Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

[PERSON] 18.10.2024 року звернулася до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Південне Міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Перша Дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначила, що є донькою [PERSON] , який помер [INFO] , який був зареєстрований і проживав з нею за адресою: [ADDRESS] . Після смерті батька відкрилася спадщина на спадкове майно-1/2 частини квартири [ADDRESS] , будинок та земельну ділянку 0,10 га в Полтавській області. Спадкова справа була відкрита Першою дніпровською державною нотаріальною конторою 24.01.2023 року та видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку 0,10 га. Постановою нотаріуса від 18 липня 2024 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , оскільки право власності зареєстровано за іншою особою. Зазначена квартира була придбана батьком, [PERSON] , який перебував у шлюбі з [PERSON] , за договором міни квартири від 01.12.2003 року. Джерелом обміну стала трикімнатна квартира в Житлово-будівельному кооперативі №352, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яку придбав батько за власні кошти у розмірі 8 777,54 рублів 05.07.1984 року, які він отримав від поділу майна з мамою, [PERSON] . Оскільки батько та [PERSON] , на час укладення договору міни, перебували у шлюбі, квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. [PERSON] та [PERSON] виховували двох дітей: [PERSON] , [INFO] , пасинка батька, та [PERSON] , [INFO] . [INFO] помер батько [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . 28.05.2019 року [PERSON] приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] в цілому. При цьому не було враховано, фактично позбавлено майна у спільній сумісній власності батька [PERSON] 24.01.2023 року звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , яка належала батькові, але було відмовлено. При видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , нотаріус не врахувала суттєвий факт, що [PERSON] , на момент оформлення даного правочину, не належала спадкова маса батька [PERSON] -1/2 частина квартири, оскільки шлюб між ними було розірвано ще в 2006 році, а батько помер [INFO] . Отже, у свідоцтво про право на спадщину за законом, яке було видано [PERSON] , було включено майно, яке не належало його матері і спадкодавцю [PERSON] на момент відкриття спадщини. [INFO] дізналася, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] відкрито спадкову справу в Третій Дніпровській державній нотаріальній конторі за заявою [PERSON] . Вважає, що [PERSON] немає жодних законних та моральних підстав претендувати на спадщину зведеного брата [PERSON] , померлого [INFO] . Також і сам документ, який оскаржується-свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , виданий і зареєстрований приватним нотаріусом Лозенко В.В., виконаний з порушенням законодавства України. На підставі викладеного просить визнати за нею [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] загальної площею 46.40 кв.м. в порядку спадкування за законом, а також визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 28 травня 2019 року, серія ННЕ 704059, зареєстроване в реєстрі за №978, видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. на ім`я [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та скасувати державну реєстрацію права власності. Ухвалою судді від 23.10.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалами судді від 23.10.2024 року витребувано докази. 23.11.2024 року на адресу суду надійшли письмові пояснення від представника третьої особи: Північного міжрегіонального управління Мінвстерства юстиції (м.Одеса) Ірини Петрушевської. Ухвалами суду від 15.01.2025 року витребувано докази. Відповідач [PERSON] відзив на позов не надав. В судове засідання не з*явився. Про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомляв. На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд справи. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити. Заявою від 21.08.2025 року просила закінчити розгляд справи у її відсутність. В судове засідання представник третьої особи: Північного міжрегіонального управління Мінвстерства юстиції (м.Одеса) не з*явився. Письмово просили розглядати справу у відсутність їхнього представника. В судове засідання представник третьої особи: Першої Дніпровської державної нотаріальної контори не з`явився. Письмово просили розглядати спаву у їх відсутність. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.15). Позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с.16, 18). 24.11.2010 року нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д. посвідчено заповіт від імені [PERSON] , який на випадок своєї смерті усе належне йому майно заповідав [PERSON] . Першою дніпровською державною нотаріальною конторою 24.01.2023 року відкрито спадкову справу за №19/2023 року до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.128-217) за заяваю [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Першої дніпровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. від 02.02.2023 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії- видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом на спадкове майно після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини, передбаченого ст.1270 ЦК України, оскільки згідно довідки відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради міста Дніпра від 01.08.2018 року за №7095, за адресою: [ADDRESS] з 20.10.2011 року був зареєстрований [PERSON] . [PERSON] значиться зареєстрованою за вказаною адресою з 29.10.2018 року, тобто вже після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 28.03.2023 року, справа №201/2406/23, задоволено заяву [PERSON] , заінтересована особа: Перша дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення юридичного факту. Встановлено факт постійного проживання [PERSON] , на час відкриття спадщини, з [PERSON] , який помер [INFO] за адресою: [ADDRESS] (51/150 частина домоволодіння). 18.07.2024 року державним нотаріусом Першої дніпровської державної нотаріальної контори Кравцовою А.І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на спадкове майно після смерті батька [PERSON] , яке складається з земельної ділянки площею 0.1000 гектарів, розташованої за адресою: [ADDRESS] , призначений для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд. Постановою державного нотаріуса Першої дніпровської державної нотаріальної контори Кравцова А.