Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. У лютому 2024 року [PERSON] (далі «Позивач»), в інтересах якої діє її представник, звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з даним позовом до [PERSON] (далі «Відповідач») про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на такі обставини. 03.08.2016 року між [PERSON] (після укладення шлюбу - « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] ), між сторонами був укладений шлюб. Від указаного шлюбу народилася дитина донька [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №29, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . 10.09.2020 року рішенням Сихівського районного суду м.Львова по справі №464/1624/20 шлюб між сторонами було розірвано. Донька проживає та зареєстрована з Позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується витягом за № 2024/001087564 від 01.02.2024 року та витягом за №2024/001136315 від 02.02.2024 року про реєстрацію місця проживання. 03.08.2022 року Васильківським міськрайонним судом Київської області по справі №357/1332/22 було винесено судовий наказ, яким стягнуто з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.02.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 30.08.2023 року заборгованість Відповідача по сплаті аліментів становить 66300,50 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах, виданим Сихівським відділом ДВС м.Львів від 31.10.2023 року (ВП №69977491). Відповідач указаний розрахунок у судовому порядку не оскаржував. З огляду на викладене Позивач просила суд стягнути з Відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 66300,50 гривень. Історія справи. Заяви та клопотання, позиції учасників справи. 22.02.2024 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (т.1 а.с. 34). 29.05.2025 року заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів було задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.03.2022 року по 30.08.2023 року в розмірі 66300,50 гривень, витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 5000,00 гривень та стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень (т.1 а.с. 59-65). 27.06.2024 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку надійшла заява представника Відповідача про перегляд заочного рішення. Заява мотивована тим, що Відповідач судові повістки не отримував, оскільки на момент ухвалення рішення перебував і на даний момент перебуває за кордоном. Окрім того, у наданому Позивачем суду розрахунку заборгованості міститься арифметична помилка, а саме правильна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем зі сплати аліментів становила не 66300,50 гривень, а 3176,86 гривень (т.1 а.с. 69-73). 15.07.2024 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» представником Позивача подано заперечення на заяву представника Відповідача про перегляд заочного рішення. У запереченні представник Позивача зазначила, що сторона Відповідача у заяві про перегляд заочного рішення подає розрахунок заборгованості по аліментах, в якому період несплати аліментів ідентичний періоду несплати аліментів у розрахунку заборгованості, поданий Позивачем - з 01.03.2022 року по 30.08.2023 року, де сума заборгованості становить 66300,50 гривень і ніяких арифметичних помилок державного виконавця при здійсненні розрахунку немає. Сторона Відповідача вводить суд в оману, спростовуючи розрахунок поданий Позивачем, прийнятий та досліджений судом. Зазначені вище обставини не є підставою для скасування заочного рішення (т.1 а.с. 89-92). 07.08.2024 року ухвалою суду заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.05.2024 року у даній справі було скасовано, постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено у справі судове засідання (т.1 а.с. 104-105). 30.10.2024 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» від представника Відповідача надійшли додаткові пояснення по справі (т.1 а.с. 141-146). 11.12.2024 року ухвалою суду позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів було залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення його недоліків (т.1 а.с. 189-190). 16.12.2024 року до канцелярії суду представником позивача було подано заяву про усунення недоліків позову. 16.12.2024 року до канцелярії суду представником Позивача було подано заяву про усунення недоліків позову (т.1 а.с. 193-196). 17.12.2024 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від представника Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Зазначив, що з доданого Позивачем розрахунку заборгованості по аліментах, виданим Сихівським відділом ДВС м. Львів від 31.10.2023 року, убачається, що в ньому допущено арифметична помилка, а саме в графі «сума, що підлягає стягненню» зазначено 73279,50 гривень, а в графі «сума, що сплачена» указано 72911, 20 гривень. Разом з тим, в графі «сума заборгованості» зазначено 66300,50 гривень, що є очевидною арифметичною помилкою державного виконавця при здійсненні розрахунку. Окрім цього, на другій сторінці долученого Позивачем розрахунку заборгованості від 31.10.2023 року зазначено, що заборгованість боржника становить 368,30 гривень. Наголосив, що Відповідач здійснював та продовжує здійснювати регулярні щомісячні платежі, а станом на момент подачі позову заборгованість за прострочення сплати аліментів у нього була в розмірі 368,30 гривень, що підтверджується долученим до позовної заяви Позивачем розрахунком заборгованості. З метою підтвердження вказаного, на адресу Сихівського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ було скеровано адвокатський запит № 07/05-24-1 від 07.05.2024 року. Як вбачається з відповіді на адвокатський запит, а саме з розрахунку заборгованості по аліментах від 12.06.2024 року, Відповідач регулярно, починаючи з серпня 2023 року, здійснює щомісячні платежі зі сплати аліментів. Звернув увагу суду на те, що про наявність виконавчого провадження №69977491 Відповідач дізнався в кінці червня 2023 року із судової справи № 357/5566/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на дитину. Після того, як Відповідач дізнався про наявність виконавчого провадження №69977491 про стягнення з нього аліментів, він регулярно здійснює щомісячні платежі (т.2 а.с. 10-15). 24.12.2024 року ухвалою суду постановлено продовжити розгляд даної цивільної справи (т.1 а.с.214). 26.09.2024 року, 30.10.2024 року, 12.02.2025 року, 09.04.2025 року та 22.05.2025 року судові засідання було відкладено за клопотаннями представника Відповідача (т.1 а.с. 116-117, 133-134, 225-226, 234-235, 248-249) 07.08.2025 року у судове засідання сторони/їхні представники не з`явилися, до канцелярії суду представники сторін подали клопотання про розгляд справи без їхньої участі (т.2 а.с. 61, 63). У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно із ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 2. Мотивувальна частина. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 03.08.2016 року між [PERSON] (після укладення шлюбу - « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] ), між сторонами був укладений шлюб (т.1 а.с. 12). Від указаного шлюбу народилася дитина донька [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №29, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (т.1 а.с. 13). 10.09.2020 року рішенням Сихівського районного суду м.Львова по справі №464/1624/20 шлюб між сторонами було розірвано (т.1 а.с. 14-17). Донька проживає та зареєстрована з Позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується витягом за № 2024/001087564 від 01.02.2024 року та витягом за №2024/001136315 від 02.02.2024 року про реєстрацію місця проживання (т.1 а.с. 18, 19). 03.08.2022 року Васильківським міськрайонним судом Київської області по справі №357/1332/22 було винесено судовий наказ, яким стягнуто з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.02.2022 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 20). Згідно з розрахунком заборгованості по сплаті аліментах від 02.12.2022 року (виконавче провадження №69977491), складеному головним державним виконавцем Сихівського відділу ДВС м.Львів за період з 01.02.2022 року по 30.11.2022 року у Відповідача перед Позивачем була наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 34895,00 гривень (т.1 а.с. 205-206). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 31.10.2023 року (виконавче провадження №69977491), складеному головним державним виконавцем Сихівського відділу ДВС м.Львів, за період з 01.02.2022 року по 30.08.2023 року у Відповідача перед Позивачем була наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 66300,50 гривень. У серпні 2023 року Відповідачем було сплачено аліменти в розмірі 38931,00 гривень, у вересні 2023 року 11980,20 гривень, у жовтні 2023 року 22000,00 гривень, (т.1 а.с. 21-22). Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах від 12.06.2023 року (виконавче провадження №69977491), складеному головним державним виконавцем Сихівського відділу ДВС м.Львів, за період з 01.02.2022 року по 31.07.2023 року Відповідачем Позивачу не сплачувалися аліменти. У серпні 2023 року Відповідачем було сплачено аліменти в розмірі 38931,00 гривень, у вересні 2023 року 11980,20 гривень, у жовтні 2023 року 22000,00 гривень, у листопаді 4170,44 гривень (т.1 а.с. 207-209). 09.02.2023 року постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, винесеною головним державним виконавцем Сихівського відділу ДВС м.Львів у межах виконавчого провадження №69977491 Відповідачу встановлено тимчасове обмеження у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно з судовим наказом №357/1332/22, виданого 03.08.2022 року (т.1 а.с. 211-212). Норми процесуального права, якими керується суд. Реалізація принципу змагальності сторін у процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). За правилами ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17). У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу. Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Норми матеріального права, якими керується суд. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 визначено, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Висновки суду. Судом встановлено та сторонами по справі не оспорювалося, що 03.08.2022 року Васильківським міськрайонним судом Київської області по справі №357/1332/22 було винесено судовий наказ, яким стягнуто з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.02.2022 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 20). Указаний виконавчий документ перебуває на виконанні у Сихівському відділі ДВС м.Львів. Як вбачається з наявних у матеріалах справи розрахунків заборгованості по сплаті аліментах у період з лютого 2022 року по серпень 2023 року Відповідач не сплачував Позивачу аліменти, у зв`язку із чим виникла заборгованість у загальному розмірі 66300,50 гривень (т.1 а.с. 21-22, 205-206, 207-209). Після цього, у серпні 2023 року Відповідачем було сплачено аліменти в розмірі 38931,00 гривень, у вересні 2023 року 11980,20 гривень, у жовтні 2023 року 22000,00 гривень, у листопаді 4170,44 гривень. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Такий правовий висновок висловлено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року по справі №333/6020/16-ц. Отже, з урахуванням даних заборгованості по аліментах за кожен місяць, що були надані Сихівським відділом ДВС м.Львів, загальна сума пені за вказаний вище період становить 66300,50 гривень. З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що вимоги Позивача підлягають задоволенню. 3. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1, ч.7 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, у зв`язку з задоволенням позовних вимог Позивача, з Відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок). 4. Резолютивна частина. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved