Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

08.05.2025 до суду надійшла вказана позовна заява,\~в обґрунтування\~якої позивачка\~вказує,\~що з\~12.10.2013\~року перебуває\~у зареєстрованому\~шлюбі з\~відповідачем[PERSON] . Від шлюбу з [PERSON] мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] .. Подружні стосунки між сторонами фактично припинені з 2021\~року. Позивачка вказує, що причиною розриву стали відсутність взаєморозуміння між подружжям, різні погляди на сімейне життя, а також зловживання відповідачем алкогольними напоями, що негативно впливало на неї та дитину. Спір щодо визначення місця проживання дитини між сторонами відсутній. Позивачка зазначила, що після розірвання шлюбу дитина проживатиме з нею. Відповідач добровільно сплачує аліменти на утримання дитини. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, сімейного бюджету не мають. Відновлювати шлюбні відносини не мають наміру, оскільки кожен з подружжя планує самостійно влаштовувати своє особисте життя. Головуючим по справі шляхом автоматизованого розподілу визначено суддю Дудікова А.В. 17.06.2025 на підставі розпорядження №89 керівника апарату Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у зв`язку із тривалою відпусткою судді Дудікова А.В., що унеможливлює\~ участь судді у розгляді справи та на виконання Рішення зборів суддів Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.06.2025 року № 3 «Про порядок проведення повторного автоматизованого розподілу невирішених справ судді Дудікова А.В.», а також з метою недопущення порушення\~ строків розгляду справи, відповідно до підпунктів 2.3.43, 2.3.44, 2.3.47 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, було призначено повторний автоматизований розподіл зазначеної справи, в результаті чого головуючим у справі призначено суддю Науменко Я.О. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.06.2025 прийнято до розгляду цивільну справу №215/3558/25 та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] , подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.16-17). 04.08.2025 відповідач [PERSON] подав додаткові пояснення, в яких зазначив, що не погоджується з окремими обставинами, викладеними у позовній заяві. Зокрема, вказав, що шлюбні відносини між ним та позивачкою були фактично припинені у листопаді\~2024\~року, а не у\~2021\~році, як зазначає позивач. Пояснив, що у період шлюбу сторони придбали багато побутових речей та автомобіль Nissan QASHQAI\~2007\~року випуску, який зареєстрований на позивачку та перебуває в її користуванні, проте на частину даного транспортного засобу він має право власності відповідно до положень Сімейного кодексу України. При цьому відповідач наголосив на відсутності спору щодо поділу спільного сумісного майна подружжя на даний час, вказавши, що питання поділу майна може бути вирішене окремо у разі виникнення спору. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу та просить суд відобразити в рішенні наведені уточнення, а розгляд справи провести без його участі (вх.№16105). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За приписами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно з частиною третьою статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Вивчивши матеріали цивільної справи суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача з урахуванням наступного. Судом встановлено, що сторони 12 жовтня 2013 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видане Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблений актовий запис № 342 (а.с.3). Сторони мають\~неповнолітню дитину\~ сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що підтверджується\~копією свідоцтва\~про народження\~серії [NUMBER] \~від 25.07.2014,\~яке видане\~Тернівським відділом\~держаної реєстрації\~актів цивільного\~стану реєстраційної\~служби Криворізького\~міського управління\~юстиції у\~Дніпропетровській області,\~про що\~складено актовий\~запис \~№ 518 (а.с.4). У позовній заяві вказано, що подружні стосунки фактично припинено з 2021 року у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, несумісністю поглядів на сімейне життя та зловживанням відповідача алкогольними напоями. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, наміру поновлювати шлюбні відносини не мають. Спір щодо місця проживання дитини відсутній дитина проживає з позивачкою, відповідач добровільно сплачує аліменти. Однак у додаткових поясненнях відповідача [PERSON] зазначено, що шлюбні відносини між ним та позивачкою фактично припинилися у листопаді\~2024\~року, а не у\~2021\~році, як зазначено у позовній заяві. До листопада\~2024\~року вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки подружжя, передбачені Сімейним кодексом України. У червні\~2023\~року між ним та позивачкою виникли певні непорозуміння через різні погляди на спільне життя. У липні\~2023\~року позивачка звернулася до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом про розірвання шлюбу (справа №215/4197/23, провадження 2/215/1724/23, суддя Коваленко М.І.). Однак, досягнувши компромісу, вони вирішили зберегти шлюб та продовжити спільне проживання. У зв`язку з цим 5 та 6 жовтня\~2023\~року позивачка подала заяву про залишення позовної заяви без розгляду, що підтверджується ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 6 жовтня\~2023\~року у справі №215/4197/23. Відповідно до\~ч.\~3ст.\~105\~Сімейного Кодексу\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно зі ст.\~113\~Сімейного Кодексу\~України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням фактичної відсутності сімейних відносин між сторонами, суд дійшов висновку, що їхнє рішення про розірвання шлюбу є свідомим і обґрунтованим. Подальше спільне життя та збереження сім`ї є неможливими, а намір поновлювати шлюбні стосунки відсутній. Примушення до збереження чи поновлення сімейних відносин є неприпустимим, що відповідає принципам добровільності та рівності сторін, закріпленим у Сімейному кодексі України. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову про розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує прав чи інтересів інших осіб та підлягає прийняттю. Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Водночас, зважаючи на визнання відповідачем даного позову, суд застосовує частину першу статті 142 ЦПК України, за якою у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма закріплена частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи наведене та відповідно до статей 24, 55, 104, 105, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved