Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-07 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. У жовтні 2024 року [PERSON] (далі «Позивач») звернулася до Малиновського районного суду міста Одеси з даним позовом до [PERSON] (далі - «Відповідач 1»), [PERSON] (далі - «Відповідач 2»), [PERSON] (далі - «Відповідач 3»), [PERSON] (далі - «Відповідач -4»), треті особи: [INFO] , Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на такі обставини. [PERSON] , [INFO] (далі Позивач) та [PERSON] , [INFO] , проживали як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу з березня 2022 року до [INFO] - дня загибелі останнього внаслідок бойових дій під час проходження ним військової служби. Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідно Позивачу для закріплення її прав як члена сім`ї загиблого [PERSON] , зокрема для призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) [PERSON] як військовослужбовця Збройних Сил України. [PERSON] був призваний на військову службу [INFO] 16.08.2023 року на підставі Указу Президента України №255-23 та направлений для проходження військової служби до військової частини [NUMBER] на посаду водія 1 мінометного взводу мінометної батареї, що підтверджується військовим квитком серії [NUMBER] від 09.08.2023 року. [INFO] військовослужбовець [PERSON] загинув внаслідок бойових дій в районі населеного пункту с. Побєда, Покровського району, Донецької області, мужньо виконавши свій військовий обов`язок в бою за Україну, що підтверджується сповіщенням сім`ї загиблого №ПР/3479 від 25.03.2024 року, свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.04.2024 року та\~ лікарським свідоцтвом про смерть №553к/713дон від 26.03.2024 року. На день смерті [PERSON] мав батьків - [PERSON] та [PERSON] , а також неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] та малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Також зазначає, що [PERSON] на день смерті був розлучений, що підтверджується рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 29.05.2023 року у справі №229/2687/23. З березня 2022 року по липень 2022 року, Позивач та [PERSON] проживали разом за адресою: [ADDRESS] , у квартирі, яка належить на праві власності Позивачу згідно договору купівлі-продажу №2153 від 15.12.2021 року. Після повномасштабного вторгнення у липні 2022 року, Позивач разом із [PERSON] , евакуаційним автобусом переїхали до міста Біла Церква Київської області та зареєструвались за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором оренди від 13.07.2022 року та від 17.03.2024 року, довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3248-7501133917 від 15.07.2022 року та 3248-5001992372 від 11.08.2022 року, картою професійно-психологічного відбору кандидата, складеної [INFO] від 09.08.2023 року, медичною декларацією [PERSON] №0001-8М26-КТАО від 24.07.2023 року. Як за попереднім місцем проживання у місті Родинське Донецькій області, так і під час проживання у місті Біла Церква Київської області, Позивач та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та дружина, вели спільне господарство, орендували разом квартиру, спільно приймали участь у сплаті комунальних послуг, мали спільний бюджет, разом придбали необхідні речі для побуту, тобто фактично виконували права та обов`язки подружжя. Після призову [PERSON] до військової служби, стосунки між ним і Позивачем не припинялись. Вони продовжували піклуватися один про одного, виконувати обов`язки подружжя. Під час проходження військової служби [PERSON] й до дня його загибелі, Позивач їздила до свого цивільного чоловіка за місцем його служби у листопаді 2023 року, у грудні 2023 року, у січні 2024 року та перебувала там із ним від 2 до 3 днів. Даний факт підтверджується квитками Укрзалізниці №FFEB4603-699F4BCC-0001 від 27.10.2023 року, №345B4632-5EC3252D-0001 від 13.12.2023 року та №135B465E-C6F6D571-0001 від 26.01.2024 року. Також, під час проходження [PERSON] служби, Позивач надсилала йому посилки із всім необхідним для служби, зокрема одяг, продукти харчування, планшет та ноутбук. В свою чергу, Позивач також отримувала від свого цивільного чоловіка [PERSON] посилки з одягом, які він надсилав Позивачу з метою прання, хімчистки тощо. Даний факт підтверджується роздруківками інформації про посилки з застосунку Нової пошти. Факт наявності спільного бюджету та ведення спільного господарства Позивачем та [PERSON] підтверджується також копіями виписок з рахунку Позивача про перекази, які здійснював [PERSON] на користь Позивача, платіжними квитанціями про оплату комунальних послуг, а також особиста переписка. Сповіщення про загибель [PERSON] було направлено [INFO] саме Позивачу як його цивільній дружині. У сповіщенні зазначено наступне: «Сповіщаю Вас із скорботою про те, що [PERSON] цивільний чоловік, солдат [PERSON] , [INFO] ». На підтвердження факту проживання Позивача із [PERSON] однією сім`єю свідчить також передача особистих речей [PERSON] після його загибелі Позивачу, з яких вона створила у своїй квартирі пам`ятну стіну загиблому, про що свідчить відповідне фото. Факт проживання Позивача з [PERSON] однією сім`єю також підтверджується документами, пов`язаними із смертю [PERSON] та його похованням на « [PERSON] » на кладовище «Сухий Яр» в місті Біла Церква Київської області, зокрема Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання №00044332743 від 02.04.2024 року, довідкою КНП Білоцерківської міської ради «Спецкомбінат з надання ритуальних послуг», оскільки всі зазначені документи отримувала Позивач як цивільна дружина [PERSON] . Крім того, Позивач як цивільна дружина [PERSON] , отримала від побратимів останнього з якими він проходив службу у військовій частині [NUMBER] матеріальну допомогу на його поховання, що підтверджується розпискою (роз`ясненням) Позивача від 01.04.2024 року. Про відносини Позивача з [PERSON] як чоловіка та дружини свідчать також фотокартки, на яких зображені Позивач з загиблим, оприлюдненні Білоцерківською міською радою фотографії з шанування загиблих військовослужбовців Білоцерківського району Київської області, а також особиста переписка між Позивачем та [PERSON] . Також зазначає, що Позивач та загиблий [PERSON] планували зареєструвати шлюб у місті Львів та планували цю подію, що підтверджується їх особистою перепискою. Факт проживання однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу Позивача та [PERSON] у період з березня 2022 року до дня загибелі останнього можуть також підтвердити свідок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також батьки загиблого, які на даний час проживають на тимчасово окупованій території та, які є Відповідачами у справі. Такі обставини свідчать про те, що між Позивачем та [PERSON] як жінкою та чоловіком склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Так, вони разом проживали, разом систематично вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки по господарству, мали спільний бюджет, разом приймали участь в утриманні спільного житла, придбали необхідні речі, дбали один про одного, тобто фактично виконували обов`язки подружжя до моменту загибелі [PERSON] , що підтверджується сукупністю доказів, долучених до даної позовної заяви. Також повідомила, що у зв`язку із тим, що загиблий [PERSON] , на день смерті мав малолітню доньку [PERSON] , [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , позов подано також до [PERSON] як законного представника малолітньої [PERSON] та [PERSON] як законного представника неповнолітньої [PERSON] . Посилаючись на приписи ст. ст. 15,16 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 293, 315-318 ЦПК України, Позивач просила суд встановити факт, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , . [INFO] , який загинув [INFO] , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з березня 2022 року до дня загибелі [PERSON] . Рух справи. Позиції сторін. Показання свідка. У жовтні 2024 року [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду міста Одеси з даним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [INFO] , Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. 14 листопада 2024 року, суддею Малиновського районного суду міста Одеси, відповідно до ст. 31 ЦПК України, справу передано до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для розгляду за підсудністю (т.1 а.с.168). 21 лютого 2025 року, ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження (т.1 а.с. 187-188). 20 березня 2025 року, до канцелярії суду, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», від представника третьої особи - Міністерства оборони України, надійшли додаткові пояснення у справі, у яких останній зазначив, що дана справа не підсудна Білоцерківському міськрайонному суду Київської області. Також зауважив, що станом на 22.03.2024 року, коли загинув [PERSON] , законодавець наділяв правом на отримання одноразової грошової допомоги другого з подружжя, який не одружився вдруге. Відтак, рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не є належною підставою визначати особу щодо якої встановлено таку обставину, як «один із подружжя, який не одружився вдруге». Наголосив , що Позивач просить суд встановити факт проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем у період з березня 2022 року, хоча у матеріалах справи наявне рішення Дружківського міського суду Донецької області від 19.05.2023 року по справі №229/2687/23 яким шлюб між [PERSON] і Відповідачем-3 [PERSON] було розірвано. Указане рішення набрало законної сили 29.06.2023 року (т. 2 а.с. 26-33). 04 квітня 2025 року, до канцелярії суду засобами поштового зв`язку, представником позивача, адвокатом Яценко Іриною Володимирівною, подано\~ відповідь на пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Міністерства оборони України, в яких зазначила, що позивач категорично не погоджується із міркуваннями та позицією Міністерства оборони України, та вважає, що позиція даного учасника справи побудована на неправильному трактуванні\~ діючих норм законодавства, а також вважає їх такими, що направлені на створення перешкод для реалізації позивачем права на отримання грошової компенсації позивачу за загибель її цивільного чоловіка. Представник позивача вважає, що твердження Міністерства оборони України\~ про те, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у розумінні\~ Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є передчасним та недоречним, оскільки таке право не є предметом розгляду даної справи. Загиблий [PERSON] не отримував посвідчення ветерана війни, а позовні вимоги позивача не стосуються отримання статусу члена сім`ї ветерана. Щодо зазначеної у додаткових поясненнях Міністерства оборони України невідповідності періоду проживання позивача із загиблим [PERSON] з датою розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , представник позивача зазначив, що дані обставини підтверджені та встановлені\~ рішенням Дружківського міського суду Донецької області №229/2687/23 від 29 травня 2023 року та не потребують повторного доказування.\~ (т.2 а.с.83 -93). 22 квітня 2025 року до канцелярії суду представником позивача, адвокатом Яценко Іриною Володимирівною, було подано клопотання про проведення підготовчого судового засідання\~ у її відсутність та відсутність позивача, в якій просила закрити підготовче судове засідання та призначити справу до розгляду по суті. 22 квітня 2025 року судом визначено загальний порядок розгляду справи, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21 травня 2025 року о 12 годині 30 хвилин (т.2 а.с.122). 24 квітня 2025 року, до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від відповідача [PERSON] , надійшли заяви про визнання позову, в яких не заперечувала проти ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог позивача, просила проводити розгляд даної справи у її відсутність, з наслідками визнання позову ознайомлена(т. 2 а.с. 159, 167). 19 травня 2025 року, до канцелярії суду засобами поштового зв`язку, від відповідача [PERSON] , надійшла заява про визнання позову, в якій не заперечувала проти ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог позивача, просила проводити розгляд даної справи у її відсутність(т. 2 а.с. 176). В судове засідання, призначене 07 серпня 2025 року на 14 годин 15 хвилин, відповідач - [PERSON] , повторно не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, у відповідності до вимог ЦПК України, правом на подання відзиву у встановлені судом строки не скористався, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило (т.1 а.с. 189, 244,\~ т.2 а.с. 144, 191). Третя особа - [INFO] , в судове засідання, призначене 07 серпня 2025 року на 14 годин 15 хвилин, свого представника не направив, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, у відповідності до вимог ЦПК України, правом на подання до суду письмових заперечень та пояснень по суті спору у встановлені судом строки не скористався. (т.2 а.с. 2, 148-149, 194). 07 серпня 2025 року, в судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , повідомила суду, що позивача [PERSON] добре знає, так як вона разом з [PERSON] як внутрішньо-переміщені особи\~ переїхали до міста Біла Церква і проживали навпроти неї в орендованій квартирі [ADDRESS] . Протягом 2,5 років жили вони дружно, мали повагу один до одного, всюди ходили разом, спільно вирішували побутові та фінансові питання і в них було спільне майно. [PERSON] за проханням неодноразово допомагав по господарству, а [PERSON] допомагала під час хвороб. Зі слів свідка, [PERSON] представив [PERSON] як свою дружину, вони мали спільний бюджет, платили разом за квартиру, а до переїзду до Білої Церкви, вони жили разом на орендованій квартирі у Покровську. Як зазначив свідок, [PERSON] служив десь у Донецькій області, а [PERSON] їздила до нього на службу, приблизно раз у 1,5-2 місяці, залишаючи на доглядання свою кішку та залишала ключі від квартири, посилала йому посилки і неодноразово отримувала вона від нього подарунки та доставки квітів. Свідок повідомила, що коли вона була на роботі, то [PERSON] , приславши повідомлення на телефон, попросила зайти після роботи до неї, а вдома\~ вона повідомила, що [PERSON] загинув. 2. Мотивувальна частина. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та сторонами справи не оспорювалися наступні фактичні обставини. [PERSON] був призваний на військову службу [INFO] 16.08.2023 року на підставі Указу Президента України №255-23 та направлений для проходження військової служби до військової частини [NUMBER] на посаду водія 1 мінометного взводу мінометної батареї, що підтверджується військовим квитком серії [NUMBER] від 09.08.2023 року. [INFO] військовослужбовець [PERSON] загинув внаслідок бойових дій в районі населеного пункту с. Побєда, Покровського району, Донецької області, мужньо виконавши свій військовий обов`язок в бою за Україну, що підтверджується сповіщенням сім`ї загиблого №ПР/3479 від 25.03.2024 року, свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.04.2024 року та\~ лікарським свідоцтвом про смерть №553к/713дон від 26.03.2024 року. На день смерті [PERSON] мав батьків - [PERSON] та [PERSON] , а також неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] та малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Дружківського міського суду Донецької області від 29.05.2023 року у справі №229/2687/23 шлюб між [PERSON] і Відповідачем-3 [PERSON] було розірвано. Указане рішення набрало законної сили 29.06.2023 року (т.1 а.с. 46-47). З березня 2022 року по липень 2022 року, Позивач та [PERSON] проживали разом за адресою: [ADDRESS] , у квартирі, яка належить на праві власності Позивачу згідно договору купівлі-продажу №2153 від 15.12.2021 року (т.1 а.с. 49-50). Після повномасштабного вторгнення у липні 2022 року, Позивач разом із [PERSON] , евакуаційним автобусом переїхали до міста Біла Церква Київської області та зареєструвались за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором оренди від 13.07.2022 року та від 17.03.2024 року, довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3248-7501133917 від 15.07.2022 року та 3248-5001992372 від 11.08.2022 року, картою професійно-психологічного відбору кандидата, складеної [INFO] від 09.08.2023 року, медичною декларацією [PERSON] №0001-8М26-КТАО від 24.07.2023 року (т. 1 а.с. 25-26, 31,41, 43). Як за попереднім місце проживання у місті Родинське Донецькій області, так і під час проживання у місті Біла Церква Київської області, Позивач та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та дружина, вели спільне господарство, орендували разом квартиру, спільно приймали участь у сплаті комунальних послуг, мали спільний бюджет, разом придбали необхідні речі для побуту, тобто фактично виконували права та обов`язки подружжя. Після призову [PERSON] до військової служби, стосунки між ним і Позивачем не припинялись. Вони продовжували піклуватися один про одного, виконувати обов`язки подружжя. Під час проходження військової служби [PERSON] \~ й до дня його загибелі, Позивач їздила до свого цивільного чоловіка за місцем його служби у листопаді 2023 року, у грудні 2023 року, у січні 2024 року та перебувала там із ним від 2 до 3 днів. Даний факт підтверджується квитками Укрзалізниці №FFEB4603-699F4BCC-0001 від 27.10.2023 року, №345B4632-5EC3252D-0001 від 13.12.2023 року та №135B465E-C6F6D571-0001 від 26.01.2024 року (т.1 а.с. 64-66). Також, під час проходження [PERSON] служби, Позивач надсилала йому посилки із всім необхідним для служби, зокрема одяг, продукти харчування, планшет та ноутбук. В свою чергу, Позивач також отримувала від свого цивільного чоловіка [PERSON] посилки з одягом, які він надсилав Позивачу з метою прання, хімчистки тощо. Даний факт підтверджується роздруківками інформації про посилки з застосунку Нової пошти (т.1 а.с. 67-76) Факт наявності спільного бюджету та ведення спільного господарства Позивачем та [PERSON] підтверджується також копіями виписок з рахунку Позивача про перекази, які здійснював [PERSON] на користь Позивача, платіжними квитанціями про оплату комунальних послуг, а також особиста переписка(т. 1 а.с. 77-104). Слід звернути увагу, що сповіщення про загибель [PERSON] було направлено [INFO] саме Позивачу як його цивільній дружині. У сповіщенні зазначено наступне: «Сповіщаю Вас із скорботою про те, що [PERSON] цивільний чоловік, солдат [PERSON] , [INFO] …….» (т. 1 а.с. 38). На підтвердження факту проживання Позивача із [PERSON] однією сім`єю свідчить також передача особистих речей [PERSON] після його загибелі Позивачу, з яких вона створила у своїй квартирі пам`ятну стіну загиблому, про що свідчить відповідне фото (т.1 а.с. 111-113). Факт проживання Позивача з [PERSON] однією сім`єю також підтверджується документами, пов`язаними із смертю [PERSON] та його похованням на « [PERSON] » на кладовище «Сухий Яр» в місті Біла Церква Київської області, зокрема Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання №00044332743 від 02.04.2024 року, довідкою КНП Білоцерківської міської ради «Спецкомбінат з надання ритуальних послуг», оскільки всі зазначені документи отримувала Позивач як цивільна дружина [PERSON] (т. 1 а.с. 39-40). Крім того, Позивач як цивільна дружина [PERSON] , отримала від побратимів останнього з якими він проходив службу у військовій частині [NUMBER] матеріальну допомогу на його поховання, що підтверджується розпискою (роз`ясненням) Позивача від 01.04.2024 року(т. 1 а.с. 62). Про відносини Позивача з [PERSON] як чоловіка та дружини свідчать також фотокартки, на яких зображені Позивач з загиблим, оприлюдненні Білоцерківською міською радою фотографії з шанування загиблих військовослужбовців Білоцерківського району Київської області, а також особиста переписка між Позивачем та [PERSON] (т. 1 а.с. 105-110). Норми процесуального і матеріального права, якими керується суд. Реалізація принципу змагальності сторін у процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). За правилами ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. А ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17). У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу. Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. У той же час, Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом з тим, згідно з статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Такий правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду від 08.12.2021 року у справі №531/295/19. Аналогічна позиція викладена й у постановах Верховного Суду: від 12.12.2019 року у справі №466/3769/16, від 27.02.2019 року у справі №522/25049/16-ц, від 11.12.2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 24.01.2020 року в справі №490/10757/16-ц. Висновки суду. Позивач у своїх позовних вимогах просить суд встановити факт її проживання з [PERSON] однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з березня 2022 року до дня його загибелі - [INFO] . Разом з цим судом встановлено, що [PERSON] з 29.07.2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з Відповідачем-3 [PERSON] . Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 29.05.2023 року у справі №229/2687/23 шлюб між [PERSON] і Відповідачем-3 [PERSON] було розірвано. Указане рішення набрало законної сили 29.06.2023 року (т.1 а.с. 46-47). У законодавстві України визначено пріоритетність зареєстрованого шлюбу, закріплено принципи одношлюбності та заборону на укладання шлюбу з особою, яка вже перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі. Встановлення судом факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є визнанням державою сімейних стосунків фізичних осіб і за своєю суттю є альтернативою зареєстрованого шлюбу, а отже такі відносини мають бути правомірними. Перебування особи в зареєстрованому шлюбі унеможливлює встановлення судом факту її спільного проживання з іншою особою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки вказане не відповідає нормам сімейного права, суперечить моральним засадам суспільства та вимогам статті 25 СК України. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 березня 2025 року по справі № 336/1978/23. Указаними вище матеріалами справи та показами свідка встановлено, і сторонами у справі не спростовано, що Позивач [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період з 29.06.2023 року (дати набрання законної сили рішення суду, яким було розірвано шлюб між [PERSON] і Відповідачем-3 [PERSON] ) до 22.03.2024 року - дня загибелі останнього внаслідок бойових дій під час проходження ним військової служби. З огляду на викладене, заслухавши пояснення Позивача та її представника, покази свідка, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню. Разом з цим суд відхиляє доводи Міністерства оборони України про те, що дана цивільна справа є непідсудною за територіальним принципом Білоцерківському міськрайонному суду Київської області з огляду на наступне. 14.11.2024 року ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси дану цивільну справу було передано на розгляд за територіальною юрисдикцією до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. Указану ухвалу суду не було оскаржено учасниками справи, у тому числі і Міністерством оборони України, і вона набрала законної сили 17.12.2024 року (т.1 а.с. 172-173). Відповідно до ст.32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст.31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Стосовно посилання Міністерства оборони України на не ефективність, на їхню думку, обраного Позивачем способу захисту своїх інтересів, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог, з урахуванням обраного позивачами способу захисту їх прав, на підставі наданих суду доказів.\~ ІІІ. Судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При звернення до суду Позивачем було сплачено судовий збір за розгляд однієї позовної вимоги немайнового характеру в розмірі 1211,20 гривень (т.1 а.с. 16). У даній справі судові витрати необхідно залишити за Позивачем згідно з її заявою, занесеною до протоколу судового засідання 07 серпня 2025 року. IV. Резолютивна частина. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial