Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 12.12.1995 року Вигодянською сільською радою Біляївського району Одеської області, актовий запис № 40, а також стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати за надання їй правової допомоги в сумі 3000 грн та сплачений нею судовий збір в сумі 1211 грн 20 к. Свої вимоги мотивує тим, що причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач порушив шлюбну невірність. З червня 2024 року вони припинили шлюбні відносини та спільне господарство не ведуть. За таких обставин позивачка вважає, що їх з відповідачем шлюб носить формальний характер та підлягає розірванню. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивачка в судове засідання не з`явилась, але подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає, у разі неявки відповідача проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про день слухання справи належним чином, судова повістка повернулась на адресу суду з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою», відзив на позов не подав, а тому суд, приймаючи до уваги заяву позивачки, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Приймаючи до уваги заяву позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 110 Сімейного кодексу\~України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , сторони перебувають у шлюбі з 12.12.1995 року (а.с. 6). Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 11). Враховуючи те, що сторони з червня 2024 року подружні відносини не підтримують та спільне господарство не ведуть, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, неявку відповідача суд розцінює, як небажання зберегти сім`ю, а тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, у зв`язку з чим він підлягає розірванню. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу, а також щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09.06.2020 року по справі № 466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року по справі № 199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.04.2020 року по справі № 727/4597/19 зроблено висновки, що Закон «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату, а оскільки адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність до них не можуть бути застосовані положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 року № 13 та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 року № 148, оскільки останні не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку та не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. У вказаній постанові Верховний Суд також зазначає, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката та одночасно доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанцію, довідку, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Отже, як випливає з вищевикладеної позиції Верховного Суду, видана адвокатом квитанція, довідка або інший документ, складений у довільній формі на підтвердження отримання від клієнта готівкових коштів за надання правової допомоги разом із договором про надання правової допомоги (актами виконаних робіт тощо) є належним доказом для підтвердження витрат учасника справи на професійну правничу допомогу. Частиною 2\~ст.\~141\~ЦПК України\~встановлено,\~що судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються:\~1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з угодою № 37 (по цивільній справі) від 12.03.2025 року позивачці надавалась правова допомога адвокатом Середа Н.О., зокрема, оформлення позовної заяви про розірвання шлюбу. Відповідно до квитанції № 5, виданої адвокатом Середа Н.О. 11.03.2025 року, [PERSON] сплачено вартість наданих адвокатом послуг у розмірі 3000 грн. Таким чином суд вважає доведеним факт надання позивачці правової допомоги за умовами угоди № 37 від 12.03.2025 року, а також понесення нею фактичних витрат за надання такої допомоги у розмірі 3000 грн. За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн, оскільки позивачкою надано суду достатні та належні докази, які свідчать про отримання та фактичну оплату нею правової допомоги, а заявлений розмір понесених витрат за правничу допомогу, на переконання суду, є співмірним із предметом даного позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1211 грн 20 к., який з огляду на задоволення позову та положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у повному обсязі.

Outcome: approved