Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Кредитним договором №00-9720122 від 13.04.2024 в розмірі 17733 грн 10 коп. В обґрунтування позову зазначено, що 13.04.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №00-9720122 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Макс Кредит» визначають порядок і умови надання товариством грошових коштів у кредит, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов електронного договору, а також регулюють відносини, що виникають між товариством та позичальником. Позивач вказав, що відповідач добровільно за допомогою мережі інтернет перейшов на офіційний сайт товариства: https://treba.credit та ознайомився з актуальною редакцією Правил надання грошових коштів у позику, зазначив свої персональні дані, в тому числі і банківську картку, на яку в подальшому отримав грошові кошти, пройшов декілька етапів підтвердження наміру вступити у договірні відносини з товариством та уклав кредитний договір без зовнішнього впливу. Відповідно до умов кредитного договору 13.04.2024 первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 5500 грн. Позивач зазначив, що 21.10.2024 ТОВ «Макс Кредит» уклало договір факторингу №21102024-МК/Ейс з позивачем, відповідно до якого перейшло право вимоги до відповідача на суму 20483,10 грн. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» 17733,10 грн заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати. Ухвалою суду від 03.06.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. У судові засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судові засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, клопотань чи заяв до суду не подав, не повідомив суд про причини неявки. Суд, виконуючи вимоги ст. 280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. Ухвалою суду від 22.08.2025 вирішено здійснювати заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 13 квітня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та відповідачем укладено Договір кредитної лінії № 00-900-9720122, відповідно до п.1.1 якого кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с.17-21). Сума кредитного ліміту складає 5500 грн, тип кредиту - кредитна лінія, строк дії кредитної лінії 360 днів. Позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю 08.04.2025 або достроково (п.п.1.2, 1.3 договору). Відповідно до п.1.5 договору тип процентної ставки фіксована. Знижена процентна ставка становить 1,48 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше рекомендованої дати оплати. Стандартна процентна ставка складає 2,47 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.3 цього договору, після 25 дня користування кредитом. Згідно п.2.8 договору дата надання/видачі кредиту 13.04.2024, дата перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку коштів кредиту в сумі 5500 грн на карту позичальника № [NUMBER] . Проценти за користування кредитом нараховуються на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, з урахуванням умов пункту 3.1 цього Договору (п.3.3 договору). Даний договір відповідно до п. 7.10 підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». ТОВ «Макс Кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі. 13.04.2024 ТОВ «Макс Кредит» ініціювало переказ коштів згідно договору безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «Платежі Онлайн» на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджено інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» та відповіддю АТ «Універсал Банк» від 29.07.2025 на запит суду (а.с.30, 65-77). 21 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК «Ейс» (Фактор) та ТОВ «Макс Кредит» (Клієнт) укладено договір факторингу №21102024-МК/Ейс, згідно умов якого фактор зобов`язується передати клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу №21102024-МК/Ейс від 21.10.2024 фактор та клієнт уклали даний акт про те, що згідно з вимогами договору факторингу року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників від 21.10.2024 року. З Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №21102024-МК/Ейс від 21.10.2024 слідує, що [PERSON] є боржником за кредитним договором, сума заборгованості становить 20483,10 грн, яка складається з: 6050 грн залишку заборгованості по тілу кредиту; 11683,10 грн суми заборгованості за відсотками, 2750 грн штрафні санкції. Відповідно до виписки з особового рахунку за [PERSON] рахується заборгованість за Кредитним договором в розмірі 17733,10 грн. Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено частиною першою статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Із положень частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 №675-VIII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №675-VIII) слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону №675-VIII пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. За змістом частини шостої статті 11 Закону №675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII). В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами. Сторони вправі укласти кредитний договір у електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Досліджені судом докази підтверджують те, що ТОВ «Макс Кредит» і [PERSON] уклали в електронній формі кредитний договір, який підписаний сторонами електронним підписом. Відповідач підписав цей договір одноразовим ідентифікатором, направленим товариством на телефонний номер відповідача. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22), від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження 61-6066св23) та інших. Отже, сторони у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредитного ліміту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо. На виконання умов кредитного договору ТОВ «Макс Кредит» перерахувало грошові кошти на банківський рахунок [PERSON] , який самостійно вніс до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства номер своєї платіжної карти. Відтак, у встановлений договором строк відповідач не повернув кредитні кошти та не сплатив нараховані проценти, нараховані в межах дії договору. Розмір кредитної заборгованості відповідачем не спростований. Згідно з п. 1 ч. 1 ст.\~512, ст.\~514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. 21 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК «Ейс» (Фактор) та ТОВ «Макс Кредит» (Клієнт) укладено договір факторингу №21102024-МК/Ейс, згідно умов якого фактор зобов`язується передати клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу №21102024-МК/Ейс від 21.10.2024 фактор та клієнт уклали даний акт про те, що згідно з вимогами договору факторингу року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників від 21.10.2024 року. З Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №21102024-МК/Ейс від 21.10.2024 слідує, що [PERSON] є боржником за кредитним договором, сума заборгованості становить 20483,10 грн, яка складається з: 6050 грн залишку заборгованості по тілу кредиту; 11683,10 грн суми заборгованості за відсотками, 2750 грн штрафні санкції. Отже, враховуючи наведені вище норми цивільного законодавства та умови Договору, на теперішній час ТОВ «ФК «Ейс» є кредитором у зобов`язанні за кредитним договором № 00-9720122 від 13.04.2024 і саме йому належить право вимоги за цим договором до [PERSON] . Позивач заявив вимоги про стягнення із [PERSON] заборгованості, яка існувала в нього станом на момент отримання від відповідної кредитної установи права вимоги за кредитним договором. Будь-яких інших нарахувань позивач не здійснював, що вбачається із розрахунку заборгованості. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] не виконав зобов`язання за укладеним сторонами кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» слід стягнути прострочену заборгованість, яка заявлена позивачем в позовній заяві, в розмірі 17733,10 грн. кредитної заборгованості, з якої: прострочена заборгованість за кредитом 6050 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 11683,10 грн. Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України. Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми в рахунок відшкодування за правничу допомогу суд зазначає наступне. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята\~статті 137 ЦПК України). Зі змісту статей\~10,\~11,\~12,\~13 ЦПК України\~в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується\~Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому\~законом\~порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року в справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18). Позивач просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Ейс» витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 7 000 грн. З матеріалів справи вбачається, що представником ТОВ «ФК «Ейс» у цій справі був адвокат Тараненко А. І., який діяв на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №4956, довіреності від 04.12.2024, відповідно до якої ТОВ «ФК «Ейс» уповноважує адвоката Тараненка А.І. представляти інтереси в судах України. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачу в суді до позовної заяви було долучено: договір про надання правничої допомоги, копію акту приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги, згідно з яким адвокат надав клієнту послуги на загальну суму 7 000 грн; копію протоколу погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо, на її думку, є недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також у постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, у постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22. Разом з тим, сторона відповідача не скористалася правом на подання клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді.

Outcome: approved