Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

Представник позивача подав до суду позовну заяву, у якій просив стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №3474394 від 26.05.2021 року у розмірі 23700 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 17250,00 грн заборгованість за відсотками; 1450,00 грн заборгованість за комісійними винагородами. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Позовна заява мотивована тим, що 26 травня 2021 року між ТОВ «Міолан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №3474394 у вигляді електронного документа із застосуванням електронного підпису. 13.09.2021 між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги № 07Т, відповідно до умов якого ТОВ «Міолан» передало (відступило) ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло їх щодо [PERSON] за договором про споживчий кредит №3474394. Таким чином, відповідно до договору відступлення прав вимоги №07Т, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 23700 грн, з яких: 5000,00 грн основна сума боргу; 17250,00 грн відсотки; 1450,00 грн комісійні винагороди. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте у позовній заяві зазначив у разі його неявки розглядати справу без участі представника за наявними матеріалами, при цьому позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або заперечень проти позову не подав. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних і доказів (постановляє заочне рішення). На підставі статей 280, 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Таким чином, суд розглядає справу за правилами ч. 4 ст. 223 ЦПК України у порядку заочного провадження, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд дійшов висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 26 травня 2021 року між ТОВ «Міолан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №3474394. Надалі, 13 вересня 2021 року між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги №07Т, відповідно до умов якого ТОВ «Міолан» передало (відступило) ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло права вимоги до [PERSON] за вказаним договором про споживчий кредит №3474394. Відповідно до договору про відступлення прав вимоги №07Т ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 23700 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 17250,00 грн заборгованість за відсотками; 1450,00 грн заборгованість за комісійними винагородами. Таким чином, ТОВ «Діджи Фінанс», набувши статус нового кредитора, отримало право пред`являти вимогу до [PERSON] щодо погашення наявної заборгованості за договором про споживчий кредит №3474394 на загальну суму 23700 грн, що узгоджується з положеннями ст. 514 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти. Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови взятих на себе кредитних зобов`язань не виконав, що виявилося у неповерненні кредитних коштів. Це стало підставою для звернення товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» як нового кредитора до суду з метою захисту своїх прав та інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З огляду на те, що строк виконання зобов`язання настав, доказів повернення боргу станом на день розгляду справи відповідачем не надано, як і не надано будь-яких інших доказів на підтвердження відсутності обов`язку зі сплати заявленої заборгованості за договором про споживчий кредит №3474394 від 26.05.2021, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заявленої заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати розподіляються між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Разом з тим, відповідно до положень ст. 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу є складовою частиною судових витрат, що підлягають розподілу між сторонами. При визначенні їх розміру суд має перевірити не лише наявність договору про надання правничої допомоги, але й фактичний обсяг наданих послуг та документальне підтвердження понесених витрат. Відповідно до правових позицій Верховного Суду, підтвердженням витрат на правничу допомогу можуть бути: договір про надання правової допомоги, акти виконаних робіт (наданих послуг), платіжні документи щодо оплати гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги. Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Суд, враховуючи принципи розумності, співмірності та справедливості, а також обсяг наданих правничих послуг, дійшов висновку про необхідність зменшення цієї суми. Суд визначає розмір відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 3000 грн. У решті заявлених вимог щодо відшкодування витрат на правничу допомогу суд відмовляє як необґрунтованих. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial