Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-07 00:00:00

02.04.2025 року ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 54 543,71 грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 3 028,00 грн., а також витрати на професійну правову допомогу в розмірі 9 200,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.11.2019 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №491014784, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби в розмірі 37 212,81 грн. з фіксованою ставкою 39,90% за користування кредитом. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором АТ «АЛЬФА-БАНК» виконало своєчасно і в повному обсязі, перерахував на рахунок відповідачки кошти в розмірі 37 212,81 грн., відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим в неї виникла заборгованість. 22.02.2021 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК ФОРТ» було укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором до відповідачки перейшло до ТОВ «ФК ФОРТ». В подальшому, 23.02.2021 року між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором до відповідачки перейшло до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». Таким чином, позивач набув статусу кредитора за кредитним договором №491014784 від 19.11.2019 року, укладеним між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачкою. Згідно детального розрахунку заборгованості станом на 23.02.2021 року загальний розмір заборгованості [PERSON] становить 54 543,71 грн. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2025 року провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; витребувано у Міністерства соціальної політики України інформацію про те, чи перебуває [PERSON] , [INFO] , на обліку як внутрішньо переміщена особа. 15.04.2025 року до суду надійшла відповідь від Міністерства соціальної політики України, відповідно до якої станом на 10.04.2025 року адреса проживання [PERSON] як внутрішньо переміщеної особи - [ADDRESS] . 27.05.2025 року на адресу суду від представника відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що Додані позивачем до позову копії документів, зокрема: анкети-заяви на прийняття пропозиції від АТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», Графіку платежів, який є Додатком №1 до угоди про надання кредиту №491014784 від 19.11.2019 року, а також оферти на укладання вказаної угоди, неналежної якості, що, на його думку, унеможливлює їх використання як належних доказів. Також підкреслено, що оферта не містить підпису відповідачки, який би підтверджував отримання інформації про умови кредитування та факт отримання акцепту пропозиції. Окрім цього, представник відповідачки звернув увагу, що меморіальний ордер №763131 від 20.11.2019 року не містить підписів, печатки та відмітки банківської установи, а тому не може бути визнаний первинним бухгалтерським документом у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не підтверджує перерахування коштів відповідачу. На думку представника відповідачки, додані до позовної документи не підтверджують набуття ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» права вимоги за кредитним договором №491014784, що ставить під сумнів його процесуальну правосуб`єктність. У наданому позивачем розрахунку заборгованості, за твердженням представника відповідачки, не враховано низку здійснених платежів які відображені у виписці по рахунку відповідачки, а саме: 59,18 грн., 320,49 грн., 916,62 грн., 1654,35 грн., 14?162,93 грн. - відсотки (від 22.02.2021 року) та 1237,33 грн. - відсотки (від 21.12.2019 року). Також зазначено, що сума 1820 грн., яка включена до розрахунку, не відображена у виписці по рахунку. Окремі транзакції (31,85 грн., 550,82 грн., 9062,74 грн., 27?567,40 грн.), що позначені у виписці як «згортання КД», мають незрозумілу економічну природу - відсутнє розуміння, чи є вони прибутковими, чи видатковими. Крім того, позивачем допущено арифметичну помилку при визначенні загальної суми заборгованості. Так, відповідно до позовної заяви сума основного боргу становить 36?630,14 грн., відсотків - 17?113,57 грн., що разом складає 53?743,71 грн., тоді як позивачем заявлено до стягнення суму 54?543,71 грн. У відзиві на позовну заяву окремо наголошено, що позивач подав позов з порушенням трирічного строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, суд має застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. З витратами на правничу допомогу у розмірі 9 200,00 грн. [PERSON] також не погодився, зазначивши, що вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 9 200,00 грн. не підтверджені належними доказами їх понесення у справі №333/2812/25. Так, в договорі №03/07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024 року не конкретизовано по яким справам адвокат Литвиненко О.І. надає послуги (не зазначено номерів справ та персональних даних боржників (відповідачів)), а платіжна інструкція №4928 від 01.10.2024 року не деталізує, за які саме послуги здійснено оплату. Крім того, позовна заява підписана директором товариства, а не адвокатом, з яким укладено вищевказаний договір. 04.06.2025 року від представника позивача Наваренка В.Г. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій останній зазначив, що позивачем надані виписки по рахунку відповідачки, які є доказами видачі кредиту та наявності заборгованості у останнього. Запровадження на всій території України карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, а положення п. 19 Перехідних та Прикінцевих положень до ЦК України враховуються Верховним Судом як безумовна підстава зупинення перебігу строку позовної давності в рамках цивільного судочинства. На підставі викладеного, з 12.03.2020 року по 01.07.2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.04.2022 року та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено, а тому строк звернення до суду з даною позовною заявою позивачем не пропущений. В судове засідання представник ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, викладених у позові, у разі неявки відповідачки, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] т її представник [PERSON] до зали судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник відповідачки надав відзив на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Судом встановлено, що 19.11.2019 року [PERSON] звернулася до АТ «АЛЬФА-БАНК» з офертою на укладення угоди про надання кредиту №491014784, відповідно до якої остання пропонує банку укласти угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, на наступних умовах: тип кредиту - «кредит готівкою», сума кредиту - 37 212,81 грн.; процентна ставка - 39,90 % річних (фіксована); строк кредиту - 36 міс; дата повернення кредиту - 20.11.2022 року; мета видачі кредиту - повернення заборгованості за кредитним договором №630751367; спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «АЛЬФА-БАНК». Угода набуває чинності з моменту підписання банком акцепту на укладення угоди та надання споживчого кредиту, відповідно до умов Угоди та договору. У свою чергу, банк прийняв пропозицію відповідачки на укладення угоди, що підтверджується акцептом пропозиції на укладання угоди про надання кредиту №491014784 від 19.11.2019 року. У вказаному акцепті викладені умови аналогічні умовам оферти на укладення угоди про надання кредиту №491014784. Також, 19.11.2019 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачкою було підписано Анкету-Заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «АЛЬФА-БАНК» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «АЛЬФА-БАНК», а також Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг та Паспорт споживчого кредиту. Відповідно до меморіального ордеру №763131 від 20.11.2019 року, на рахунок № [NUMBER] , який належить відповідачці, перераховано 37 212,81 грн., призначення платежу: надання кредиту за кредитним договором №491014784 від 19.11.2019 року. Факт перерахування відповідачці кредитних грошових коштів також підтверджується випискою по рахунку [PERSON] за період з 19.11.2019 року по 22.02.2021 року. 22.02.2021 року між AT «АЛЬФА-БАНК» (клієнт) та TOB «ФК ФОРТ» (фактор) укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку №1-1 до договору (п. 2.1). Право вимоги вважається відступленим фактору з моменту підписання цього Договору. В день підписання цього Договору Сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників, за формою встановленою в додатку №2 до цього договору (п. 2.3.). Фактор зобов`язаний передати в розпорядження клієнту грошові кошти і сплатити клієнтові ціну прав вимоги в розмірі 14 235 001,00 грн., шляхом перерахування на рахунок клієнта № [NUMBER] відкритого в AT «АЛЬФА-БАНК», до 23.02.2021 року (п. 4.2.). 22.02.2021 року між AT «АЛЬФА-БАНК» та TOB «ФК ФОРТ» підписано акт приймання-передачі реєстру боржників від 22.02.2021 року до договору факторингу №1. Відповідно до виписки з додатку 1-1 до договору факторингу № 1 від 22.02.2021 року, ТОВ «ФК ФОРТ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №491014784 від 19.11.2019 року у сумі 54 543,71 грн. 23.02.2021 року на виконання вимог вищевказаного договору факторингу TOB «ФК ФОРТ» перерахувало на рахунок AT «АЛЬФА-БАНК14 235 001,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №35 від 23.02.2021 року. 23.02.2021 року між TOB «ФК ФОРТ» (клієнт) та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» (фактор) укладено договір факторингу № 1-23-02/21, відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку №1-1 до договору (п. 2.1). Право вимоги вважається відступленим фактору з моменту підписання цього Договору. В день підписання цього Договору Сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників, за формою встановленою в додатку №2 до цього Договору (п. 2.3.). Фактор зобов`язаний передати в розпорядження клієнту грошові кошти і сплатити клієнтові ціну прав вимоги в розмірі 14 235 001,00 грн., шляхом перерахування на рахунок клієнта IBAN [NUMBER] відкритого в AT «ПУМБ», до 09.03.2021 року (п. 4.2.). 23.02.2021 року між TOB «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» підписано акт приймання-передачі реєстру боржників від 23.02.2021 року до договору факторингу №01-23-02/21. Відповідно до виписки з додатку до договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021 року, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №491014784 від 19.11.2019 року у сумі 54 543,71 грн. Того ж дня, на виконання вимог вказаного договору факторингу №01-23-02/21 «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» перерахувало на рахунок TOB «ФК ФОРТ» 13 235 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №129 від 23.02.2021 року. Відповідно до договору про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.03.2021 року, укладеного між TOB «ФК ФОРТ» (сторона-1) та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» (сторона-2), сторона-1 і сторона-2, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, дійшли згоди на підставі ст. 601 ЦК України про зарахування таких зустрічних однорідних вимог, що випливають з нижче вказаних договорів, у яких сторона-1 і сторона-2 є сторонами (боржниками і кредиторами одночасно), а саме: а) договір факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021 року, за яким сторона-1 є кредитором, а сторона-2 є боржником щодо виконання грошового зобов`язання в загальній сумі 1 000 001,00 грн.; б) договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №09-02/21 від 09.02.2021 року, за яким сторона-1 є боржником, а сторона-2 є кредитором щодо виконання грошового зобов`язання в загальній сумі 900 000,00 грн.; б) договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №27-25-03/21 від 21.03.2021 року, за яким сторона-1 є боржником, а сторона-2 є кредитором щодо виконання грошового зобов`язання в загальній сумі 250 000,00 грн. (в частині суми 100 001,00 грн.). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом станом на 22.02.2021 року за відповідачкою рахується заборгованість у розмірі 54 543,71 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 36 630,14 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 17 113,57 грн. та суми заборгованості по штрафам в розмірі 800,00 грн. Щодо стягнення заборгованості за кредитом У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У розумінні ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підтвердження умов надання кредиту відповідачці та порушення зобов`язання останньою позивач надав суду заяву виписку по рахунку відповідачки за період з 19.11.2019 року по 22.02.2021 року. Враховуючи, що фактично отримані та використані [PERSON] кошти в добровільному порядку не повернуті, суд переконаний, що TOB «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Суд звернув увагу на те, що оферта не містить підпису відповідачки, який би підтверджував отримання інформації про умови кредитування та факт отримання акцепту пропозиції. Водночас, відповідачку було ознайомлено з умовами кредитування, про що свідчить підпис на паспорті споживчого кредиту. Крім того, між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачкою було підписано Анкету-Заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «АЛЬФА-БАНК» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «АЛЬФА-БАНК», а також Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (додаток №1 до Угоди про надання кредиту №49104784 від 19.11.2019 року). Важливим також є той факт, що відповідачка 21.12.2019 року здійснила платіж в розмірі 1 820,00 грн., що додатково підтверджує її прийняття умов договору та часткове виконання зобов`язань за ним. Отже, з урахуванням вищевикладеного, відсутність підпису на самій оферті не спростовує факту укладення договору, оскільки сукупність доказів, зокрема підпис на паспорті споживчого кредиту, анкеті-заяві про акцепт публічної оферти, графіку платежів, а також здійснення платежу - свідчить про ознайомлення відповідачки з умовами договору та її згоду на їх виконання. Щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Суд звертає увагу, що з розрахунку заборгованості вбачається розрахування усієї суми заборгованості з урахуванням також нарахованих відсотків в розмірі 17 113,57 грн., що передбачені умовами споживчого кредиту. Згідно ст.629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги, що [PERSON] не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором, в обумовлені договором строки, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь TOB «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», в тому числі процентів за користування кредитом. Суд дослідив виписку по особовому рахунку відповідачки та перевірив розрахунок заборгованості, доданий позивачем до позовної заяви. В ході дослідження розбіжностей між поданими документами не виявлено. Суми, зазначені в розрахунку, відповідають руху коштів по рахунку відповідачки, що підтверджує належність та допустимість вказаних доказів. Також, суд, враховуючи позицію сторони відповідача, висновану у відповідному відзиві, звертає увагу, що суми, зараховані 22.02.2021 року, не є платежами, здійсненими безпосередньо відповідачкою. Згідно з наданими матеріалами, вказані кошти надійшли в рамках виконання умов договору факторингу №1 від 22.02.2021 року, укладеного між ПAT «АЛЬФА-БАНК» та TOB «ФК ФОРТ». Отже, ці платежі не можуть вважатися виконанням грошового зобов`язання з боку відповідачки та не впливають на загальний розмір її заборгованості. Щодо стягнення заборгованості по штрафним санкціям Позивач окрім заборгованості за наданим кредитом також просить стягнути з відповідачки штраф за порушення грошового зобов`язання в розмірі 800,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦКУкраїни). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Суд звертає увагу, що надані до позовної заяви документи не містять відомостей про порядок та умови нарахування штрафних санкцій (штрафів, пені), зокрема не визначено їх розмір, підстави нарахування та період, за який вони нараховані. У зв`язку з цим суд позбавлений можливості перевірити правомірність і обґрунтованість заявлених до стягнення штрафних санкцій. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання (штрафів) є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо відступлення права вимоги Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року в справі №909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106) зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляд різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону № 2664-III. Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У цій справі, право вимоги до боржника [PERSON] переходило від первісного кредитора до кожного наступного нового кредитора два рази, де фінальним кредитором є ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», а відтак для перевірки існування у позивача права вимагати виконання боржниками відповідних обов`язків має надати докази переходу прав у зобов`язанні на кожному етапі. Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 тощо. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту набуття TOB «ФК ФОРТ», ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» права вимоги до відповідачки за кредитним договором позивач надав копії відповідних документів - договорів, реєстрів боржників, актів приймання-передачі, платіжних доручень. При цьому статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Норми статті 1077 ЦК України не містять імперативного положення про те, що право вимоги до нового кредитора за договором факторингу переходить саме з моменту сплати оплати новим кредитором (фактором) на користь первісного кредитора (клієнта) заборгованості та інших платежів відповідно до договору факторингу. У цій справі, умовами договору факторингу №1 від 22.02.2021 року та №01-23-02/21 від 23.02.2021 року не було передбачено, що права грошової вимоги вважаються відступленими в день отримання клієнтом в повному обсязі оплати за такими договорами. Враховуючи викладене, TOB «ФК ФОРТ» набуло права вимоги до боржника [PERSON] з моменту підписання відповідного акт приймання-передачі реєстру боржників від 22.02.2021 року до договору факторингу №1 від 22.02.2021 року, а ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» відповідно, набув таке право вимоги після підписання акту приймання-передачі реєстру боржників від 23.02.2021 року до договору факторингу №01-23-02/21. Також на підтвердження переходу права вимоги позивач надав платіжне доручення №35 від 23.02.2021 року, платіжне доручення №129 від 23.02.2021 року та договір про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.03.2021 року. Подані документи свідчать про проведення взаєморозрахунків між первісними кредиторами та позивачем у межах правовідносин, що виникли з договорів факторингу. Отже, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» як кредитор у зобов`язанні має право на пред`явлення позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №491014784 від 19.11.2019 року. Щодо строку позовної давності Суд, досліджуючи доводи представника відповідача щодо строків позовної давності, дійшов до такого. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно із приписами ст.ст. 260,261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 року на всій території України було встановлено карантин. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020 року. Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 року Законом № 540-IX. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22). Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а скасований він був з 24 год. 00 хв. 30.06.2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 року до 30.06.2023 року. Поряд із цим Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17.03.2022 року. Надалі Законом України від 08.11.2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024 року. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024 року, а після 30.01.2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 року в справі №903/602/24 зазначила, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Враховуючи наведене, строк позовної давності, на думку суду, позивачем не пропущено. Розглянувши вимоги ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» про стягнення з [PERSON] на їх користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 200,00 грн., суд дійшов до висновку про їх часткове задоволення, виходячи з такого. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Частиною 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 200,00 грн. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подано копії: договору №03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024 року, акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024 року, платіжної інструкції №4928 від 01.10.2024 року. Розглянувши надані позивачем документи, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд виходить з того, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Суд вважає доведеним той факт, що саме Литвиненко О.І. було підготовлено та подано позовну заяву. Так, є акт №1 від 15.07.2024 року, підписаний директором Наваренком В.Г., в якому зазначено перелік юридичних послуг, які адвокат надав, а клієнт прийняв по справі за позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме: первинна консультація, правовий аналіз наявних у замовника документів по справі, підготовка позовної заяви. Тому твердження представника відповідача у відзиві про те, що вимоги позивача про відшкодування витрат ґрунтується на припущеннях, не підтверджений належними доказами їх понесення у справі №333/2812/25, не відповідає дійсності. З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи, докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи складність справи, а також обсяг виконаних адвокатом робіт (фактично представником позивача складено тільки позовну заяву, по справі було три судових засідання, у яких представник позивача участі не приймав), суд,

Outcome: partial