Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, що регулюють питання виконання зобов`язань. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що відповідач, який мешкає за адресою: [ADDRESS] користується послугами позивача і є споживачем природного газу. Згідно акту на відключення газових приладів від 24 грудня 2017 року, було встановлено борг по оплаті послуг та відключено лічильник і опломбовано пломбою №39613424 18.03.2019 року працівниками ПАТ «Криворіжгаз» за адресою домоволодіння відповідача: [ADDRESS] , було складено акт про порушення №6374 від 18.03.2019 року. Так, було виявлено порушення Кодексу газорозподільних систем: «несанкціоноване відновлення газопостачання. Порушення пломбувального матеріалу. Кран у відкритому положенні. Газом користуються», (акт додається). 18.03.2019 року представниками ПАТ «Криворіжгаз» було усунено порушення, шляхом здійснення припинення газопостачання, про що було складено відповідний акт про усунення порушення №6376. Даний акт підписано представниками ПАТ «Криворіжгаз» та відповідачем. В п. 8 акту про порушення №6374 від 16.03.2019 року зазначено про необхідність бути присутнім на засіданні комісії з розгляду цього акту, яка відбудеться 11.04.2019 року, за адресою: пр. Металургів, 1. При задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості. 11.04.2019 року, Комісією з розгляду актів про порушення ПАТ «Криворіжгаз», акт про порушення №6374 від 18.03.2019 року вирішено задовольнити та здійснити нарахування за період з 18.09.2019 по 18.03.2019. За результатами розгляду вказаного акта про порушення на засіданні комісії ПАТ «Криворіжгаз», було складено акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу та його вартості за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв Відповідача. Відповідачу була нарахована сума заборгованості за період з 18.09.2019 по 18.03.2019 року (дата виявлення порушення). Відповідачу була нарахована сума заборгованості за вказаний період в розмірі 26 399,38 грн. 10.05.2019 року відповідачу було направлено лист №501031-СЛ-9845-0419 від 23.04.2019 року про необхідність оплати нарахування необлікованого об`єму та обсягу природного газу і його вартості у розмірі 26 399,38 грн., але оплати не здійснено. Крім цього відповідачу нараховані, інфляційні втрати за період з 23.05.2019 року по 29.07.2019 року, які складають за не сплату за необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу 51,87 грн. Окрім того нараховані 3% річних за період з 23.05.2019 року по 29.07.2019 року, які складають 145,00 грн. Згідно з п. 8 гл. 5 Розділу 11 Кодексу ГРМ, акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення. Відповідно до п.11 гл.5 розділу 11 Кодексу за результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення (повністю або частково). При задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок недооблікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості. При складанні акта-розрахунку враховується, що розрахований відповідно до вимог цього розділу необлікований (донарахований) об`єм природного газу, що припадає на період до 01 числа місяця, в якому прийнято рішення комісії щодо задоволення акта про порушення (тобто до закритого балансового періоду), не потребує коригування (включення до) закритих періодів, а його вартість в повному обсязі має бути компенсована споживачем (несанкціонованим споживачем) Оператору ГРМ. При цьому вартість природного газу визначається за цінами закупівлі природного газу Оператором ГРМ протягом періоду необлікованого природного газу. Вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, яка пред`являється до сплати споживачу (несанкціонованому споживачу) в результаті задоволення акта про порушення, зазначається в окремому платіжному рахунку Оператора ГРМ, який надається під особистий підпис споживача (несанкціонованого споживача) або надсилається йому рекомендованим поштовим відправленням разом із супровідним листом, що оформлюється у довільній формі (п.12 гл.5 розділ 11 Кодексу). За результатами розгляду акту про порушення, на засіданні комісії, що відбулось 11.04.2019 року, прийнято рішення про задоволення акту та виконання нарахування за необлікований об`єм природного газу за період з 18.09.2019 по 18.03.2019 року (дата виявлення порушення) в розмірі 26 399,38 грн. Відповідачем погашення заборгованості за необлікований (донарахований) об`єм природного газу добровільно сплачено не було. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що матеріалами справи було встановлено порушення відповідачем Кодексу газорозподільних систем, отже суд вважає, що обставини порушення оплати за спожитий природний газ є доведеними повністю, внаслідок чого, позивач отримав право на відшкодування завданих йому збитків в судовому порядку. У зв`язку з вище викладеним, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої суми вартості необлікованого (дорахованого) об`єму природного газу в розмірі 26399,38 грн. Що стосується позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 145,00 грн., інфляційних втрат в сумі 51,87 грн.,суд зазначає наступне. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат в суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає положенням чинного законодавства. При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Згідно з частиною 2 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. У відповідності до частини 1 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Положеннями частин 1 та 3 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України). Разом з цим відповідач не скористалися правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого строку. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому, за приписами частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків,у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 1921,00 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved