Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свою заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що 26.05.2017 зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Вказує, що з серпня 2023 шлюбні відносини між сторонами фактично припинено через конфлікти. Вказує, що відповідач веде антисоціальний спосіб життя. Позивач наміру зберегти сім`ю не має, шлюб існує формально, подальше спільне життя суперечить інтересам позивача, примирення неможливе. Тому просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст.\~279\~ЦПК України. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 26.06.2025 відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] відзиву не надав, з заявами та клопотаннями до суду не звертався, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого 06.05.2025, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26 травня 2017 року у Дарницькому районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис № 759. Після реєстрацію шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . Вказане відповідає відомостям з реєстру «Дія» від 18.03.2025 про актовий запис про шлюб, ініціатор запиту: [PERSON] , ідентифікатор запиту: 00135628685. Відповідно до ч. 1 ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст.\~56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З?ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують, проживають окремо, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Отже, враховуючи викладене позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Щодо розподілу судових витрат слід зазначити наступне. Згідно положень ст. 141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги щодо розірвання шлюбу задоволено то відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір в сумі 1211,20грн. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відноситься до витрат пов`язаних з розглядом справи. На підтвердження понесених витрат відповідача на правову допомогу до матеріалів позову додано копію договору про надання правничої допомоги, без зазначення номера, від 18.03.2025, укладеного між адвокатом Чевгузом Максимом Вікторовичем (виконавець) та [PERSON] (замовник), предметом якого є захист і представництво інтересів замовника щодо розірвання шлюб у судах та інших органах (вказано перелік органів та установ), які замовник зобов`язується оплатити. Відповідно до п. 2.1 Договору оплата послуг за даним договором встановлюється додатковим договором (додаток № 1). Відповідно до Додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги з гр. [PERSON] від 18.03.2025 - Умови оплати послуг про надання правничої допомоги, вартість послуг згідно договору складає 12500,00 грн. (п.1 Додатку), оплату за договором замовник сплачує виконавцю у розмірі 12500,00 грн. протягом 30 днів з моменту укладення договору (п. 2 Додатку), початок робіт здійснюється після сплати замовником оплати, передбаченої п. 2 даного додатку (п. 3 Додатку). Відповідно до\~ч.\~4,\~5\~ст.\~137\~ЦПК України\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4)\~ціною позову\~та (або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як зазначив Верховний суд у своїй постанові 24 січня 2022 року по справі № 757/36628/16-ц, у відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Додаткова постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 червня 2022 року у справі № 915/517/21 містить висновок, що «відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Подібні правові позиції викладено у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/14598/20 та додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18». Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. За неможливості встановити умови щодо порядку обчислення, форми та ціни правової допомоги згідно з умовами договору суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Такий висновок зроблено у постанові КЦС ВС від 28 вересня 2022 року по справі № 529/201/20. Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем [PERSON] та адвокатом Чевгузом М.В. було укладено Договір про надання правничої допомоги від 18.03.2025, згідно з яким замовник доручив, а адвокат взяв на себе зобов`язання надавати правову допомогу. Відповідно до Додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги з гр. [PERSON] від 18.03.2025 - Умови оплати послуг про надання правничої допомоги, вартість послуг згідно договору складає 12500,00 грн. (п.1 Додатку), оплату за договором замовник сплачує виконавцю у розмірі 12500,00 грн. протягом 30 днів з моменту укладення договору (п. 2 Додатку), початок робіт здійснюється після сплати замовником оплати, передбаченої п. 2 даного додатку (п. 3 Додатку). Однак позивачем не було надано суду доказів, що підтверджували б понесені ним витрати на правову допомогу, оскільки до матеріалів справи не додано жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] сплатила адвокату Чевгузу М.В. будь-які кошти за надану правничу допомогу у відповідності до умов Договору від 18.03.2025. Зазначена позовна заява надійшла до суду через систему Електронний суд, розгляд справи проводився у порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб. Вказаним договором визначено, що виконавець здійснює захист і представництво інтересів замовника, без розшифровки видів послуг та їх вартості. Тому у суду відсутні можливості встановити, чи були такі витрати позивача у даній справі неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. Враховуючи викладене суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення витрат на правову допомогу.

Outcome: approved