Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, у якій просив встановити юридичний факт постійного проживання [PERSON] з померлою [INFO] матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини після смерті останньої та просить визнати за позивачкою [PERSON] , як спадкоємицею за заповітом, право власності на спадкове майно, яке складається з цілого будинковолодіння, що розташоване в [ADDRESS] , власницею якого була [PERSON] , спадщину після смерті якої прийняв [PERSON] , вартістю 163341 гривня 00 копійок, до складу якого входить: житловий будинок «А»; господарський будинок «Б»; ворота з хвірткою «1»; огорожа «2». В обґрунтування позовних вимог представник позивачки [PERSON] посилається на те, що [INFO] померла баба позивачки [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входить ціле будинковолодіння, що в [ADDRESS] , до складу якого входить: житловий будинок «А»; господарський будинок «Б»; ворота з хвірткою «1»; огорожа «2». На час смерті [PERSON] з нею постійно проживав без реєстрації її син - батько позивачки [PERSON] . За життя [PERSON] склала два заповіти: 15.05.2020 року №9 на користь [PERSON] , яким заповідала останньому дві належні їй земельні ділянки; 15.05.20202 року №10 на користь [PERSON] , яким заповіла останньому належне їй будинковолодіння [ADDRESS] та земельну ділянку під даним будинковолодінням. Відповідач спадкоємець за заповітом [PERSON] спадщину після смерті матері прийняв, шляхом подання заяви до нотаріальної контори, де 27.09.2023 року отримав два свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Батько позивачки також прийняв спадщину за заповітом після смерті матері, оскільки постійно проживав з нею на час смерті, однак не встиг належним чином оформити спадкове майно, так як помер [INFO] . 27.03.2024 року [PERSON] склав на користь позивачки заповіт, яким все належне йому майно заповів дочці [PERSON] . Позивачка [PERSON] з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька 17.04.2025 року звернулась до Заліщицької державної нотаріальної контори, однак в.о.державного нотаріуса Заліщицької державної нотаріальної контори Дідик І.О. виявила неможливість встановлення факту постійного проживання батька позивачки з його матір`ю, тому відповіддю №167/02-14 від 17.04.2025 року рекомендувала звернутися до суду для визначення належності спадкового майна померлому [PERSON] та наступної належності позивачці, як спадкоємиці за заповітом. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилися, однак від представника позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. \~ \~ Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява, якою просив розглядати справу за його відсутності та позовну заяву задоволити у повному обсязі ІІІ. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 22.07.2025 року суддя Шевчук В.М. прийняла до свого провадження цивільну справу та визначила проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Дослідивши матеріали\~ цивільної справи, суд вважає,\~ що позовна заява [PERSON] ,\~який діє\~в інтересах\~ [PERSON] ,\~до [PERSON] \~про встановлення\~факту,\~що має\~юридичне значення\~та визнання\~права власності\~на нерухоме\~майно в\~порядку спадкування підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно даних паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Заліщицьким РВ УМВС України в Тернопільській області 18.06.2011 року, [PERSON] народилася [INFO] . Згідно витягу реєстру територіальної громади від 12.11.2024 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.11.1987 року батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.09.2008 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 26.09.2008 року, про що 26.09.2008 року складено відповідний актовий запис №10. Після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.12.2020 року [PERSON] померла [INFO] у віці 88 років, про що 01.12.2020 року Устечківською сільською радою Заліщицького району Тернопільської області складено відповідний актовий запис №13. Згідно договору дарування від 18.05.2005 року, посвдченого приватним нотаріусом Чаплій В.В. та зареєстрованого в реєстрі за номером 1552, [PERSON] передала у власність [PERSON] цілий житловий будинок, який згідно даних, викладених у довідці БТІ від 17.05.2005 року за №299, має наступні характеристики: загальнокорисна площа 98,9 кв.м, житлова площа 81,3 кв.м. Відчужуються також господарські будівлі і споруди, а саме: стайня-стодола під літерою «Б», огорожа, ворота. Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого Заліщицьким районним комунальним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації від 23.06.2005 року, житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в цілому, розташований в [ADDRESS] , зареєстрований за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Заліщицького районного нотаріального округу Чаплій В.В. 18.05.2005 року за реєстраційним №1552 та записаного в реєстрову книгу №1 за реєстровим №70. Відповідно до довідки, виданої КП «Заліщицьке міське комунальне підприємство» від 31.03.2025 року, житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Заліщицького районного нотаріального округу Чаплій В.В. 18.05.2005 року за реєстраційним №1552 та записаного в реєстрову книгу №1 за реєстраційним №70. Згідно довідки від 22.04.2025 року, виданої ФОП [PERSON] , вартість нерухомого майна (житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що за адресою: [ADDRESS] ), становить 163341 гривня. Як вбачається з довідки Устечківського старостинського округу Чортківського району Тернопільської області від 03.04.2025 року №02.1-29/53, [PERSON] здійснював догляд за своєю матір`ю [PERSON] до часу її смерті [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно з заповітом, посвідченим старостою Устечківського старостинського округу Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області 27.03.2024 року та зареєстрованим у реєстрі за №13-11, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде мені належати і на що я за законом матиму право заповідаю [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ». Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.08.2011 року батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.04.2024 року [PERSON] помер [INFO] у віці 69 років, про що 09.04.2024 року Заліщицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено відповідний актовий запис №115. Як вбачається з довідки Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області від 02.05.2025 року №296, станом на 03.04.2024 року за адресою: [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: 1. [PERSON] - помер [INFO] ; 2. [PERSON] , [INFO] син дружини померлого; 3. [PERSON] , [INFO] дружина померлого; 4. [PERSON] , [INFO] дочка померлого; 5. [PERSON] , [INFO] син померлого. Судом встановлено, що спадкове майно після смерті [PERSON] складається з цілого будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS] , вартістю 163341 гривня 00 копійок, до складу якого входить: житловий будинок «А»; господарський будинок «Б»; ворота з хвірткою «1»; огорожа «2». Згідно копії спадкової справи №99/2024 рік, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] , позивачка [PERSON] є спадкоємицею за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] . Листом в.о.державного нотаріуса Заліщицької державної нотаріальної контори Тернопільської області І.Дідик №167/02-14 від 17.04.2025 року позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду для визначення належності спадкового майна померлому [PERSON] та наступної належності позивачці, як спадкоємиці за заповітом, відтак визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, оскільки існують перешкоди для оформлення права власності на спадкове майно у нотаріальному порядку. V. Оцінка суду Згідно зі ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.6 ст.294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Отже, суд може встановити юридичний факт у тому разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. А, тому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені в судовому засіданні докази вказують на те, що [PERSON] дійсно проживав разом з померлою [INFO] матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Суд вважає, що відсутність документів, які б підтверджували факт проживання [PERSON] разом зі своєю матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті останньої позбавляє [PERSON] права на отримання спадщини, чим порушуються її спадкові права, які підлягають поновленню шляхом задоволення заяви. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України сдкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Належно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно зі ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст.1275 ЦК України якщо від\~прийняття спадщини\~відмовився один\~із спадкоємців\~за заповітом,\~частка у\~спадщині,\~яку він\~мав право\~прийняти,\~переходить до\~інших спадкоємців\~за заповітом\~і розподіляється\~між ними\~порівну. Якщо\~від прийняття\~спадщини відмовився\~один із\~спадкоємців за\~законом з\~тієї черги,\~яка має\~право на\~спадкування,\~частка у\~спадщині,\~яку він\~мав право\~прийняти,\~переходить до\~інших спадкоємців\~за законом\~тієї ж\~черги і\~розподіляється між\~ними порівну. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено пра вових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування п.23 передбачає, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності судовому розгляду не підлягають. У разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вирішуючи дані позовні вимоги, суд виходить з того, що дані правовідносини є спадковими, а позивачка позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, тому її право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання відповідно до вимог положень п.1 ч.2 ст.16 ЦК України. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. При цьому, у своїй постанові по справі №570/997/19 від 16.06.2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду звернув увагу, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом ст.392 ЦПК України право власності на майно може бути визнано судом також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно матеріалів справи у ній відсутні дані, які б вказували, що визнання позову відповідачем [PERSON] суперечить вимогам закону. За встановлених обставин справи суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємиці при оформленні її спадкових справ, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі, відтак [PERSON] має право на спадкування майна, яке належало померлому [PERSON] , власницею якого була [PERSON] , після смерті якої прийняв спадщину [PERSON] . VI. Щодо розподілу судових витрат Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах, оскільки позивач не заявляє вимогу про стягнення судових витрат з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved