Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою посилаючись на те, що 08 грудня 2011 року вона уклала шлюб з відповідачем, спільне життя з яким не склалося у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, відмінності поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] . З відповідачем проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Збереження сім`ї неможливо та суперечить інтересам позивачки та відповідача. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Оленич Р.А. не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду представником позивача адвокатом Оленич Р.А. подана заява, в якій він просить проводити судовий розгляд за його відсутністю та без участі позивачки. Позовні вимоги [PERSON] підтримують в повному обсязі та просять такі задовольнити за наведеними у позові підставами. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, проте 14.08.2025 відповідач подав до суду заяву за змістом якої він визнає вимоги про розірвання шлюбу, просить справу розглянути без його участі. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального\~кодексу України\~(далі\~ ЦПК\~України) передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд встановив, що між сторонами 08 грудня 2011 року зареєстровано шлюб, про що свідчить оригінал свідоцтва про шлюб, виданого 08 грудня 2011 року, актовий запис № 12. Від спільного шлюбу сторони одну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , підтвердженням чого є копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно з положеннями статей 21, 24 Сімейного кодексу України (далі СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положення про добровільність шлюбу встановлені також статтею 51 Конституції України. З положень статті 112 СК України слідує, що суд, при вирішенні справи про розірвання шлюбу, з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявності малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Позивачка [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідач [PERSON] визнав позов про розірвання шлюбу у повному обсязі, що вбачається з його письмової заяви від 14.08.2025 року та таке визнання не суперечить Закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. Повно та всебічно дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог, проти задоволення яких відповідач [PERSON] не заперечує, подав заяву про визнання позову, тому суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх неповнолітньої дитини. Відповідно до положень п.9. ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Відповідачем до заяви від 14.08.2025 року додано копію пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , з якого вбачається, що відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи. Зважаючи на визнання позову відповідачем [PERSON] , з врахуванням положень ч.1 і 6 ст.142 ЦПК України, суд вважає необхідним повернути позивачці [PERSON] з державного бюджету, сплаченого нею судового збору при пред`явленні до суду позову немайнового характеру, а саме: в сумі 1211 (одна тисяча одинадцять) гривень 20 копійок. На підставі статей 105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved