Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

Представник позивача, адвокат Тищенко Л. М., звернулась до суду із даним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що [INFO] помер син позивачки, [PERSON] , [INFO] . Позивачка є спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину після смерті свого сина належним чином, своєчасно звернувшись із заявою про прийняття спадщини до Житомирської державної нотаріальної контори, де було заведено спадкову справу № 398/2023. Після смерті сина позивачки залишилось майно: квартира [ADDRESS] та 1/10 частина житлового будинку [ADDRESS] . Позивачка є єдиним спадкоємцем першої черги, бо батько спадкодавця, чоловік позивачки, помер та вона успадкувала після його смерті належне йому майно, в тому числі 1/10 частину будинку [ADDRESS] . Натомість, через те, що не має можливості надати документи, які підтверджують інформацію про зареєстрованих осіб разом з спадкодавцем, то нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому вона змушена звернутись до суду для визнання за нею права власності в порядку спадкування після смерті сина. Таким чином просила суд визнати за [PERSON] за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на квартиру [ADDRESS] та на 1/10 частину житлового будинку [ADDRESS] . Позивачка, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивача, адвокат Тищенко Л. М., в судовому засіданні, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, просила суд заявлені позовні вимоги задовольнити повністю. Представники відповідача, Бахмутської міської ради Донецької області, у судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином, надавши заяву з проханням вирішити справу у їх відсутність, не заперечуючи проти заявлених позовних вимог. Представники 3-ї особи, Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області, у судове засідання також не з`явились, надавши заяву з проханням вирішити справу у їх відсутність. Суд при цьому зазначає, що за ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно із ч. 3 ст. 223 ЦПК якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на викладене, суд зазначає, що неявка у судове засідання представників відповідача та 3-ї особи, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи судом по суті. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного обґрунтування. Судом було встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Миргородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, від 22 травня 2023 року, актовий запис № 380, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . На підставі свідоцтва про народження, виданого Яковлівською сільською радою Артемівського району Донецької області 10 жовтня 1987 року, актовий запис № 14, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] у с. Яковлівка, батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 4 травня 2005 року, посвідченого нотаріально, реєстр № 1-2330, вбачається, що [PERSON] є співвласником нарівні із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 2/5 частки жилого будинку з надвірними спорудами та побудовами: сарай Б, льох І, вбиральня Г, душ Д, літня кухня Е, розташованих в [ADDRESS] (загальна площа 55,90 кв. м., житлова площа 24,10 кв. м.), тобто по 1/10 частки кожний співвласник, право власності яких було зареєстровано 29 червня 2005 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30 червня 2005 року та інформацією від 16.06.2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На підставі\~договору купівлі-продажу\~квартири від\~17\~серпня 2013\~року,\~посвідченого нотаріально,\~реєстр №\~1-1754,\~вбачається,\~що [PERSON] \~є власником\~квартири,\~розташованої в\~ [ADDRESS] \~(загальна\~площа 47,20\~кв.\~м.,\~житлова площа\~30,60\~кв.\~м.),\~право власності\~якого було\~зареєстровано 17\~серпня 2013\~року,\~що підтверджується\~витягом з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно про\~реєстрацію права\~власності та\~технічним паспортом\~на вказану\~квартиру,\~а також інформацією від 16.06.2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За інформацією з Держаного реєстру речових прав від 4 лютого 2025 року також вбачається, що право власності на 1/10 частку жилого будинку з надвірними спорудами та побудовами: сарай Б, льох І, вбиральня Г, душ Д, літня кухня Е, розташованих в [ADDRESS] (загальна площа 55,90 кв. м., житлова площа 24,10 кв. м.), належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 4 лютого 2025 року, виданого державним нотаріусом 9-ї Київської державної нотаріальної контори, на майно спадкодавця [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 04.02.2025 року. За матеріалами\~спадкової справи\~№ 398/2023\~вбачається,\~що після\~смерті [INFO] [PERSON] із заявою про прийняття його спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулась лише позивачка, [PERSON] , мати померлого. Однак 4 квітня 2025 року постановою державного нотаріусу у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину по спадковій справі № 398/2023 було відмовлено, оскільки неможливо було встановити коло осіб, зареєстрованих за однією адресою із померлим спадкодавцем на момент смерті [PERSON] . Також [PERSON] не було подано нотаріусу правовстановлюючі документи на спадкове майно. Суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. За ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на спірний будинок набувалось в порядку, який існував на час оформлення на нього права власності, тобто станом на 2005 рік, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на таке нерухоме майно від 30 червня 2005 року. Згідно із ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року) (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч. 2 ст. 1220 ЦК часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На підставі ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. На підставі п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. Згідно із ч. 1, 2 ст. 355 ЦК майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. На підставі ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 в разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч. 2 ст. 370 ЦК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Таким чином частка спадкодавця [PERSON] в праві спільної власності на житловий будинок з надвірними спорудами та побудовами: сарай Б, льох І, вбиральня Г, душ Д, літня кухня Е, розташованих в [ADDRESS] , становить 1/10 частки. Суд зазначає, що територія міста Бахмут Бахмутської міської територіальної громади з 24.02.2022 року віднесена до території активних бойових дій відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309, а з 12.12.2023 року - до тимчасово окупованих територій України. Належним відповідачем у спорах про визнання права власності на майно у порядку спадкування є спадкоємці, тобто особи, визначені за заповітом або за законом, які звернулися у передбаченому порядку та строки із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті спадкодавця, та прийняли цю спадщину або вважаються такими, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Аналогічна правова позиці викладена Верховним Судом у постанові від 16.02.2022 року по справі № 752/3435/16. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином судом встановлено, що з метою оформлення спадщини позивачка вчасно подала державному нотаріусу Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] свого сина, [PERSON] , однак отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії за постановою нотаріуса. Судом, натомість, було встановлено, що позивачка є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, однак через обставини, що не залежать від неї, не може отримати в поза судовому порядку свідоцтво про право на спадщину, оскільки відсутні документи з місця реєстрації проживання спадкодавця, яке є тимчасово окупованою територією України. Крім того у судовому засіданні належними та допустимим доказами було повною мірою доведено належність на праві власності спадкодавцю, [PERSON] , квартири, розташованої в [ADDRESS] (загальна площа 47,20 кв. м., житлова площа 30,60 кв. м.), а також 1/10 частки жилого будинку з надвірними спорудами та побудовами: сарай Б, льох І, вбиральня Г, душ Д, літня кухня Е, розташованих в [ADDRESS] (загальна площа 55,90 кв. м., житлова площа 24,10 кв. м.). Отже, з огляду на викладене вмотивування та встановлені обставини справи, а також те, що до складу спадщини входять усі права, належні спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та які не припинилися внаслідок його смерті, то враховуючи, що до позивачки перейшли спадкові права померлого сина? [PERSON] , то таким чином [PERSON] успадкувала майно останнього, внаслідок чого суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню шляхом визнання за [PERSON] права власності на квартиру, розташовану в [ADDRESS] (загальна площа 47,20 кв. м., житлова площа 30,60 кв. м.), а також на 1/10 частку жилого будинку з надвірними спорудами та побудовами: сарай Б, льох І, вбиральня Г, душ Д, літня кухня Е, розташованих в [ADDRESS] (загальна площа 55,90 кв. м., житлова площа 24,10 кв. м.), в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved