Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У квітні 2025 року ТОВ «ФК «Ейс» (далі - «позивач») через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - «відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 17964,52 гривень. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на наступні обставини. 28.04.2024 між ТОВ «Фінансова Компанія «Кредіплюс» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 138618, у формі електронного документа з використанням електронного підпису (відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 7432е2fc). Згідно умов Договору відповідачу було надано кредит у розмірі 24097,00 грн в наступному порядку: у розмірі 20000,51 грн на картку позичальника № [NUMBER] , у розмірі 4096,49 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5 індивідуальної частини. За надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю одноразово комісію у розмірі 17% від суми кредиту, що складає: 4096,49 грн. Товариство виконало умови договору та перерахувало відповідачу кошти в сумі 24097,00 грн на його банківську картку № [NUMBER] . 10.10.2024 ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «Ейс» уклали Договір факторингу № 10102024. Згідно вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «Ейс» набуло права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 138618 від 28.04.2024. Після відступлення позивачу права грошової вимоги, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЕЙС», ні на рахунки попередніх кредиторів. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «ФК «Ейс», у зв`язку з чим позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості в розмірі 17964,52 грн та судові витрати у справі. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Сомок О.А. 20 травня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Витребувано у Акціонерного товариства «Ощадбанк» наступну інформацію: чи емітувалась на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) платіжна картка, маска-картки № [NUMBER] , чи емітувалась будь-яка інша платіжна картка на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); зарахування коштів на картковий рахунок, маска-карти № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за період 28.04.2024-03.05.2024 у сумі 20 000,5 грн, (безготівкове зарахування згідно транзакції № 1400581478 від 28.04.2024); чи є/був номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за картковим рахунком, маска-картки № [NUMBER] та чи знаходиться/знаходився номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). У разі підтвердження зарахування коштів на картковий рахунок, маска-карти № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за період 28.04.2024-03.05.2024 у сумі 20 000,5 грн, (безготівкове зарахування згідно транзакції № 1400581478 від 28.04.2024), надати первинні документи бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення), що підтвердять дану інформацію. Надати повний номер рахунку, маска-картки № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), на який зараховано кошти.(а.с. 125-127). 04.06.2025 на адресу суду від АТ «Ощадбанк» на виконання ухвали суду отримано витребувані докази (а.с.132-133). 30 липня 2025 року у судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, просив розглядати справу без його участі, не заперечував проти проведення заочного розгляд справи (а.с.12). 30 липня 2025 року у судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзиву або будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило (а.с.131,135,140-141). Згідно з ст. ст. 280-282 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно із ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України). Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Судом встановлено, що 28.04.2024 між ТОВ ФК «Кредіплюс» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) №138618. Договір було укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису (відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 7432е2fc). Згідно п. 2.2.1 Договору позичальнику надано кредит у розмірі 24097,00 грн в наступному порядку: у розмірі 20000,51 грн на картку позичальника № [NUMBER] , у розмірі 4096,49,00 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5 індивідуальної частини. Тип кредиту - кредит. Тип процентної ставки - фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 240,00% річних (п. 2.3 договору). Комісія за надання кредиту складає 4096,49 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 17,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту (п. 2.5 договору). Строк кредитування складає 112 днів з 28.04.2024 по 18.08.2024 (п. 2.6 договору). Строк на який надається кредит встановлюється графіком платежів. Періодичність виплат кредиту, процентів та комісії за кредитом становить 1 раз на два тижні (п. 2.6.1 договору). Денна процентна ставка складає 0,5608% на день (п. 2.7.1 Договору) (а.с. 28-34). Матеріали справи також містять договір про споживчий кредит (публічну частину) в редакції від 01.04.2024, який разом із індивідуальною частиною договору складають договір про споживчий кредит (а.с.36-47). Укладаючи вищевказаний кредитний договір відповідач та ТОВ ФК «Кредіплюс» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Також до матеріалів справи надано Паспорт споживчого кредиту, який підписаний [PERSON] та в якому містяться дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови (а.с.48-51). До вказаного Договору позивачем додано Правила надання коштів у кредит ТОВ ФК «Кредіплюс» (в редакції від 29.03.2024), в якому визначено перелік та опис видів фінансових послуг, порядок надання кредитодавцем фінансових послуг, строки та порядок зберігання інформації про надання фінансових послуг, а також регулюють інші питання, вказані в цих Правилах (а.с.55-76). Факт отримання та користування кредитними коштами відповідачем, підтверджується карткою обліку виконання договору №138618, відповідно до якої [PERSON] 28.04.2024 було надано кредит в розмірі 24097,00 грн. Відповідно до наданого первісним кредитором розрахунку заборгованості за кредитом, у відповідача наявна заборгованість за Договором № 138618, яка становить 17964,52 грн, з яких: 14154,23 грн - сума заборгованості по тілу кредиту, 3410,29 грн - сума прострочених платежів по процентах, 400,00 - сума заборгованості по комісіям (а.с. 77-79). Крім того, факт отримання [PERSON] грошових коштів в сумі 20000,51 грн підтверджується довідкою АТ «Ощадбанк», з якої вбачається, що на ім`я відповідача емітовано карту № [NUMBER] , фінансовий номер телефону [NUMBER] (а.с.132). 10.10.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ ФК «Ейс» укладено Договір факторингу № 10102024, відповідно до якого ТОВ ФК «Кредіплюс» передає ТОВ «Ейс» за виплату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «Ейс» приймає належні права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників (а.с. 83-87). Відповідно до витягу з Додатку № 1 До договору факторингу № 10102024 Реєстру прав вимог № 1 від 10.10.2024 до Договору факторингу та акту приймання передачі реєстру № 1 від 10.10.2024, до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 17964,52 грн, з яких: 14154,23 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 3410,29 грн - заборгованість за відсотками, 400,00 грн - заборгованість за комісією (а.с. 93-96). Відповідно до платіжної інструкції № 5179 від 12.12.2024 ТОВ «ФК «Ейс» на користь ТОВ «ФК «Кредіплюс» здійснила плату за відступлення права вимоги згідно договору факторингу № 10102024 від 10.10.2024 в сумі 656643,63 грн (а.с. 97). Згідно з наданим ТОВ «ФК «Ейс» розрахунком, заборгованість [PERSON] становить 17964,52 грн, з яких: 14154,23 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 3410,29 грн - заборгованість за відсотками, 400,00 грн - заборгованість за комісією (а.с. 82). На час розгляду справи відповідачем не надано доказів погашення зазначеної вище простроченої заборгованості. Мотиви, з яких виходить суд та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст.510 ЦК України). Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.514 ЦК України). Таким чином, ТОВ «ФК «Ейс» набуло статусу кредитора за кредитним договором № 138618 від 28.04.2024. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Судом встановлено, що відповідач з умовами договору був ознайомлений, підписав договір і отримав кредит, користувався коштами, однак умови договору порушив. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17). Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку доказам у справі, враховуючи те, що зобов`язання за кредитним договором [PERSON] не виконав, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є законними та такими, що підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість у сумі 17964,52 грн. Судові витрати Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат,пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 гривень, що підтверджується матеріалами справи. (а.с.16) Окрім того, позивачем надано докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу, а саме: договір № 04/02/25-01 про надання правової допомоги від 04.02.2025 (а.с.98-100), додаткову угоду №26 до Договору № 04/02/25-01 про надання правової допомоги від 04.02.2025, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 04.02.2025 (а.с.102-104) з перелічених доказів встановлено, що витрати позивача на правову допомогу склали 7000,00 грн. Суд вважає, що заявлені до стягнення витрати на оплату послуг адвоката в загальному розмірі 7000,00 грн. не є співрозмірними та не відповідають критеріям розумності та справедливості. Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18, про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved