Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»» (далі - позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитними договорами та договорами позики. В обґрунтування позову зазначалося, що позивач на підставі договорів факторингу набув право вимоги до відповідача за двома договорами позики та двома кредитними договорами, які останній уклав шляхом підписання електронним підписом. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, тобто не здійснив погашення існуючої заборгованості за вказаними договорами, позивач змушений звернутися до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості у загальному розмірі 87387,10 гривень, а також стягнення судових витрат. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 12 червня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. В подальшому ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27 червня 2025 року постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони у справі не з`явилися Представник позивача у позовній заяві просив провести розгляд за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення на вебсайті судової влади України, однак відзиву на позовну заяву не надіслав, жодних заяв чи клопотань до суду не подав. Виходячи з приписів ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та за відсутності представника позивача. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із розглядом справи судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. 09 липня 2024 року року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем укладено договір позики № 2963488 (а.с. 11-15) шляхом підписання його відповідачем електронним підписом. Відповідно до п. 1 договору за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. У п. 2.1.-2.4. договору визначено, що сума позики становить 13000,00 гривень, строк позики - 30 днів, процентна ставка - 0,01% на день, комісія за надання позики - 10,96%; проценти за понадстрокове користування - 5,00% за день; пеня - 5% в день. 30 серпня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем укладено договір позики № 73777216 (а.с. 25-29) шляхом підписання його відповідачем електронним підписом. Відповідно до п. 1 договору за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. У п. 2.1.-2.4. договору визначено, що сума позики становить 7000,00 гривень, строк позики - 30 днів, процентна ставка - 0,5% на день, комісія за надання позики - 15,0%; проценти за понадстрокове користування - 2,7% за день; пеня - 2,7% в день. 09 липня 2024 року між ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» та відповідачем укладено кредитний договір № 1231244 (а.с. 41-48) шляхом підписання його відповідачем електронним підписом. Згідно з п. 1.1. кредитного договору кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 1.2. договору у кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом відповідно до графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п.п. 1.2.-1.3. кредитного договору сума кредиту становить 10000,00 гривень, кредит надається загальним строком на 345 днів. У п. 1.5.1. кредитного договору встановлено комісію з надання кредит, що становить 805,00 гривень. Пунктами 1.5.2.-1.5.3. кредитного договору встановлено ставку процентів протягом першого розрахункового періоду, що становить 357,70% річних, та ставку процентів протягом решти строку - 511,00% річних. Згідно з п. 4.1. кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту (частини кредиту згідно з графіком платежів) та/або сплати процентів за його користування та/або комісії та/або інших платежів згідно з умовами цього договору та графіку платежів, позичальник зобов`язаний сплатити на користь кредитодавця штраф у розмірі 700,00 гривень за кожний випадок порушення (невиконання або неналежного виконання) зобов`язання зі сплати платежів у визначені графіком платежів дати платежів, якщо порушення відповідної дати платежу триває більше ніж 6 днів. 16 серпня 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачем укладено кредитний договір № 19851-08/2024 (а.с. 68-72) шляхом підписання його відповідачем електронним підписом. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 2900,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. У п. 1.2. кредитного договору вказано, що кредит надається строком на 120 днів. Пунктом 1.4.1. кредитного договору визначено денну процентну ставку, яка становить 1,50%. Згідно з п. 5.3. кредитного договору у випадку прострочення клієнтом сплати процентів відповідно до термінів, встановлених в графіку платежів, товариство нараховує неустойку у вигляді штрафу в розмірі 100% від суми простроченої заборгованості - на наступний день після терміну сплати, встановленого в графіку платежів, за відповідний розрахунковий (платіжний) період, та до дати погашення заборгованості, з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством України. Пунктом 5.3.1. кредитного договору передбачено, що у випадку прострочення клієнтом сплати тіла кредиту відповідно до терміну, встановленого в графіку платежів, товариство нараховує неустойку у вигляді штрафу у розмірі 100% від суми простроченої заборгованості на наступний день після терміну сплати, встановленого в графіку платежів, з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством України. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 3 цієї ж статті Кодексу передбачено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Зі змісту ст. 1046 ЦК України вбачається, що а договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Таким чином судом встановлено, що вказані вище договори позики і кредитні договори були укладені в електронній формі, тобто у письмову вигляді. Особливості вчинення правочинів в електронній формі визначені положеннями Закону України «Про електронну комерцію». Так, ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» містить визначення термінів зокрема: - електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; - одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 цієї ж статті Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Зі змісту ч. 8 цієї ж статті Закону вбачається, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. У ч. 12 цієї ж статті Закону передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що договори позики та кредитні договори підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже вказані правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, а укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20. За змістом ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, воно має виконуватись належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи відповідач не виконав взяті на себе за договорами позики та кредитними договорами зобов`язання щодо повернення отриманих грошових коштів та сплати процентів, внаслідок чого утворилася заборгованість. 14 червня 2021 року між позивачем та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» укладено договір факторингу № 14/06/21 (а.с. 16-18), в який додатковими угодами №№ 2, 7, 44, 47 (а.с. 19, 20, 21, 32 відповідно) вносилися зміни. На підставі вказаного договору позивач набув право вимоги до відповідача за договорами позики від 09 липня і 30 серпня 2024 року №№ 2963488 і 73777216 відповідно, про що свідчать акти прийому-передачі реєстру боржників від 26 листопада 2024 року і 24 січня 2025 року №№ 37 і 42 відповідно (а.с. 22, 33 відповідно), а також витяг з реєстру боржників № 37 (а.с. 23) і реєстр боржників № 42 (а.с. 34). 27 листопада 2024 року між позивачем і ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» укладено договір факторингу № 27112024/1 (а.с. 58-60), на підставі якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором від 09 липня 2024 року № 1231244, про що свідчить акт прийому-передачі реєстру боржників від 27 листопада 2024 року (а.с. 61) та витяг з реєстру боржників (а.с. 62). 27 листопада 2024 року між позивачем і ТОВ «Стар Файненс Груп» укладено договір факторингу № 27112024/2 (а.с. 75-76), на підставі якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором від 16 серпня 2024 року № 19851-08/2024, про що свідчить акт прийому-передачі реєстру боржників від 27 листопада 2024 року (а.с. 77) та витяг з реєстру боржників (а.с. 78). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Надаючи оцінку договорам факторингу, суд також звертає увагу на положення ст. 1078 ЦК України, згідно з якою предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно з розрахунками заборгованості, долученими позивачем до матеріалів справи, заборгованість відповідача складається з такого: 1) за договором позики від 09 липня 2024 року № 2963488 заборгованість становить 20962,50 гривень, з яких: 13000,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 1183,00 гривень - заборгованість за відсотками; 6500,00 гривень - заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою; 279,50 гривень - заборгованість за комісією за надання позики (а.с. 24); 2) за договором позики від 30 серпня 2024 року № 73777216 заборгованість становить 23086,00 гривень, з яких: 7000,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 1050,00 гривень - заборгованість за відсотками; 13986,00 гривень - заборгованість за пенею; 1050,00 гривень - заборгованість за комісією за надання позики (а.с. 35, 129-131); 3) за кредитним договором від 09 липня 2024 року № 1231244 заборгованість становить 31999,60 гривень, з яких: 10000,00 гривень - заборгованість за основним зобов`язанням; 16329,60 гривень - заборгованість за процентами; 770,00 гривень - заборгованість по комісії за надання кредит; 4900,00 гривень - заборгованість за неустойкою (а.с. 55-56); 4) за кредитним договором від 16 серпня 2024 року № 19851-08/2024 заборгованість становить 11339,00 гривень, з яких: 2900,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 4524,00 гривень - заборгованість за процентами; 3915,00 гривень - заборгованість за штрафом (а.с. 79, 133-134). Перевіривши вказані розрахунки заборгованості, суд не в повній мірі погоджується з розміром заявленої до стягнення суми заборгованості з огляду на таке. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи те, що з моменту укладення договорів позики та кредитних договорів і до цього часу на території України діє правовий режим воєнного стану, суд дійшов висновку, що відповідач звільняється від обов`язку сплати на користь позивача неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання. Інші складові заборгованості відповідають умовам укладених договорів та підлягають до стягнення. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України вбачається, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З огляду на те, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договорами позики та кредитними договорами щодо повернення грошових коштів та сплати процентів за користування ними, не спростував отримання грошових коштів у позику та в кредит, не надав будь-якого контррозрахунку заборгованості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, з-поміж іншого, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; (п. 3 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення заборгованості за договором позики від 09 липня 2024 року № 2963488 у загальному розмірі 20962,50 гривень (13000,00 + 1183,00 + 6500,00 + 279,50), за договором позики від 30 серпня 2024 року № 73777216 у загальному розмірі 9100,00 гривень (7000,00 + 1050,00 + 1050,00), за кредитними договором від 09 липня 2024 року № 1231244 у загальному розмірі 27099,60 гривень (10000,00 + 16329,60 + 770,00), за кредитним договором від 16 серпня 2024 року № 19851-08/2025 у загальному розмірі 7424,00 гривень (2900,00 + 4524,00), а всього 64586,10 гривень (20962,50 + 9100,00 + 27099,60 + 7424,00), що становить 74% від заявлених позовних вимог (64586,10 х 100 / 87387,10), то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2240,72 гривень (3028,00 х 74 / 100). Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (ч. 2 ст. 140 ЦПК України). Згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Так, у позовній заяві зазначено, що позивач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи, зокрема витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, у розмірі 1514,00 гривень. Натомість позивачем у позові взагалі не зазначено у чому саме полягають вказані витрати, а також не надано суду жодних доказів на підтвердження факту їх здійснення, а тому вони не підлягають до стягнення. На підставі викладеного,

Outcome: partial