Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-14 00:00:00

[PERSON] 04.07.2018 року звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська з даним позовом, у якому просить суд встановити факт родинних стосунків між [PERSON] та померлим [PERSON] , як племінниці та дядька; змінити черговість одержання права на спадкування визнавши за спадкоємцем за законом другої черги [PERSON] право на спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , разом зі спадкоємцем першої черги [PERSON] . Позовна заява мотивована тим, що її рідний дядько [PERSON] помер [INFO] . Позивач своєчасно звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Євчук І.Л. із заявою про прийняття спадщини після смерті дядька [PERSON] помер [INFO] . У зв`язку з тим, що відсутні документи, які підтверджують родинні стосунки між позивачем та її рідним дядьком [PERSON] позивач вимушена звернутись до суду із вимогою про встановлення факту родинних стосунків для оформлення спадщини. Одержання або відновлення документів, що підтверджують факт родинних стосунків між нею та її дядьком неможливо у зв`язку з тим, що [PERSON] є уродженцем с. Скелева Єнакіївського району Донецької області у зв`язку із давністю та тим, що на даній території відбувається збройний конфлікт. Позивач після смерті свого дядька [PERSON] , померлого [INFO] , є спадкоємцем другої черги за правом представлення після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] . Позивач протягом семи років допомагала [PERSON] , купувала ліки та продукти харчування, тоді як відповідач з батьком не спілкувалась, виїхала проживати за межі України та покинула його в безпорадному стані, а відтак відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України позивач має право на спадкування за законом разом із спадкоємцем першої черги. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 09.07.2018 року позовну заяву передано на розгляд Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 03.08.2018 року вищевказану позовну заяву прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 01.10.2018 року клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Євчук І.Л. копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 11.12.2018 року в задоволенні клопотання [PERSON] про витребування у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Євчук І.Л. доказів щодо звернення [PERSON] , [INFO] , до неї з питання щодо укладання договору довічного утримання з [PERSON] - відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 04.03.2019 року відмовлено у визнанні причини пропуску процесуальних строків поважними та поновленні пропущеного процесуального строку на пред`явлення зустрічного позову. Відмовлено у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Євчук І.Л. про витребування майна з чужого незаконного володіння та виселення. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 04.03.2019 року клопотання представника [PERSON] - Пільха А.В. про витребування доказів - задоволено частково. Витребувано в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області інформацію про вид та розмір нарахованої пенсії [PERSON] за період з січня 2016 року по січень 2018 року, включно. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 12.03.2019 року в задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - Пільх А.В. про забезпечення позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Євчук І.Л. про зміну черговості одержання права на спадкування - відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 15.06.2019 року клопотання [PERSON] про забезпечення доказів - залишено без розгляду. Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Дніпропетровська 15.06.2020 року в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про залишення позовної заяви без розгляду - відмовлено. Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 15.06.2020 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Євчук Ірина Леонідівна про встановлення факту родинних відносин та зміну черговості одержання права на спадкування відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.11.2020 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2020 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 22.03.2021 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26.11.2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 13.04.2021 року прийнято до провадження вищевказану цивільну справу. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 08.02.2022 року призначено у справі судово-медичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 27.06.2022 року прийнято до розгляду та поновлено провадження у справі. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 03.08.2022 року призначено у справі судово-медичну експертизу, проведення якої доручити експертам Дніпровського обласного бюро медичної експертизи. На час проведення експертизи провадження по справі зупинено. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 04.09.2023 року поновлено провадження у цивільній справі. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.02.2024 року ухвали Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 18.10.2024 року та 24.10.2024 року скасовано, справу направлено для суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 30.04.2024 року призначено у справі судово-медичну експертизу. На час проведення експертизи провадження по справі зупинено. 01.11.2024 року до суду з Державної спеціальної установи «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» надійшов висновок експерта. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 30.04.2024 року поновлено провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Євчук І.Л., про встановлення факту родинних відносин та зміну черговості одержання права на спадкування. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник Черненков О.В. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, натомість її представник - адвокат Трушев О.П. просив суд в задоволенні прозову відмовити в повному обсязі. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Євчук Ірина Леонідівна у судове засідання не з`явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. [PERSON] надала суду відзив, у якому посилалась на те, що [PERSON] шляхом обману заволоділа ключами та документами на квартиру [ADDRESS] , а також речами та грошима спадкодавця. [PERSON] не доглядала протягом тривалого часу [PERSON] , а почала з ним спілкуватись лише в грудні 2017 року. Спадкодавець не перебував у безпорадному стані, не звертався за допомогою до близьких родичів, вів активний образ життя. [PERSON] надала суду відповідь на відзив, в якій посилаючись на обставини викладені в позові, а також на те, що померлий [PERSON] , [INFO] , не міг сам себе забезпечувати, оскільки був людиною похилого віку та інвалідом війни другої групи. Факт надання йому допомоги з боку відповідача підтверджується квитанціями про купівлю ліків. Зазначила, що відповідач не володіє даною інформацією, оскільки не підтримувала з батьком стосунків. Представником [PERSON] - Пільх А.В. надано суду заперечення на відповідь на відзив, в яких він посилаючись на те, що відповідач підтримувала стосунки з батьком, а також на те, що [PERSON] почала спілкуватись з батьком відповідача лише в грудні 2017 року, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що [PERSON] після смерті [PERSON] неправомірно заволоділа його майном та не надає до нього доступу відповідачу. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, оцінивши надані докази, дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька - [PERSON] . Крім доньки ( [PERSON] ) у [PERSON] був син (рідний брат [PERSON] ) - [PERSON] , 1961 року народження. 16 грудня 1994 року [PERSON] отримав реєстраційне посвідчення, яке зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР 16.12.1994 року та записано в реєстрову книгу №XXIV за реєстраційним №11 про право власності на квартиру [ADDRESS] . [PERSON] постійно проживав в квартирі [ADDRESS] . 20 серпня 1997 року [PERSON] отримав Державний акт на право приватної власності на землю (Т.1, а.с.22). Відповідно до зазначеного Державного акту [PERSON] отримав у власність земельну ділянку площею 0,060 гектарів для ведення садівництва в садовому товаристві «Весна». Згідно відповіді відділу з питань виплати пенсій № 5 управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 07.03.2019 року [PERSON] у 2000 році по 08.01.2002 року отримував пенсію по інвалідності, з 09.01.2002 по 30.12.2003 року - пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком та з 31.12.2003 року по 31.01.2018 року пенсію за віком (а.с. 35, том 3). Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 198 (а.с. 9, том 1). Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема, у вигляді квартири [ADDRESS] (а.с. 21, том 1). Відповідно до спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , з заявами про прийняття спадщини після його смерті звернулись [PERSON] (а.с. 60, том 1) та [PERSON] (а.с. 68, том 1). Необхідність встановлення факту родинних відносин [PERSON] обґрунтувала тим, що вона не має змоги отримати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з помилкою допущеною при видачі їй свідоцтва про шлюб, а саме вказано дошлюбне прізвище « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 3 статті 12, частинах 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах 1-3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до органів РАЦС з заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану. Отримала відповідь з Новокадацького районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ,про відмову у внесенні змін до актового запису.(т.2, а.с 142-143). У справах про встановлення фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів, суд може брати до уваги всі передбачені законом засоби доказування, серед яких показання свідків, що пояснюється відсутністю письмових доказів, які б посвідчували такі факти. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 638/15738/17 (провадження № 61-15921св19), зроблено висновок про те, що до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися не тільки такі письмові докази, як свідоцтва про народження, шлюб, смерть, актові записи про народження та смерть. Доказами, які підтверджують наявність цього юридичного факту також можуть бути: акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб. Крім того, судами підлягають врахуванню довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану. Також мають враховуватися показання свідків, яким достовірно відомо про стосунки померлого із заявником. Цей перелік не є вичерпним. Наявні у матеріалах справи докази, а саме: копія свідоцтва про народження [PERSON] , копія свідоцтва про шлюб [PERSON] , копія свідоцтва про смерть [PERSON] наявність родинних зв`язків між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не доводять. Позивачем не надано достовірних доказів про те, що її мати [PERSON] та [PERSON] мають походження від одних батьків, відповідно наступне споріднення позивача та [PERSON] встановити не можливо. Позивач, свідки [PERSON] [PERSON] , допитані в судовому засіданні не змогли відтворити родинне дерево [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи вказане, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині встановлення факту родинних відносин, за недоведеністю споріднення між позивачем та померлим [INFO] [PERSON] . Стосовно вимог в частині зміни черговості одержання права на спадкування, суд зазначає наступне. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України): перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки; друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця; четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування). Відповідно до ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги. За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Аналогічний правовий виносок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.10.2019 року у справі № 552/8452/17 (провадження № 61-48561св18). Тлумачення поняття «безпорадний стан» Верховний Суд України провів в справі №200/21452/15-ц від 171.0.2018 року, відповідно до якого безпорадний стан такий стан особи, у якому ця особа не може самостійно забезпечити свої життєві потреби, потребує стороннього догляду, допомоги, піклування. У випадку існування спору за спадок, безпорадний стан спадкодавця повинен довести позивач, заявляючи вимогу про усунення спадкоємця від права спадкування. При цьому лише одних пояснень позивача та показань свідків недостатньо для доведення безпорадного стану спадкодавця. Повинні бути певні медичні документи, які б підтверджували факт необхідності стороннього догляду особі. Свідок [PERSON] 24 квітня 2019 року надав в судовому засіданні пояснення, що він проживає в м.Нікополь, Дніпропетровської області. Він є двоюрідним братом [PERSON] , [PERSON] доводиться йому дядьком та хрещеним батьком. [PERSON] є родичем [PERSON] . В останнє [PERSON] приїздив до нього в гості у 2015 році у разом з [PERSON] . З [PERSON] він спілкувався, підтримував родинні зв`язки. [PERSON] спілкувалася з [PERSON] та була частим гостем у [PERSON] . Свідок просив [PERSON] щоб вона допомагала [PERSON] . Коли в останнє бачив [PERSON] в 2015 році, то померлий був настроєний оптимістично, на здоров`я не скаржився. Свідок на похоронах [PERSON] присутній не був. Інформацію про стан здоров`я [PERSON] отримував від [PERSON] . В останнє спілкувався з [PERSON] 05 січня 2018 року, коли поздоровляв [PERSON] з днем народженням. [PERSON] регулярно проходив лікування як учасник Великої вітчизняної війни у госпіталі для ветеранів. Крім того, [PERSON] мав пенсію, якої останньому вистачало та навіть у 2015 році [PERSON] сам пропонував надати фінансову допомогу сестрі із Донецька у розмірі 15 000 грн. [PERSON] отримала пенсію [PERSON] за останні два місяці. [PERSON] не звертався до свідка з проханням про надання допомоги. Свідок [PERSON] 24 квітня 2019 року надав в судовому засіданні пояснення про те, що він проживає в м.Дніпро та є чоловіком [PERSON] . Познайомився з [PERSON] в 1984 році. [PERSON] є братом матері [PERSON] . Він разом зі своєї дружиною вирішили, що [PERSON] став потребувати сторонньої допомоги за 6 років до своєї смерті, з ним потрібно було знаходиться постійно. [PERSON] зі своїми дітьми не спілкувався, та діти його пригнічували, він тягнувся до сім`ї [PERSON] . Останні 2-3 роки [PERSON] не міг самостійно наточити ножі, харчуватися, непритомнів, хоча вигляд у нього був хороший. [PERSON] останні 3-4 роки перестав їздити на свою дачу, а до цього часу свідок йому регулярно допомагав на дачі. [PERSON] почав все забувати, втрачав орієнтацію у просторі, не міг самостійно розпоряджатися грошима та за [PERSON] приходилося сплачувати комунальні платежі. На прохання [PERSON] свідок регулярно допомагав останньому приймати душ, оскільки [PERSON] боявся впасти. Лікарі телефонували йому та [PERSON] стосовно стану здоров`я [PERSON] , і саме вони займалися його лікуванням. 22 січня 2018 року [PERSON] самостійно поїхав до сина [PERSON] за грошима, які той в нього забрав. Син [PERSON] був п`яницею. Він з дружиною просили сина [PERSON] зателефонувати дочці та повідомити про смерть батька. У той же час, відповідаючи на запитання у цьому ж засіданні, свідок [PERSON] повідомив, що [PERSON] готував сам собі їсти. [PERSON] витрачав свою пенсію на продукти харчування, йому вистачало пенсії для того, щоб оплачувати комунальні послуги.Свідок допомагав [PERSON] розподілом грошових коштів. [PERSON] оформив на свого сина свою банківську картку на яку приходила пенсія. Останні роки [PERSON] став безпорадним. Після смерті [PERSON] свідок їздив на дачу [PERSON] для наведення порядку. Свідок [PERSON] 24 квітня 2019 року надала в судовому засіданні пояснення, що мешкає у м.Дніпро, є головою правління садового товариства «Весна» та сусідкою по дачі [PERSON] . З [PERSON] свідок знайома з 1985 року з моменту створення садового товариства. Вона регулярно спілкувалася з [PERSON] ,він вражав її своєю працездатністю в 91 рік, був активним членом товариства, працював на дачі весь час зі своїм сином, вона не бачила щоб син [PERSON] зловживав алкогольними напоями. В останній раз бачила [PERSON] в вересні 2017 року, сина [PERSON] бачила в жовтні 2017 року, коли він приїхав на дачу для оплати рахунків за електроенергію. [PERSON] завжди розповідав про свою доньку яка проживає в м. Челябінськ та про своїх онуків, планувава свою квартиру залишити доньці.. [PERSON] ніколи не бачила на дачі. Здається бачила чоловіка [PERSON] , він приїзжав на дачі після смерті [PERSON] . Ключі від дачі були в неї, їх передала [PERSON] коли приїжджала та оплачувала рахунки за електроенергію, це було весною 2018 року, Про смерть [PERSON] їй повідомила [PERSON] . В судовому засіданні [PERSON] 29 січня 2025 року надала пояснення про те, що [PERSON] потребував постійної сторонньої допомоги останні 6 років. [PERSON] не міг самостійно користуватися побутовою технікою, сплачувати комунальні послуги, приготувати собі їжу. Вона та її чоловік кожний день їздили до [PERSON] та допомагали. [PERSON] був дуже хворою людиною, мав погану пам`ять та не орієнтувався у просторі, його потрібно було мити та купляти йому памперси. Син та донька [PERSON] відмовилися від батька, [PERSON] регулярно мав конфлікти з сином та колишньої дружиною. [PERSON] просив [PERSON] щоб вона його догледіла та поховала, бо він нікому не був потрібний. У той же час, відповідаючи на запитання у цьому ж засіданні, [PERSON] зазначила, що вони з [PERSON] не зверталися до соціальних органів для оформлення догляду за останнім, [PERSON] був проти оформлення догляду, він не звертався до [PERSON] з запитом про надання допомоги. Син [PERSON] приїздив до батька кожний місяць за грошима коли приходила пенсія. У сина були ключі від квартири батька поки він їх не загубив. [PERSON] оформив на сина свою пенсійну картку для того щоб син оплачував комунальні платежі, але син почав пропивати пенсію батька, у зв`язку з чим у [PERSON] виникли борги за комунальні платежі. 22 січня 2018 року [PERSON] сам вийшов з дому, сів на маршрутку та поїхав на житловий масив Західний, де живе його колишня дружина та син для вирішення конфлікту щодо розтрачених сином грошей з пенсійної картки. Коли [PERSON] приїхав за вказаною адресою виникла сварка і колишня дружина викликала наряд поліції. Після того, як прибула поліція та поспілкувалася з [PERSON] - він вирушив додому, але йдучи на зупинку підсковзнувся та впав, і це побачила поліція, яка приїжджала на виклик. Поліцейські надали йому допомогу та відвезли у швидку, а з лікарні [PERSON] зателефонували з телефону [PERSON] лікарі та розповіли в якому він стані. Позивачу не відомо як звали сусіда по тамбуру [PERSON] та хто є головою садового товариства «Весна» де у [PERSON] була дача. Свідок [PERSON] 09 квітня 2025 року надав в судовому засіданні пояснення про те, що він проживає в м.Дніпро та є чоловіком [PERSON] . Познайомився з [PERSON] в 1984 році. [PERSON] є братом матері [PERSON] . Свідок працював на заводі разом з братом [PERSON] . З 2013 року [PERSON] просив його доглядати його земельну ділянку, охороняти. Після смерті [PERSON] продовжив охороняти земельну ділянку. Стосунки з дітьми у [PERSON] були погані. Ключі від квартири були у них та у сина, син потім загубив ключі. З 2016 року хвороби [PERSON] посилились. За рекомендаціями сімейного лікаря моя дружина дбала за [PERSON] , його харчуванням, прийомом ліків. [PERSON] щорічно їздив в госпіталь ветеранів війни. Він погано чув, турбувала катаракта. Оскільки ліки були дорогі, він з дружиною виділяли свої кошти. Майже вся пенсія [PERSON] пішла на допомогу [PERSON] . Мати його дружини звали [PERSON] , була рідною сестрою [PERSON] , а дружина є племінницею [PERSON] . Він кожний день приїжджав до [PERSON] та надавав йому допомогу, його дружина готувала їжу. [PERSON] приймав душ лише за його допомогою . [PERSON] не забороняли самостійно виходити на вулицю і він міг виходити, допомогали [PERSON] робити покупки , бо він не вмів користуватися кредитною карткою. Перед смертю [PERSON] поїхав на житловий масив [PERSON] до сина бо син забрав всі кошти, там виник конфлікт з викликом поліції, на вулиці він втратив свідомість і поліція повезла його в лікарню. В лікарню крім них ніхто не навідувався. Він з дружиною займалися похованням [PERSON] .. Однак на запитання у цьому ж засіданні, свідок [PERSON] повідомив, що [PERSON] сам їздив в госпіталь ветеранів війни, та сам там проходив лікування. Свідок не зміг відповісти на запитання чому коли його допитували в 2019 році в якості свідка він не повідомляв суд про те, що він з дружиною витрачали свої кошти на утримання [PERSON] та зазначав про те, що [PERSON] вистачало коштів. . [PERSON] ніколи не казав, що він звертався до доньки за фінансовою або будь-якою іншою допомогою. Представник позивача надала суду нотаріально завірену заяву свідка [PERSON] , який допитувався судом у 24 квітня 2019 року. При оцінці вказаної заяви суд керується такими нормами цивільно-процесуального законодавства. Згідно зі ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Згідно з ч.2 ст. 69 ЦПК України свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин. Відповідно до ч.1 ст. 91 ЦПК України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи.Порядок допиту свідків визначений ст. 230 ЦПК України. Так, згідно з наведеною нормою головуючий під розписку попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приводить його до присяги. Свідок, який не може прибути у судове засідання внаслідок хвороби, старості, інвалідності або з інших поважних причин, допитується судом у місці його проживання (перебування). Згідно зі ст. 92 ЦПК України сторони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи. Порядок письмового опитування учасників справи як свідків визначений ст. 93 ЦПК України. Отже, законом передбачена можливість письмового опитування як свідків лише учасників справи, до яких відповідно до ст. 42 ЦІПК України відносяться лише сторони і треті особи. Зазначений в заяві свідка свідок не є учасником справи. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд вважає допустимим доказами лише показання свідків, безпосередньо допитаних в судовому засіданні. Таким чином, заява свідка є недопустимим доказом у справі, яка отримана з порушенням передбаченого ст. 230 ЦПК України порядку, а тому суд не приймає її до уваги. Суд аналізуючи покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] встановив: [PERSON] проявляв самостійність у побуті: мав пенсію, яка покривала його фінансові потреби, регулярно сам ходив до магазину за продуктами, готував собі їжу , самостійно оплачував комунальні платежі, проявляв фізичну активність: самостійно користувався громадським транспортом (в тому числі 22 січня 2018 року), (самостійно доїхав з житлового масиву Фрунзенський на житловий масив Західний 22 січня 2018 року) що свідчить про здатність [PERSON] забезпечувати базові потреби (харчування, побутові витрати) без сторонньої допомоги. [PERSON] проявляв когнітивну функціональність: спілкувався з сусідами по дачі, спілкувався з позивачкою та її чоловіком використовуючи мобільний телефон та міг самостійно зателефонувати, вів розмову з поліцією 22 січня 2018 року, реагувавши на зовнішні обставини та орієнтувався в ситуації. У той же час, суд , виходячи з аналізу показів свідка [PERSON] та позивачки, які вони надавали у 2019 році при первісному розгляді справи, та аналізу показів цих же осіб під час розгляду цієї ж справи вже у 2025 році, вбачає, що їх свідчення були доповнені новими обставинами, які не повідомлялися суду при первісному розгляді справи. Крім того, судом на підставі показів свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] встановлено, що у [PERSON] був син [PERSON] , з яким він регулярно спілкувався, у сина були ключі від квартири батька, [PERSON] разом з сином їздив на дачу де вони займалися садівництвом, та [PERSON] оформив доступ до своєї пенсійної картки у Приват Банку на сина для того, щоб син сплачував комунальні платежі по квартирі батька. Також судом встановлено, що медична документація не містить відомості про те, що [PERSON] приходив на прийоми лікарів у супроводі позивача. Натомість, свідок [PERSON] повідомив суд про те, що [PERSON] сам їздив до лікарні. Відповідно до Рапорту Новокодацького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській справі від 22.01.2018 року: «22.01.2018 року о 15-41 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 22.01.2018 року о 15-39 за адресою: [ADDRESS] . Конфлікт з колишнім чоловіком. Вибиває двері. Заявник [PERSON] ». «Результат відпрацювання: «22.01.2018 року 16-38. По приїзду було проведено проф бесіду та роз`яснювальну роботу. Конфлікт врегульовано, чоловік поїхав додому. Заявниця більше допомоги не потребує». Довіреністю від 27 грудня 2017 року , яка посвідчена приватним нотаріусом ДМНО Кретовою Н.Б. [PERSON] особисто уповноважив [PERSON] представляти його інтереси . Підписуючи довіреність , [PERSON] , добровільно, за особистої участі , усвідомлено висловив свою згоду на умови, зазначені в ній, які чітко та зрозуміло викладені в довіреності. . З даних, які містяться в медичній картці №7379 складеної в Амбулаторії №1 КЗ «ДЦП МСД №11», виписних епікризів №3880, 287, 3818, 3694, 404 медичної картки №2857, 1036, 2960/919, які складені в КЗ «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» вбачається, що [PERSON] самостійно з`являвся на амбулаторні прийоми до лікарів Амбулаторії №1 КЗ «ДЦП МСД №11» та на планові щорічні лікування в КЗ «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» включно по жовтень 2017 року, що свідчить про збереження фізичної та когнітивної функціональності. У висновку експерта № 346, виконаного Державною спеціальною установою «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 21.10.2024 року зазначено, що згідно аналізу наданої медичної документації, комісією експертів у [PERSON] наступні захворювання: «ІХС (ішемічна хвороба серця): стабільна стенокардія напруги ІІ-ІІІ ФК. Постінфарктний кардіосклероз (в анамнезі приблизно 1985-1988 рік). Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., 2 ст., гіпертрофія лівого шлуночка, ризик 4. СН ІІАст, ІІІ ФК по NYНА. Хронічна ДЕП (дисциркуляторна енцефалопатія) ІІ-ІІІ ст на фоні гіпертонічної хвороби ІІІ ст, атеросклерозу, помірний аміостатичний синдром, двобічна пірамідна недостатність, вестибулопатія. Виражений психоорганійчний синдром, астенічний варіант з вираженими мне стичними розладами та виходом в деменцію внаслідок ДЕП ІІ-ІІІ ст. Атеросклероз, оклюзія артерії гомілок. Ішемія нижніх кінцівок ІІ ст. Хронічний двосторонній кохлеоневрит. Приглухуватість ІІІ ст. Хронічний холецистит, хронічний панкреатит, хронічний пієлонефрит, хронічний цистит, ДОА (деформуючий остеоартроз) великих суглобів». Враховуючи похилий вік та ступінь розвитку захворювань [PERSON] потребував постійної сторонньої допомоги з 2016 року до смерті (а.с. 201-215, том 4). Експерт, визначаючи безпорадний стан спадкодавця, враховує наявність у нього певних захворювань, фізичних вад або інших обставин, , які унеможливлюють самостійне здійснення ним юридичних дій, зокрема, щодо розпорядження своїм майном. Це може включати в себе нездатність розуміти значення своїх дій, керувати ними , а також здійснювати певні дії, необхідні для оформлення спадщини. Більш детально , експерт може враховувати наступні фактори, медичні аспекти,наявність захворювань, що обмежують когнітивні функції, які унеможлвлюють самостійне персування та виконання дій, пов`язаних з оформленням документів, психологічні аспекти, хронічні психічні розлади, соціальні аспекти, умови життя спадкодавця, наявність підтримки з боку родичів чи інших осіб. Їх вплив на процес прийняття рішень щодо майна. Важливо враховувати , чи були спадкодавцю створені умови для самостійного прийняття рішень, чи він був під впливом інших осіб, також юридичні аспекти . Рішення про визнання особи безпорадною приймається судом, а експерт надає висновок, який є одним із доказів у справі. . При дослідженні висновку експерта суд повинен виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватись на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності.Разом з цим, суд також не може обґрунтовувати своє рішення лише висновком експертизи. Суд прийшов до висновку, що питання наявності безпорадного стану у [PERSON] необхідно вирішувати на підставі комплексного аналізу всіх доказів, включаючи медичну документацію, висновок експерта, рапорту поліції та показання свідків. Медична документація підтверджує наявність хронічних захворювань у [PERSON] , які створювали обмеження, але не унеможливлювали самостійне забезпечення умов життя. Висновок експерта №346 від 21.10.2024 року , який досліджувався експертом лише на підставі медичної документації, без особливості поведінки, висловлювань, способу життя померлого [PERSON] про його потребу в постійній допомозі з 2016 року не має вирішальної сили, оскільки оцінка безпорадності є питанням права, а не компетенцією експерта. Покази свідків, рапорт поліції,оформлення доручення , довідка про розмір отриманої пенсії свідчать про здатність [PERSON] самостійно забезпечувати базові потреби (здатність до самообслуговування (здатність готувати їжу, відвідування магазину), самостійне пересування, використання громадського транспорту, спілкування). Таким чином, позивач не довела, що спадкодавець [PERSON] потребував матеріальної допомоги саме від позивача, адже він за життя отримував пенсію, мав достатні матеріальні кошти, щоб матеріально забезпечувати та утримувати себе. Враховуючи викладене, Позивачка не довела наявність у сукупності юридичних фактів, передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України, які б свідчили про наявність підстав для зміни черговості одержання права на спадкування, зокрема, не надала належні та допустимі докази на підтвердження того, що вона тривалий час опікувалася та матеріально забезпечувала померлого, та що останній перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду. Також, Позивачем не надано суду належних та беззаперечних доказів того, що [PERSON] ухилялася від надання допомоги своєму батькові та він потребував такої допомоги з її боку. Доказів звернення спадкодавця або Позивача до Відповідача з проханням про матеріальну допомогу спадкодавцю та свідоме ухилення [PERSON] від надання такої допомоги суду не надано. Аналізуючи вищевказані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить до висновку, що вимоги щодо зміни [PERSON] черговості одержання права на спадщину після [PERSON] , померлого [INFO] , відсутні, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність вищеперелічених юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у [PERSON] могло виникнути право на зміну черговості спадкування з підстав, передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України, Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed