Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

У грудні 2024 року позивачка через свою представницю звернулась до суду із позовом, в якому просила: визнати недійсним документ, що посвідчує право (державний акт) від 27.07.2010 року ЯЛ 368668, виданий ім`я [PERSON] та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки 3223155400:03:030:0110; визнати недійсним документ, що посвідчує право (державний акт) від 27.07.2010 року ЯЛ 368667 виданий ім`я [PERSON] та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки 3223155400:03:030:0111; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 0,66 гектарів, у межах та із відповідним розмежуванням земель, що визначені згідно державного акта на право приватної власності не землю серії Р1 № 245691 від 18.04.2003 року, виданого Козинською селищною радою. В обґрунтування своїх вимога зазначила, що Згідно державного акта на право приватної власності не землю серії Р1 № 245691, виданого 18.04.2003 року Козинською селищною радою на підставі рішення № 8/1 від 25.02.1999 року, № 68/158 № 68/159 від 27.03.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 8193 від 18.04.2003 року, на ім`я [PERSON] , передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,66 гектарів, земельна ділянка розташована у Київській обл., Обухівський р-н, смт Козин. Цільове призначення згаданої земельної ділянки: Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства. на вказаній земельній ділянці позивачкою збудовано садовий будинок. Під час оформлення земельної ділянки було виготовлено технічно документацією із землеустрою, складової якої є Збірний кадастровий план станом на 16.02.2024 року, та виявлено невідповідність відомостей ДЗК. Із вказаного збірного плану вбачається, що за даними ДЗК, на земельну ділянку площею 0,66 га, що належить Позивачці, - існують накладки. Вбачається порушення пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою зі сторони Відповідач [PERSON] та Відповідачки [PERSON] .. У відповідачів право власності на земельні ділянки 3223155400:03:030:0110, 3223155400:03:030:0111 виникло за даними ДЗК пізніше 27.07.2010 року, на підставі відповідних державних актів від 27.07.2010 ЯЛ 368668, виданого ім`я [PERSON] , та від 27.07.2010 ЯЛ 368667, виданого ім`я [PERSON] . Позивач, як власник земельної ділянки, може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. 05.12.2024 року ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області позовну заяву залишено без руху, надано позивачці 5-тиденний строк для усунення недоліків. 12.12.2024 року ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області прийнято позовну заяву, відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 15.07.2025 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області закрито підготовче провадження, призначено судовий розгляд по суті. Сторони в судове засіданні не з`явились. Представниці позивачки подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідачі, які повідомлялись належним чином, в судове засідання повторно не з`явились, заяв чи клопотань про поважність неявки або по суті справи не надали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, даючи оцінку діям відповідачів, які суд оцінює, як такі, що направлені на затягування розгляду справи по суті, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідачів на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Частинами 1 та 2 ст. 78 ЗК України, визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Земля є унікальним обмеженим природним і базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства. Її розподіл є особливо чутливим до зазначених принципів (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (пункти 75-76), від 20 липня 2020 року у справі № 923/196/20 (пункт 39), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 132)). Згідно зі статтею 58\~Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 577/2977/15-ц Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спору потрібно виходити із законності набуття кожною зі сторін права власності на спірну земельну ділянку із застосуванням до спірних правовідносин саме тієї редакції закону, яка була чинною на момент їх набуття. Судом встановлено, що згідно державного акта на право приватної власності не землю серії Р1 № 245691, виданого 18.04.2003 року Козинською селищною радою на підставі рішення № 8/1 від 25.02.1999 року, № 68/158 № 68/159 від 27.03.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 8193 від 18.04.2003 року, на ім`я [PERSON] , передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,66 гектарів, земельна ділянка розташована у Київській обл., Обухівський р-н, смт Козин. Цільове призначення згаданої земельної ділянки: Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства. Частина 1ст.\~126\~ЗК України в редакції, що діяла станом на 18.04.2003, коли позивачка отримала державний акт на право власності на землю, визначала, що право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 125 ЗК України, у редакції, яка діяла станом на 18.04.2003, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації. Відповідно до п.п. 9, 10 розділу VІІ\~«Прикінцеві та\~перехідні положення»\~Закону України\~«Про Державний\~земельний кадастр»\~№ 3613-VІ від 07липня 2011 року, який набрав чинності з 01січня 2013 року, до 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Відповідно до п. 1.2 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему №174 від 02 липня 2003 року, який діяв з 25липня 2003 року до 20 серпня 2012 року, державний реєстр земель - це складова частина державного земельного кадастру, який складається з книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та Поземельної книги,яка містить відомості про земельну ділянку і формується за допомогою АС ДЗК. Пунктом 12 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему №174 від 02липня 2003 року, передбачено, що на кожну земельну ділянку ведеться поземельна книга. Кадастровий план земельної ділянки це складова частина Поземельної книги, графічний документ, що відображає межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників і землекористувачів, лінійні проміри між точками по межі земельної ділянки, місце розташування земельної ділянки, та складається з використанням даних державного земельного кадастру. Пунктом 4 розділу VІІ\~«Прикінцеві та перехідні положення»\~Закону України\~«Про Державний\~земельний кадастр»\~№3613-VІ\~від 07\~липня 2011 року, який набрав чинності з 01січня 2013року, передбачено, що у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель,відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий позивачці 18.04.2003, зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, то 25.02.1999 року у позивачки виникло право власності на вказану у цьому акті земельну ділянку, площею 0,66 га на підставі рішення Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 8/1, на яке міститься посилання в Державному акті. Позивач збудувала садовий будинок на згаданій земельній ділянці. Адреса садового будинку: [ADDRESS] . Загальна площа (кв.м): 253,7, Житлова площа (кв.м): 62,0. Право власності зареєстроване за Позивачкою [PERSON] у Бюро технічної інвентаризації, номер запису: 13 в книзі: 3, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого 31.03.2006 року виконкомом Козинської селищної ради. Позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Також право власності Позивача підтверджує Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформована 30.11.2024 року через веб-сайт. Згідно цієї інформації, згаданий садовий будинок має реєстраційний номер майна: 14330360, дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 31.03.2006 року. Дата внесення запису: 31.03.2006 року. Під час оформлення земельної ділянки було виготовлено технічну документацію із землеустрою, складової якої є Збірний кадастровий план станом на 16.02.2024 року, та виявлено невідповідність відомостей ДЗК. Із вказаного збірного плану вбачається, що за даними ДЗК, на земельну ділянку площею 0,66 га, що належить Позивачці, - існують накладки. Державним кадастром реєстратором Відділ №1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру Хмельницькій області винесено рішення №РВ-6800235042024 від 19.12.2024 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до державного земельного кадастру від 10.12.2024 (реєстраційний номер ЗВ-9797986492024) з таких підстав: - електронний документ не відповідає установленим вимогам, про що зазначено в протоколі проведення перевірки електронного документа; - розташовані в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати іншої земельної ділянки або її частини. Відповідно до пункту 6 статті 24 закону України «Про державний земельний кадастр» підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. За допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру встановлено, що земельна ділянка, яка формується перетинається з ділянкою 3223155400:03:030:0035 (площа співпадає на 14.2028), 3223155400:03:030:0110 (площа співпадає на 17.7468), 3223155400:03:030:0111 (площа співпадає на 15.0504), 3223155400:03:030:0017 (площа співпадає на 0.2269), 3223155400:03:030:0044 (площа співпадає на 0.9744). Після усунення перетину із земельними ділянками звернутись із заявою про реєстрацію земельної ділянки. Розробником технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відведення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є землевпорядник ФОП [PERSON] . Із листа землевпорядника ФОП [PERSON] щодо державної реєстрації земельної ділянки у відомостях Державного земельного кадастру вбачається наступне. Провівши кадастрову зйомку земельної ділянки, яка розташована в Київській області, Обухівський район, селище Козин, було виставлено, що фактична площа земельної ділянки складає 0,6145 га, яка відрізняється від площі 0,66 га, яка зазначена в Державному акті на право приватної власності на землю серія Р1 № 245691, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 8193 від 18 квітня 2003 року, по всьому периметру земельної ділянки встановлено паркан та на ділянці присутні господарські будівлі та споруди. Заперечень у замовника гр. [PERSON] щодо фактичного землекористування та площі не виявлено, було розроблено за згодою замовника технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для подальшої процедури щодо присвоєння кадастрового номеру на земельну ділянку. Проте, під час розробки документації із землеустрою виявлено перетин меж земельної ділянки, межі якої встановлюють з ділянками, які вже зареєстровані в Державному земельному кадастрі, а саме: - № 3223155400:03:030:0110, власник згідно відомостей ДЗК [PERSON] , площа накладки 0,1091 га; - № 3223155400:03:030:0111, власник згідно відомостей ДЗК [PERSON] , площа накладки 0,0925 га; - № 3223155400:03:030:0035, власник згідно відомостей ДЗК [PERSON] , площа накладки 0,0873 га; - № 3223155400:03:030:0044 (дорога), власник згідно відомостей ДЗК Козинська селищна рада, площа накладки 0,0060 га; - № 3223155400:03:030:0017, власник згідно відомостей ДЗК [PERSON] , площа накладки 0,0014 га. Враховуючи, що під час кадастрової зйомки необхідно виконати погодження меж з суміжниками, яке передбачено ст. 198 Земельного кодексу України, а контактні дані [PERSON] та [PERSON] встановити не вдалось, то відповідно межі також не вдалось погодити. Державна реєстрація земельної ділянки кадастровий № 3223155400:03:030:0110 згідно ДЗК за гр. [PERSON] підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30.11.2024. Державна реєстрація земельної ділянки кадастровий № 3223155400:03:030:0111 згідно ДЗК за гр. [PERSON] підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30.11.2024. Крім того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за гр. [PERSON] та за гр. [PERSON] не зареєстровані будь-які об`єкти нерухомого майна. Адвокат Балабан О.Ф., в інтересах Позивачки, звернулась до компетентних органів, у зв`язку із накладення земельної ділянки кадастровий № 3223155400:03:030:0110 (власник згідно ДЗК гр. [PERSON] ), площа накладки 0,1091 га, а також у зв`язку із накладенням земельної ділянки кадастровий № 3223155400:03:030:0111 (власник згідно ДЗК гр. [PERSON] ), площа накладки 0,0925 га, та накладення земельної ділянки № 3223155400:03:030:0035 (належної самій Позивачці). Згідно листа-відповіді Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області (Відділ № 6) від 15.08.2024 року було надано технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадянам членам садового товариства «НЕСКУЧНЕ». Також було надано проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] . Також було надано проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] . Цією ж відповіддю 15.08.2024 року повідомлялось, що у Відділу № 6 відсутня Книга записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, Київської області в якій міг би міститись запис про видачу державних актів на земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:03:030:0110, 3223155400:03:030:0111 та 3223155400:03:030:0035. Згідно листа-відповіді Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, отриманого на ухвалу суду про витребування доказів, повідомляється, що у Відділі № 6 відсутні другі примірники державних актів серії ЯЛ № 368668 від 27.10.2010 року, виданого на ім`я [PERSON] , та серії ЯЛ № 368667 від 27.01.2010 року, виданого на ім`я [PERSON] . Виходячи з вищевикладеного, внесення запису № 8193 від 18.04.2003 щодо реєстрації державного акту на ім`я [PERSON] до інших реєстрів, баз даних, тощо не могло бути здійснене. Ураховуючи вище викладене вбачається порушення пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою зі сторони Відповідача [PERSON] та Відповідачки [PERSON] . При чому, у Позивачки право власності на земельну ділянку площею 0,66 га виникло на підставі рішення Державного Акту від 18 квітня 2003 року серія Р1 № . 245691. У відповідачів право власності на земельні ділянки 3223155400:03:030:0110, 3223155400:03:030:0111 виникло за даними ДЗК пізніше 27.07.2010 року, на підставі відповідних державних актів від 27.07.2010 ЯЛ 368668, виданого ім`я [PERSON] , та від 27.07.2010 ЯЛ 368667, виданого ім`я [PERSON] . Ці державні акти були оформлені на ім`я відповідачів на підставі вище згаданих проектів землеустрою в 2010 роках, тобто на момент, коли позивачка вже набула право власності на її земельну ділянку. Земельні ділянки відповідачів сформовані з перетином меж земельної ділянки пл. 0,66 га Позивачки, межі якої встановлюють з ділянкою № 3223155400:03:030:0110, площа накладки 0,1091 га, а також з ділянкою № 3223155400:03:030:0111, площа накладки 0,0925 га. Тому, Позивачка, як власниця земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України). Підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до частини другої статті 152\~ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (частина третя 152 ЗК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11 указано наступне, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Згідно до частини 13 статті 79-1\~ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Аналогічну норму містить частина 10 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр». З огляду на викладене, порушене право позивачки підлягає захисту, шляхом визнання недійсним документу, що посвідчує право (державний акт) від 27.07.20210 року ЯЛ 368668, виданого на ім`я [PERSON] та скасуванням державної реєстрації земельної ділянки 3223155400:03:030:0110; та визнання недійсним документу, що посвідчує право (державний акт) від 27.07.2010 року ЯЛ 368667, виданого на ім`я [PERSON] та скасуванням державної реєстрації земельної ділянки 3223155400:03:030:0111. Такий спосіб вирішення спору буде достатнім для відновлення порушених прав позивача. Позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку, площею 0,66 гектарів, у межах та із відповідним розмежуванням земель, що визначені згідно державного акта на право приватної власності не землю серії Р1 № 245691 від 18.04.2003 року, виданого Козинською селищною радою задоволенню не підлягають, оскільки право власності позивачки на вказану земельну ділянку не оспорюється в цій справі і доводиться наданими нею до суду правовстановлюючими документами. Враховуючи викладене та

Outcome: partial