Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

16.06.2025 позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з ТОВ «Мобайл Енерджи» на свою користь заборгованість із заробітної плати в сумі 66050,26 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 березня 2025 року по день ухвалення рішення суду, але не більш як за шість місяців, та компенсацію за 4 дні невикористаної відпустки в розмірі 3688,32 грн. В обґрунтування позову зазначила, що 01 лютого 2024 року її прийнято на роботу до ТОВ «Мобайл Енерджи» на посаду оператора заправних станцій 3 розряду. 28 березня 2025 року позивачку звільнено з роботи за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України. У день звільнення позивачці не було виплачені всі суми, що належить виплатити при розрахунку. Заборгованість із заробітної плати за листопад грудень 2024 року та січень лютий березень 2025 року становить 66\~050,26 грн. На неодноразові усні та письмове від 23 квітня 2025 року звернення про погашення заборгованості та надання відомостей про суму нарахованої але не виплаченої заробітної плати жодної реакції не було. Згідно даних Ніжинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України розмір заробітної плати за останніх 12 місяців становить 241585,91 грн. Крім того, позивачка зазначила, що має 4 календарні дні невикористаної основної відпустки, отже відповідач має виплатити грошову компенсацію за дні невикористаної відпустки, що становить 3688,32 грн. Оскільки порушення прав позивачки є триваючим, то вважає, що має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 березня 2025 року по день ухвалення рішення суду у даній справі. За розрахунком позивачки середньоденна заробітна плата становить 235,12 грн. Ухвалою судді 20 червня 2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; судове засідання призначено на 12 годину 00 хвилин 09 липня 2025 року, яке в подальшому відкладено на 12 годину 20 хвилин 11 серпня 2025 року. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі та підтримку позовних вимог. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позов чи заяву про відкладення розгляду справи не надав. У відповідності ч. 1\~ст.\~280\~ЦПК України суд знаходить можливим провести розгляд справи у відсутності сторін на підставі наданих документів, та ухвалити заочне рішення. Згідно з ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України \~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису за відсутності учасників справи не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку. Судом установлено, що [PERSON] перебувала в трудових відносинах із ТОВ «Мобайл Енерджи». Відповідно до наказу №138-К від 28 березня 2025 року [PERSON] звільнена за угодою сторін за ст. 36 п. 1 КЗпП України, на підставі заяви (а. с. 7). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частина перша статті 47 КЗпП України встановлює, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Верховний Суд у постанові від 21.02.2023 у cправі №910/6968/16\~(607/6254/15-ц), вирішуючи спір про наявність обов`язку сплатити нарахованої, але не виплаченої заробітної плати звертає увагу на зміст поняття заробітної плати, який узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03.05.1996, ратифікованої Законом України від 14.09.2006 № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі №\~821/1083/17\~(провадження № 11-1329апп18) зазначила, що виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Згідно ст. 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені ст. 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. [PERSON] у позовній заяві стверджує, що відповідач остаточного розрахунку при звільненні не здійснив, заборгованість по заробітній платі на день її звільнення становить 66050,26 грн. У матеріалах справи міститься письмова заява [PERSON] від 23.04.2025 надіслана до ТОВ «Мобайл Енерджи» про погашення заборгованості, надання відомостей про суму заборгованості по заробітній платі, розмір середньоденної заробітної плати, копії наказів про призначення на роботу та звільнення з роботи. Дана заява була вручена «за довіреністю» відповідачу 02.05.2025 засобами поштового зв`язку (а.с. 10 12). Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 23.04.2025 підтверджено, що сума нарахованої, але не виплаченої відповідачем [PERSON] заробітної плати за листопад 2024 року склала 20385,47, за грудень 2024 року 16644,00 грн, січень 2025 року 17629,99 за лютий 2025 року 8699,68 грн, за березень 2025 року 2691,07 грн. Таким чином, заборгованість ТОВ «Мобайл Енерджи» перед позивачкою по заробітній платі за період з листопада 2024 року по березень 2025 року включно становить 66050,26 грн. Щодо вимоги про стягнення компенсації за невикористану відпустку. Позивачка просить стягнути компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 3688,32 грн, посилаючись на те, що має 4 календарних днів невикористаної основної відпустки. Оскільки відповідачем не надано жодних доказів на спростування даного твердження, суд погоджується із наданим позивачкою розрахунком. Порядком обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки (абз. 1 п. 2 Порядку). Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку. Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки (п. 7 Порядку). Компенсація за невикористану відпустку мала бути виплачена відповідачем позивачці при звільненні, тобто 28.03.2025, тому середня заробітна плата для розрахунку компенсації береться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передували березню 2025 року, тобто з березня 2024 року по лютий 2025 року. Виходячи з індивідуальних відомостей про застраховану особу ПФУ (форма ОК-7) середня заробітна плата [PERSON] за період березень 2024 року лютий 2025 року склала 922,08 грн (145268,04 грн: 262 роб.д.). Таким чином, розмір компенсації за невикористану відпустку становить 3688,32 грн (922,08 грн х 4 д.) Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом ураховано наступне. Як убачається із роз`яснень даних у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток працівника визначається згідно ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, з подальшими змінами та доповненнями. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Відповідно до п. 8 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 з наступними змінами передбачено нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно позовної заяви позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення суду, беручи до уваги розмір середньоденної заробітної плати 253,12 грн, ураховуючи при цьому два повні календарні місяці перед звільненням лютий та березень 2025 року. Проте суд не погоджується з таким розрахунком, адже звільнення [PERSON] відбулось у березні 2025 року, тому за основу для розрахунку слід брати доходи за попередні 2 місяці, тобто за січень та лютий 2025 року. Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору вбачається, що сукупна заробітна плата позивачки за останні два місяці (січень лютий 2025 року), що передують місяцю звільнення без вирахування сум податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів становить 26329,67 грн (17629,99 грн+8699,68 грн). Кількість робочих днів у січні та лютому 2025 року 43 дні, а отже середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 612,32 грн (26329,67 грн: 43 дні). Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 29 березня 2025 року по день ухвалення рішення становить 83275,52 (612,32 грн х 136 роб.д.). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідачем не подано належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивачки про невиплату їй належних сум при звільненні. Судом встановлено, що відповідачем порушені строки виплати заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, вина власника не виключається при фінансових труднощах підприємства чи відсутності коштів на розрахунковому рахунку, отже з відповідача на користь позивачки слід стягнути: нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 66050,26 грн, компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 3688,32 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 29 березня 2025 року по 11 серпня 2025 року в сумі 83275,52 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Порядок оплати та розміри ставок судового збору визначено Законом України «Про судовий збір». Статтею 5 даного Закону передбачено пільги щодо сплати судового збору. Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Виходячи з положень Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до складу фонду основної заробітної плати та фонду додаткової заробітної плати, а тому при поданні позовної заяви [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. З відповідача також підлягає стягненню на користь держави 2422,40 грн судового збору за вимоги про стягнення зарплати та компенсації за невикористану відпустку, від сплати яких була звільнена позивачка. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved