Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача До Заліщицького районного суду Тернопільської області надійшла позовна заява [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , до Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Представник позивача [PERSON] просить суд встановити юридичний факт про те, що [PERSON] , який помер [INFO] , був сином померлого [INFO] [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON] . Окрім того просить встановити факт належності померлому [INFO] [PERSON] свідоцтва про право власності на житло, видане Чортківським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 25.05.1993 року на квартиру [ADDRESS] , а також просить визнати за позивачем, як спадкоємцем за законом, право власності на частини квартири [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Чортківським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 25.05.1993 року, дійсною вартістю 670868 гривень 82 копійки, після смерті померлого [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] - батько [PERSON] , спадщину після смерті якого прийняли: дружина - [PERSON] , син - [PERSON] та син - [PERSON] , оскільки проживали та були зареєстровані з померлим разом на момент його смерті в одній квартирі. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , спадщину після смерті якої прийняли: син - [PERSON] та син - [PERSON] , оскільки проживали та були зареєстровані з померлою разом на момент її смерті в одній квартирі. [INFO] помер [PERSON] рідний брат позивача, спадщину після смерті якого прийняв [PERSON] , оскільки проживав та був зареєстрований з померлим разом на момент його смерті в одній квартирі. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на частину квартири в [ADDRESS] , яка належала йому та на 2/4 частини квартири, які належало померлим батькам, спадщину після смерті яких прийняв позивач та його брат [PERSON] . З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом та оформлення права власності на частини квартири, позивач звернувся із заявою до приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Ткачук С.О., який повідомив позивачу про відмову у вчиненні вказаної нотаріальної дії, оскільки позивачем не надано правовстановлюючих документів на вищевказане майно та не підтверджено родинні відносини між померлим та позивачем, тому пропонує для вирішення спору з метою оформлення права на спадкове майно після смерті [INFO] [PERSON] звернутися з позовом до суду. ІІ.Заяви (клопотання) учасників справи Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилися, однак представник позивача надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просить задоволити у повному обсязі. Відповідач - представник Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області у підготовче судове засідання не з`явився, однак від міського голови до суду надійшла заява, якою просив розглядати справу за його відсутності, щодо вирішення даної справи покладається на розсуд суду. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 22.07.2025 року суддя Шевчук В.М. прийняла до свого провадження цивільну справу та визначила проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , до Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно даних паспорта громадянина України № [NUMBER] від 20.06.2022 року, орган що видав 6115, [PERSON] народився [INFO] та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.07.2022 року батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.08.2006 року [PERSON] помер [INFO] у віці 62 років, про що 19.04.2002 року відділом реєстрації актів цивільного стану Заліщицького районного управління юстиції Тернопільської області складено відповідний актовий запис №36. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00050511324 від 08.04.2025 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Заліщицького районного управління юстиції Тернопільської області 30.11.1976 року, актовий запис 71, після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.09.2021 року [PERSON] померла [INFO] у віці 78 років, про що 21.09.2021 року Заліщицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) складено відповідний актовий запис №351. Як вбачається з довідки Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області від 04.04.2025 року №240, станом на 21.06.2021 року у квартирі [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: 1. [PERSON] - померла [INFO] ; 2. [PERSON] , [INFO] - син померлої; 3. [PERSON] , [INFO] - син померлої. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.02.2022 року [PERSON] помер [INFO] у віці 45 років, про що 22.02.2022 року Заліщицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) складено відповідний актовий запис №69. Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00050452999 від 04.04.2025 року, виданого Заліщицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області, батьками [PERSON] , який народився [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , про що 14.07.1977 року у Книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено актовий запис №59. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.02.2022 року [PERSON] помер [INFO] у віці 45 років, про що 22.02.2022 року Заліщицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) складено відповідний актовий запис №69. Висновком Заліщицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 20.02.2025 року [PERSON] відмовлено у внесенні змін до актового запису про смерть №69 від 22.02.2022 року, складеного Заліщицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а саме: виправити ім`я померлого з « [PERSON] » на « [PERSON] », оскільки відсутні відомості, що підтверджують даний факт, а саме: в актовому записі про смерть не вказано місце народження та повну дату народження померлого. Відповідно до довідки про вартість нерухомого майна ФОП [PERSON] , вартість житлової нерухомості в [ADDRESS] станом на 02.05.2025 року становить 894491 гривню 76 копійок. Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло від 25.05.1993 року Чортківське міжрайонне бюре технічної інвентаризації посвідчує, що квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності в рівних частках [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , свідоцтво видане на підставі розпорядження від 05.05.1993 року №111. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, до складу якої входить: частини квартири [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності на житло, видане Чортківським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 215.05.1993 року, дійсною вартістю 670868 гривень 82 копійки. Листом приватного нотаріуса Чортківського нотаріального округу Тернопільської області Ткачук С.О. №56/01-16 від 07.04.2025 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину оскільки позивачем не підтверджено родинні зв`язки, а також відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, відтак встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, оскільки існують перешкоди для оформлення права власності на спадкове майно у нотаріальному порядку. V. Оцінка суду Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Нормою ч.1 ст.235 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року в справі №320/948/18 зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.1 п.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; особи, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб. Заінтересовані особи беруть участь у справах цієї категорії з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом). При цьому до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися такі документи та докази: 1) докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); 2) довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; 3) пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими та електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 78 ЦПК України встановлює вимоги, згідно яких доказ вважається допустимим. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Отже, суд може встановити юридичний факт у тому разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту. А, тому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази вказують на те, що померлий [INFO] [PERSON] був сином померлого [INFO] [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON] . Суд вважає, що відсутність документів, які б підтверджували факт родинних відносин заявника зі спадкодавцем, позбавляє [PERSON] права на отримання спадщини, чим порушуються його спадкові права, які підлягають поновленню шляхом задоволення заяви. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.12.2021 року в справі №464/6696/20 у разі коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно до положень зазначеної норми. При розгляді цих справ суд установлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах. А, тому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази вказують на те, що померлому [INFO] [PERSON] належало свідоцтво про право власності на житло, видане Чортківським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 25.05.1993 року на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України сдкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Належно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно зі ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст.1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено пра вових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" п.23 передбачає, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності судовому розгляду не підлягають. У разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вирішуючи дані позовні вимоги, суд виходить з того, що дані правовідносини є спадковими, а позивач позбавлений права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, тому його право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання відповідно до вимог положень п.1 ч.2 ст.16 ЦК України. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. При цьому, у своїй постанові по справі №570/997/19 від 16.06.2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду звернув увагу, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом ст.392 ЦПК України право власності на майно може бути визнано судом також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно матеріалів справи у ній відсутні дані, які б вказували, що відповідач - Заліщицька міська рада Чортківського району Тернопільської області заперечує проти задоволення позовних вимог. За встановлених обставин справи суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні його спадкових справ, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення, відтак [PERSON] має право на спадкування майна, яке належало померлому [PERSON] . VI. Щодо розподілу судових витрат Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах, оскільки позивачка не заявляє вимогу про стягнення судових витрат з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved