Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

21 травня 2025 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява обґрунтована тим, що 31.12.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] і [PERSON] , про що зроблено актовий запис за № 120. Неповнолітніх дітей немає. Сторони проживали спільно однією сім`єю до 2010 року. Через сварки та непорозуміння вони змушені були припинити шлюбні відносини. Як чоловік і дружина не проживають близько 15 років. Таким чином, позивач [PERSON] прохала розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 31.12.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області за актовим записом № 120. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22 травня 2025 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.12-13). Представник позивача [PERSON] - адвокат Галушко С.С. подав заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи в його відсутність. Позов визнає. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити повністю. Судом установлено, що 31 грудня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , про що зроблено актовий запис за № 120 (а.с.4). Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтями 51 Конституції України та 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 112 СК України встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має суттєве значення. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони припинили шлюбні стосунки в 2010 році та відновлювати їх позивач наміру не має. Враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді подружжя, а позивач не бажає продовжувати шлюбні стосунки, тому збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, суд вважає за необхідне розірвати шлюб. Відповідно до статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що після розірвання шлюбу позивачці слід залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Оскільки позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: approved