Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь 500000,00 грн суми позики, інфляційні втрати в сумі 77 422,68 грн, три проценти річних від позики в сумі 31 849,32 грн, а також судові витрати. У рішенні просить вказати про нарахування індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми з дня, наступного після оголошення рішення суду і до дня повного виконання рішення суду. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 28.10.2021 між ним та [PERSON] укладено договір безпроцентної позики на суму 500000,00 грн. Позичальником, відповідно до ст. 1047 Цивільного кодекса України, власноруч була складена розписка, яка посвідчує передання йому позикодавцем зазначеної грошової суми. Згідно розписки строк виконання зобов`язання по поверненню позики становить до 1 листопада 2022 року. Розписка містить умови отримання позичальником грошових коштів в борг 500 000, 00 гривень та зобов`язання їх повернути, дату отримання коштів до 01.11.2022 року, а тому за своєю правовою природою є борговим зобов`язанням. Позичальник прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому на вимогу позикодавця кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, так як інший розмір процентів не встановлений договором позики. 26.03.2025 ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. 29.05.2025 Хорошівським районним судом Житомирської області постановлено ухвалу про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду по суті. 08.07.2025 відповідачем до суду подано зустрічну позовну заяву про визнання розписки позики недійсною. Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 08.07.2025 відмовлено в прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] \~про визнання розписки недійсної. В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених в позові. Відповідач та її представник просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. [PERSON] пояснила, що з 2019 року працювала продавцем в магазині у ФОП [PERSON] , з якою було укладено трудовий договір. [PERSON] є зятем роботодавця [PERSON] , з якою вона не знайома, а трудовий договір привіз за місцем її роботи [PERSON] . Товар замовляв і доставляв у магазин сам [PERSON] .. Оскільки з [PERSON] не укладено угоди про матеріальну відповідальність за поставлений товар, тому [PERSON] , в якості гарантії за збереження майна, вимагав написання розписок про отримання коштів у позику. Відповідач підтвердила, що розписку на суму 500000 грн вона дійсно писала для [PERSON] , проте під диктовку останнього, який тиснув на неї психологічно. При написанні розписки свідків не було. Зазначені кошти вона реально не отримала від позивача. В той час проживала в орендованій квартирі та мала на утриманні неповнолітню дитину. Окрім цієї розписки, нею ще були написані дві розписки для [PERSON] за попередні роки. 09.08.2022 її було звільнено з роботи після проведення ревізії, будь-які претензії матеріального характеру до неї не заявлялись. Також повідомила, що до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій [PERSON] вона не зверталась, а після написання розписки продовжила працювати у магазині до серпня 2022 року. Стаття 263\~ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі\~статтею 1046 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~статті 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Частинами третьою, четвертою\~статті 545 ЦК України\~передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами\~статті 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми (постанови Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц, від10 травня 2022 року у справі № 153/943/19, від 14 вересня 2022 року у справі № 130/82/2015, від28 лютого 2024 року у справі № 369/5625/16-ц). Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц). За змістом розписки, що долучена позивачем, [PERSON] , [INFO] , взяла позику у [PERSON] в сумі 500 тисяч гривень. [PERSON] бере на себе зобов`язання повернути позику протягом одного року до 01.11.2022. Позика безпроцентна. Розписка датована 28.10.2021 та містить підписи [PERSON] та [PERSON] (а.сп. 81). Факт власноручного написання тексту розписки та її підписання підтвердила в судовому засіданні відповідач. Отже наведена розписка від 28.10.2021 підтверджує як факт укладення [PERSON] та [PERSON] договору позики з його істотними умовами, так і факт отримання [PERSON] від [PERSON] коштів у сумі 500 тисяч гривень. Твердження відповідача про те, що вона фактично не отримала зазначені кошти спростовуються змістом розписки від 28.10.2021. При цьому, посилання [PERSON] на можливість доведення даної обставини показами свідків суд вважає безпідставними, оскільки якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця. Так, у постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 559/2587/19 (провадження № 61-1059св22) викладений висновок, за яким з метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця згідно зі статтею 1051\~ЦК України позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання, чи навпаки, непередання грошових коштів або речей доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Доводи [PERSON] про те, що розписки нею надавались [PERSON] під тиском останнього, в якості гарантії за збереження майна, у зв`язку з перебуванням у трудових відносинах, суд відхиляє, оскільки зазначені обставини не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. У свою чергу суд враховує, що договір позики, оформлений розпискою від 28.10.2021, відповідачем у встановленому порядку не оспорено, його не визнано недійсним. На даний час борг в сумі 500 тисяч гривень [PERSON] не повернула позивачу, чим порушила зобов`язання за договором позики, а тому вказана сума коштів підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних Відповідно до статті\~\~611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата\~неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом\~(частина перша статті 612 ЦК України). Відповідно до частини другої\~\~статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом із тим, Законом України від 15 березня 2022 року N 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Отже, пунктом 2 частини 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022\~в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє дотепер. Враховуючи те, що позивач на підставі статті 625 ЦК України просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 77 422,68 грн і три проценти річних від позики в сумі 31 849,32 грн за період з 02.11.2022 по 15.12.2024, а тому, з огляду на положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та запроваджений в Україні воєнний стан, у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Вищевказане узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені у постановах від 12 лютого 2025 року (справа №\~758/5318/23), від 06.05.2025 (справа №464/2647/22), від 11.07.2025 (справа №346/277/23), від 13.08.2025 (справа №450/204/23). Розподіл судових витрат Згідно з частинами 1 та 2\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 4776,00 гривень, згідно квитанції №1149-2365-6575-8795 від 16.12.2024. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог на суму 500000,00 грн, що становить 82,06%, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат зі сплати судового збору в сумі 3999,74 гривень, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial