Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася \~до суду\~з позовом,\~в якому\~просить стягнути заборгованість зі сплати аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] за договором про сплату аліментів від 24.04.2023 року, посвідченого Пшеничною У.В., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, реєстр №676 у сумі 101 306 грн., 50 коп., з них 39 000 грн. основного боргу, 32 400 грн. пені, 29 906 грн., 50 кп. (50% витрат на медичне обслуговування). В обґрунтування позову позивача зазначила, що є донькою відповідача [PERSON] , народженою у шлюбі, зареєстрованому між [PERSON] та [PERSON] 11.05.2018\~р. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано, після розірвання шлюбу вона залишилась проживати разом із матір?ю і на даний час теж зареєстрована й проживає за адресою [ADDRESS] . Зазначила, що відповідач участі у її житті не приймав, у зв?язку з чим 24 квітня\~2023\~року між нею та відповідачем укладено договір про сплату аліментів, відповідно до умов якого відповідач зобов?язався сплачувати їй аліменти на утримання у розмірі 3 000 грн. щомісяця, шляхом перерахування аліментів на відкритий на її ім?я рахунок Крім того, ними було обумовлено, що за необхідності її стаціонарного лікування або обстеження відповідач сплачує грошові кошти для здійснення цього лікування або обстеження у державному або приватному лікувальному закладі у розмірі 50% від коштів, вказаних у документах про сплату цього лікування або обстеження, виданих організацією, яка буде проводити це лікування або обстеження, протягом 10 (десяти) днів з моменту представлення йому вказаних вище документів. Також договором визначено її право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідач належним чином виконував зобов?язання за договором про сплату аліментів до кінця листопада\~2023\~року. Починаючи з грудня\~2023\~року сплата аліментів за договором припинилася. Станом на момент звернення до суду з цією позовною заявою існує заборгованість зі сплати аліментів за 12 календарних місяців та пені у загальній сумі 71400 грн. Також у\~2023\~році позивачка проходила обстеження та стаціонарне лікування у ПП «Мережа медичних центрів «Родина», сумарна вартість медичних послуг якого становила 55 713 грн. та стоматологічне лікування на суму\~4100 грн. Загалом на медичні послуги для вона витратила у\~2023-2024\~році кошти у сумі 59 813 грн., 50% відсотків з яких відповідач був зобов?язаний компенсувати відповідно до умов договору про сплату аліментів, однак не здійснив цього. Передати відповідачу документи, які підтверджують понесені позивачкою витрати на медичні послуги, для компенсації половини вартості неможливо, оскільки невідоме місце проживання відповідача. Просить позов задоволити. Відповідач до суду подав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позивачем не\~надано суду\~належних та\~допустимих доказів\~наявності його\~вини щодо\~прострочення сплати\~аліментів,\~а тому\~відсутні правові\~підстави для\~стягнення неустойки\~за прострочення\~сплати аліментів. Щодо витрат\~на медичне\~обслуговування то Закон не\~передбачає стягнення\~додаткових витрат\~на утримання\~повнолітньої сина\~чи доньки,\~які навчаються,\~такі витрати\~охоплюються аліментами.\~Пункт 3\~Договору про\~сплату аліментів\~від 24\~квітня\~2023\~року\~передбачає оплату\~лише необхідного\~стаціонарного лікування\~або обстеження.\~Договором не\~передбачено оплати\~інших видів\~лікування. Натомість надані\~позивачем докази\~не підтверджують\~понесення витрат\~саме на\~«необхідне стаціонарне лікування та обстеження», а відповідно такі витрати не можуть бути відшкодовані. Позивачем не подано суду доказів необхідності понесення витрат на медичні послуги, а тому такі витрати не можуть бути стягнуті з відповідача. Також такі витрати не погоджувалися з відповідачем. Більше того, пункт 3 договору про сплату аліментів від 24 квітня\~2023\~року передбачає спеціальний порядок виплати коштів, а саме по спливу 10 днів після надання таких документів відповідачу. В матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення до відповідача з вимогою про оплату витрат та надання йому документів. Акти наданих послуг не містять підписів уповноважених осіб виконавця та замовника, а тому не є самостійними доказами понесення витрат на медичні послуги. Позивачем також не надано належних доказів оплати витрат на лікування на суму 59\~813 грн. Представник позивача в судовому засіданні надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав вимоги позову в частині стягнення несплаченої суми аліментів в розімірі 39 000 грн. та пені за несплату аліментів в розмірі 32\~400 грн. В решті позов заперечив з підстав викладених у відзиві, просить відмовити в цій частині позову. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, з`ясувавши та встановивши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Згідно з\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту для даних правовідносин передбачені\~Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ст.180 СК України\~встановлений обов`язок батьків утримувати повнолітню дитину, якщо вона продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Таке утримання здійснюється на час навчання, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до\~ст. 196 СК України\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] є донькою відповідача, 24 квітня 2021 року між ними укладено договір про сплату аліментів, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пшеничною У.В., реєстр. № 676. За умовами договору відповідач зобов`язався зобов?язується сплачувати позивачці аліменти на її утримання у розмірі 3 000 грн. щомісяця шляхом перерахування суми аліментів на відкритий на її ім?я рахунок, не пізніше 25 (двадцять п?ятого) числа поточного місяця за наступний місяць. Відповідно до п.5 договору сторонами обумовлено, що позивачка має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Окрім того, таке ж право позивача визначено положеннями ст.196 Сімейного кодексу України. Вказаний обов`язок відповідачем в повному обсязі не виконаний, у зв`язку із чим утворилась заборгованість по сплаті аліментів. Враховуючи визнання відповідачем в судовому засіданні позову в частині стягнення несплаченої суми аліментів в розімірі 39 000 грн. та пені за несплату аліментів в розмірі 32\~400 грн., обставини, якими обгрунтовані вказані вимоги у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Визнання позову не порушує вимог законодавства, прав та інтересів сторін чи інших осіб, а тому суд приходить висновку, що в цій частині позов підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 50% витрат на медичне лікування в розмірі 29 906 грн. 50 коп. то така не підлягає до задоволення з наступних підстав. Положеннями глави 16 Сімейного кодексу України, яка врегульовує правовідносини щодо утримання повнолітніх дітей не передбачено обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на повнолітню дитину. Крім того, згідно ст.201 Сімейного кодексу України положення ст.185 Сімейного кодексу України до даних правовідносин теж не застосовуються. Відтак, відповідач не має обов`язку прямо визначеного законом брати участь у додаткових витратах на позивачку. Тому в цій частині їх правовідносини врегульовуються положеннями договору про сплату аліментів. Так, згідно з пунктом 3 договору про сплату аліментів сторони погодили, що за необхідності стаціонарного лікування або обстеження позивачки відповідач сплачує грошові кошти для здійснення цього лікування або обстеження у державному або приватному лікувальному закладі. Вказані кошти виплачуються відповідачем у розмірі 50% (п?ятдесяти відсотків) від коштів, вказаних у документах про сплату цього лікування або обстеження, виданих організацією, яка буде проводити це лікування або обстеження, протягом 10 (десяти) днів з моменту представлення йому вказаних вище документів. Враховуючи те, що сторони погодили саме таку умови договору, доказуванню у даному спорі підлягають обставини що підтверджують необхідність стаціонарного лікування та обстеження; перебування саме на стаціонарному лікуванні; понесення витрат на таке лікування чи обстеження та розмір таких витрат; надання підвержуючих документів відповідачу. Разом із тим позивачкою на підтвердження вказаних обставин надано суду лише акти виконаних робіт ПП «Мережа медичних центрів «Родина» щодо надання медичних послуг на 55 713 грн., чеки про оплату 6000 грн. та 16308 грн. та чеки про оплату 2800 грн. та 1300 грн. за стоматологічне лікування. Проте, доказів, які б беззаперечно та безсумнівно свідчили про стаціонарне лікування позивачки, необхідність такого лікування чи обстеження (виписка з історії хвороби, скерування чи рекомендації лікаря, тощо) позивачкою суду не надано. З огляду на те, що доказування не може грунтуватись на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України), суд не може зробити висновок про необхідність стаціонарного лікування чи обстеження позивачки, а також про саме стаціонарне лікування позивачки лише із наданих актів та чеків, якими фактично підтвержено вид наданих послуг та їх вартість. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині до задоволення не підлягають, оскільки позивачем не доведені .

Outcome: approved