про відшкодування\~матеріальної шкоди,\~заподіяної внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди \~в розмірі\~4680,00\~грн,\~та моральної\~шкоди у\~розмірі 1000,00\~грн,\~мотивуючи тим,\~що 19.06.2025\~о 23:25\~год за\~адресою:\~Полтавський район,\~селище Котельва,\~вул.\~Жовтнева,\~30,\~із-за\~аварійної ділянки\~пошкодив шини\~на своєму\~транспортному засобі\~AUDI,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~про що\~було спрямовано\~повідомлення до\~відділення поліції\~№4\~(м.\~Зіньків)\~Полтавського районного\~управління поліції\~ГУНП в\~Полтавській області. Вважає, що йому завдана моральна шкода та матеріальна збитки у зв`язку з тим, що зазначені шини на його автомобілі були придбані 30.05.2025, що підтверджує експрес-накладна №59001387125524 (ТОВ «Нова Пошта») та Платіжна інструкція (безготівковий переказ в національній валюті). Матеріальні збитки позивач оцінює в розмірі 4680,00 грн, моральну шкоду оцінює в сумі 1000 грн. Враховуючи вимоги ст. 10, ст. 13 Закону України «Про автомобільні дороги», ст. 9 Закону України «Про дорожній рух», нести відповідальність за спричинену позивачу шкоду має Дочірнє підприємство «Полтавський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (а.с. 1-2). Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 08.07.2025 позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 19, 20). Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Під час судового розгляду позивач [PERSON] та його представник адвокат Картуз А.О. позов підтримали у повному обсязі з підстав зазначених у ньому. Також позивач зазначив, що 19.06.2025 близько 22:40 год, під час руху автомобілем у с-щі Котельва Полтавської області, він потрапив у яму на проїжджій частині дороги, що призвело до пошкодження колеса автомобіля, а саме до розрубування шини, у зв`язку з чим, він звернувся до поліції за телефоном 102, повідомивши про пошкодження його транспортного засобу. Після цього позивач поставив на автомобіль запасне колесо, однак через деякий час при русі в іншій частині селища внаслідок неналежного стану дороги запасне колесо також було пошкоджено (погнутий диск), однак з приводу цього він не пред`являє вимог до позивача про відшкодування шкоди. Позивач зазначає, що на зазначеній ділянці дороги не були встановлені попереджувальні знаки, які б інформували водіїв про ремонтні роботи чи наявність пошкоджень дорожнього полотна, а наявність такого великого пошкодження дорожнього полотна вимагало вжиття заходів щодо ремонту дороги. Комплект автомобільних шин, що знаходилися на автомобілі, був придбаний в кінці травня 2025 року і встановлений на початку червня 2025 року, вартість однієї шини становить 4680,00 грн. Враховуючи характер пошкодження, ремонт шини виявився неможливим. Моральну шкоду позивач оцінює в 1000,00 грн, оскільки на заміну колеса ним було затрачено близько півтори години часу, в авто були діти, крім того позивач змушений був залишити своє робоче місце та приїхати до суду для захисту своїх прав у суді. Представник відповідача Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 26), клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, його представника, приходить до переконання, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю, з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] має посвідчення водія серії [NUMBER] , видане 21.11.2017, та є власником автомобіля марки AUDI А4, державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 6, 7, 29). 16.09.2024 між ПАТ «Страхова група «ТАС» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-223497322 (а.с. 8). За загальними положеннями ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, для відшкодування завданої майнової шкоди необхідно довести неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У цьому випадку саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.12.2018 у справі №902/320/17). Згідно з ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Абзац перший ч. 3 ст. 23 ЦК України передбачає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з абз. 7 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Частиною першою статті 24 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні. Вимоги до експлуатаційного стану автомобільних доріг, вулиць населених пунктів, залізничних переїздів та технічних засобів організації дорожнього руху встановлює ДСТУ 3587:2022 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», який чинний від 01 грудня 2022 року. Автомобільні дороги, залізничні та трамвайні переїзди повинні відповідати рівню вимог до експлуатаційного стану їх складових і забезпечувати безпеку учасників дорожнього руху та ТЗ під час їх руху з дозволеною швидкістю відповідно до Правил дорожнього руху. Відповідно до пункту 2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року (далі - Єдині правила), ремонт і утримання автомобільних доріг забезпечується Агентством відновлення (автомобільних доріг загального користування державного значення), підприємствами та організаціями, уповноваженими Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними та Севастопольською міською держадміністраціями (автомобільних доріг загального користування місцевого значення), підприємствами або балансоутримувачами, утвореними або визначеними органами місцевого самоврядування відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (вулиць і доріг міст та інших населених пунктів) (далі - підприємства та організації, що забезпечують ремонт та утримання дорожніх об`єктів). Експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування та інших видів автомобільних доріг може здійснюватися на основі довгострокових (до семи років) договорів (контрактів) відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про автомобільні дороги». Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, підприємства та організації, що забезпечують ремонт та утримання дорожніх об`єктів, зобов`язані: - своєчасно і якісно виконувати роботи з ремонту та утримання дорожніх об`єктів відповідно до Технічних правил ремонту і утримання вулиць та доріг населених пунктів, затверджених наказом Мінрегіону від 14 лютого 2012 р. № 54, ДСТУ 3587:22 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги. Вимоги до експлуатаційного стану», ДСТУ 8749:2017 «Безпека дорожнього руху. Огородження та організація дорожнього руху в місцях проведення дорожніх робіт»; - постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; - відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів (п. 11 Єдині правила). Отже, якщо власник дорожніх об`єктів або уповноважений ним орган, який повинен здійснювати постійний контроль за експлуатаційним станом усіх елементів дороги, не виконав своїх обов`язків та/або допустив бездіяльність, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода або пошкодження транспортного засобу, це є підставою для покладення на нього обов`язку відшкодування завданої шкоди. Однак, згідно з матеріалами справи та поясненнями сторони позивача, [PERSON] не надано належних й допустимих доказів, які б підтверджували, що ділянка автомобільної дороги, що знаходиться за адресою: Полтавський район, селище Котельва, вул. Жовтнева, 30, на якій сталося пошкодження транспортного засобу, перебуває у власності або на балансі Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», що це підприємство не виконувало свої обов`язки з утримання дороги в належному стані, та на яке покладається обов`язок відшкодування завданої шкоди. Позивач вказував, що через пошкодження його транспортного засобу, він зазнав матеріальної й моральної шкоди, однак ним не надано належних, достовірних й достатніх доказів, що підтверджують факт пошкодження автомобіля, а саме пошкодження колеса, характер пошкоджень, а також, що дані пошкодження були спричинені під час події 19.06.2025 о 23:25 год. за адресою: Полтавський район, селище Котельва, вул. Жовтнева, 30. Позивачем надано талон-повідомлення єдиного обліку №6151 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію відділення поліції №4 (м. Зіньків) Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області від 25.06.2025, згідно з яким, 19.06.2025 о 23:26 год надійшло повідомлення зі служби 102, про те, що 19.06.2025 о 23:25 год за адресою: Полтавський район, селище Котельва, вул. Жовтнева, 30, у селищі на дорозі наявні аварійні ділянки, через що заявник пошкодив колеса на автівці (а.с. 9). Однак, наданий позивачем талон-повідомлення підтверджує лише факт звернення позивача до поліції. Даний документ не є доказом того, що пошкодження автомобіля дійсно сталося внаслідок неналежного стану дороги, він не містить жодної інформації про конкретний характер пошкодження, самих обставин або наслідків події, а також про результати розгляду прийнятого повідомлення про подію. Відповідно до копії експрес-накладної №59001387125524 ТОВ «Нова Пошта», відправник приватна особа [PERSON] , м. Київ, 30.05.2025 надіслав одержувачу [PERSON] (м. Охтирка) шини-диски з оголошеною вартістю 18480 грн (а.с. 10). Вказана копія експрес-накладної не містить деталізованого опису поштового відправлення та не підтверджує належним чином вартість шини, встановленої на колесі автомобіля, яка, згідно з позовом, була пошкоджена під час руху транспортного засобу під керуванням позивача по вул. Жовтнева (нова назва Полтавський шлях), 30, в с-щі Котельва Полтавської області 19.06.2025 о 23.25 год (а.с. 10). Згідно з наданою позивачем платіжною інструкцією від 30.05.2025, він перерахував приватній особі Шипілову Д.А. кошти в сумі 4680,00 грн з призначенням платежу переказ власних коштів, що не підтверджує належним чином вартість шини, встановленої на колесі автомобіля, яка, згідно з позовом, була пошкоджена під час руху транспортного засобу під керуванням відповідача в с-щі Котельва Полтавської області 19.06.2025 о 23.25 год (а.с. 11). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 3 ст. 12 ЦПК України, ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити у повному обсязі, оскільки позивачем не доведено наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною матеріальною та моральною шкодою. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ч. 1, п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із проведенням експертизи. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі, судові витрати, понесені [PERSON] , покладаються на нього.

Outcome: dismissed