І. від 18.07.2024 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії -видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] на частину квартири [ADDRESS] , оскільки згідно відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно-квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано право власності за іншою особою. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов*язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини -ч.1 ст.1222 ЦК України. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї-ч.3 ст.1268 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах-уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як встановлено, [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] та такою, що прийняла спадщину після його смерті. Вирішуючи чи входить частина квартири [ADDRESS] до складу спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] , суд виходить з наступного. Як встановлено, [PERSON] 02 липня 1983 року зареєстрував шлюб з [PERSON] (а.с.17). Від спільного подружнього життя мали сина [PERSON] , [INFO] (а.с.30). [PERSON] на підставі Договору обміну від 01.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д. набула право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.10-21). Відповідно до Договору обміну квартири від 01.12.2003 року [PERSON] обміняв квартиру [ADDRESS] житловою площею 27.9 кв.м., загальною площею 46,4 кв.м. на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] житловою площею 39,5 кв.м., загальною площею 66,1 кв.м. Вказані квартири: - №55 налажить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 15.04.1999 року за реєстровим номером 880 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу І.Ю. Башкєєвою, зареєстрованого Дніпропетровським МБТІ в реєстрову книгу №475п за №990-239 від 20.05 1999 року; -№137 належить [PERSON] на підставі реєстраційного посвідчення на квартиру [ADDRESS] , виданого від 20.10.1992 року Дніпропетровським МБТІ та зареєстрованого в реєстрову книгу №X за реєстровим номером 107 від 20.10.1992 року. В п. 3 Договору обміну зазначено, що міна здійснена без доплати (.а.с.20). Відповідно до ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю, в редакції, яка діяла на час набуття [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (ч.2 ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю). Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі реєстраційного посвідчення на квартиру [NUMBER] в кооперативі №352 , виданого від 20.10.1992 року Дніпропетровським МБТІ та зареєстрованого в реєстрову книгу №X за реєстровим номером 107 від 20.10.1992 року, була спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , які 02 липня 1983 року зареєстрували шлюб, проживали однією сім`єю та мали спільний бюджет. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.11.2006 року, справа №2-3086 (а.с.170), про що 13.12.2006 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за №682 (а.с.28). Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної сласності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного (заробітку). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об*єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За змістом п.п. 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2009 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлявати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з*ясувавши джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім*я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином, оскільки право власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] набула на підставі договору міни від 01.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д., зареєстровано в КП ДМБТІ 15.01.2004 року (а.с.21), під час перебування у зареєстрованому шлюбу з [PERSON] , за рахунок майна- квартири [ADDRESS] , право власності на яку набула під час перебування у шлюбі з [PERSON] за спільні кошти, на підставі ст. 50 СК України на вищевказане майно поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. [INFO] померла [PERSON] (а.с.171). 28.05.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом сину [PERSON] - [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: квартири [ADDRESS] , належної померлій на підставі Договору обміну квартир, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д. від 01.12.2003 року за реєстровим номером 7140, право власності за яким зареєстровано в КП ДМБТІ від 15.01.2004 року, реєстраційний номер: 3656921 (а.с.235). [INFO] помер [PERSON] (а.с.271 зв.). Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] третьою Дніпровською державною нотаріальною конторою 20.07.2022 року відкрито спадкову справу за заявою [PERSON] (а.с.219 зв.). 12.01.2023 року з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] також звернулася [PERSON] (а.с.226). Свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Статтею 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, але не отримав свідоцтва про право на спадщину, не має можливості розпоряджатися таким майном, оскільки у нього немає правовстановлюючого документа на спадкування нерухомого майна. Враховуючи, що [PERSON] є такою, що спадщину після смерті батька прийняла, однак, не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на частину спірної квартири, оскільки свідоцтво про право на спадщину включно на цю частину квартири було видано [PERSON] , то право позивача на отримання свідоцтва про право на спадщину порушено та підлягає захисту судом. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Оскільки [PERSON] за життя належала лише частина квартири [ADDRESS] , то інша частині цієї квартири не входила до спадкової маси, а тому [PERSON] не мав права на отримання її в спадщину. Таким чином, свідоцтво видано в тому числі на майно, що не належало спадкодавцю. На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 28 травня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , її сину [PERSON] , [INFO] на квартиру [ADDRESS] , зареєстрованого в реєстрі за №978. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. З огляду на зазначені норми закону, визнання за рішенням суду недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, що є правовласновлюючим документом, на підставі якого державним реєстратором проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно, є самостійною підставою для припинення відповідних прав. Отже, суд задовольняє позов [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на корсить позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7 665,20 грн., сплачений [PERSON] (6 454 грн. за вимогу майнового характеру. 1 211,20 грн. - за вимогу немайнового характеру). На підставі викладеного,

Outcome: approved