Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 7760218 від 05.04.2024 у розмірі 47 610 грн. На обґрунтування позову позивач посилається на те, що між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем 05.04.2024 укладено кредитний договір № 7760218, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит на суму 11 500 грн. строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені умовами Кредитного договору. ТОВ «Авентус Україна» виконав свої зобов`язання, проте, відповідач порушив умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість зі сплати кредиту та процентів, яка становить 47\~610 грн, з яких: 11 500 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 30 360 грн - прострочена заборгованість за відсотками; 0,00 грн. - прострочена заборгованість за комісією, 5 750 грн - заборгованість за пенею, що і є предметом позовних вимог. 27.11.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір факторингу № 27.11/24-Ф, відповідно до умов якого до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло, зокрема, право вимоги до відповідача за Кредитним договором № 7760218 від 05.04.2024. З посилання на описане вище просить суд позов задовольнити Ухвалою суду від 01.07.2025 відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідачу направлено\~копію позовної\~заяви з\~додатками до\~неї.\~Також направлено\~ухвалу про\~відкриття провадження\~у справі\~та встановлено\~п`ятнадцятиденний\~строк для\~подання відзиву\~на позовну\~заяву. Проте вказані документи повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до постанови КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відзиву на позов суду не надано. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити відповідне рішення. Відповідно до ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК України у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 13\~ЦПК України суд\~розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 263\~ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч.1\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.1\~ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що 05.04.2024 між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» укладено договір про споживчий кредит № 7760218, відповідно до умов якого Товариство надає Позичальнику кредит в розмірі 11 500 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Відповідно до Закону України\~«Про електронні\~довірчі послуги» та Закону України «Про електронну комерцію», цей договір є укладеним в електронній формі. Шляхом обміну електронними повідомленнями в інформаційно-телекомунікаційній системі з використанням електронного цифрового підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Зокрема,\~Закон України «Про електронну комерцію»\~(стаття 3) визначає одноразовий ідентифікатор як алфавітно-цифрову послідовність, яка надсилається особі, що прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір. При цьому, використання такого ідентифікатора, згідно з частиною 6\~статті 12 цього ж Закону, прирівнюється за правовими наслідками до підписання договору у письмовій формі. Це означає, що електронний договір, укладений з використанням одноразового ідентифікатора, є обов`язковим для сторін і має ту ж юридичну силу, що й договір, підписаний власноручним підписом. Таким чином, у даному випадку, оскільки договір був підписаний відповідачем шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на вказану ним електронну адресу (А8972), це свідчить про волевиявлення відповідача на укладення правочину. Сам факт отримання та використання такого ідентифікатора підтверджує його згоду з умовами договору та зобов`язаннями, що з нього випливають. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Факт переказу кредитних коштів підтверджується довідкою ТОВ «ПЕЙТЕК» від 19.05.2025 № 20250519-485, в якій зазначено, що 11\~500 грн переказано на картку, маска картки [NUMBER] . Як встановлено з досліджених доказів, умови договору відповідачем належним чином не виконані, передбачена договором кредиту заборгованість не погашена. 27.11.2024 укладено договір № 27.11/24-Ф відповідно до якого ТзОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТзОВ «Діджи Фінанс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 7760218. Відповідно до витягу з Додатку № 1 до договору Факторингу № 27.11/24-Ф від 27.11.2024 до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 47 610 грн. Таким чином, ТзОВ «Діджи Фінанс»\~\~наділено правом вимоги до відповідача за договором № 7760218 від 05.04.2025. Згідно з позовними вимогами позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № 7760218 від 05.04.2025 у розмірі 47 610 грн, яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 500 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 30 360 грн та 5\~720 грн пені. Виходячи з викладеного вище, беручи до уваги те, що відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що розрахунок заборгованості є неправильним та зважаючи на невиконання зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту за невиконання умов Договору у заявленому розмірі, що складає 11 500 грн. Щодо розміру нарахованих позивачем відсотків за користування кредитом суд зазначає наступне. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023 доповнено пунктом 17 розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15.11.2016. Відповідно до п. 17 розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Ураховуючи, що закон № 3498-IX від 22.11.2023 набрав чинності 24.12.2023, то: -із 25.12.2023 по 23.04.2024 (протягом перших 120 днів) максимальний розмір денної процентної ставки за користування кредитними коштами не може перевищувати - 2,5 %; -із 24.04.2024 по 22.08.2024 (протягом наступних 120 днів) розмір денної процентної ставки за користування кредитними коштами не може перевищувати 1,5 %. Починаючи з 23.08.2024 максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»). Позивачем нараховано відсотки за період з 05.04.2024 по 03.08.2024. тобто в період дії п. 17 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону «Про споживче кредитування» без врахування його обмежень. Зокрема, позивач нарахував відсотки за денною ставкою 2.2%, хоча в цей період вже діяло обмеження в 1.5 % в день, що призвело до безпідставного збільшення розміру нарахованих відсотків на суму 7958 грн. Тому сума відсотків, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 22\~402 грн. Щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 5 750 грн. суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 17\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф,пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022\~на території України з 24.02.2022 строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Таким чином позовні вимоги про стягнення заборгованості за пенею відповідно до договору є безпідставними у зв`язку зі звільненням позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором у період дії воєнного стану. З огляду на викладене, враховуючи період нарахування пені за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, що було здійснено безпосередньо в період дії воєнного стану, правові підстави для стягнення з відповідача пені в сумі 5750 грн., як складової частини заборгованості за договором позики, відсутні, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Отже, з відповідача на користь позивача згідно договору про споживчий кредит № 7760218 від 05.04.2025 стягненню підлягає: сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 500 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 22\~402 грн, що разом становить 33 902 грн, відповідно в іншій частині позовних вимог суд відмовляє. Щодо розподілу судових витрат. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом частково, з урахуванням приписів частини першої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме: 1\~719,80 грн (33\~902 *100грн./ 47 610 = 71,2 %; 2 422,40*0,71 = 1\~719,80 грн.). Згідно з ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду по справі № 922/445/19 від 03.10.2019 . На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6\~000 грн позивач надав суду Договір про надання правової допомоги № 42649746 від 01.01.2025, Додаткову угоду № 7760218 від 02.04.2025 року до Договору про надання правової допомоги № 42649746 від 01.01.2025, Детальний опис робіт (наданих послуг) від 31.03.2025 року, Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 31.03.2025. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та часткове задоволення позову\~на 71,2 % - суд доходить висновку про обґрунтованість стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 4 272 грн.

Outcome: partial