Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

Заступник керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва Катишев Кирило в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області (далі - ГУ Держгеокадастру у місті Києві та Київській області) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - [PERSON] ) про припинення права власності на частину земельної ділянки шляхом її конфіскації. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Оболонською окружною прокуратурою міста Києва при виконанні повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», встановлено порушення вимог ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України, що виразилися в невідчужені громадянином Російської Федерації [PERSON] 1/3 частки земельної ділянки сільськогосподарського призначення протягом встановленого законом строку. На підставі свідоцтва про спадщину за відповідачем зареєстровано право власності на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,0761 га з кадастровим номером 8000000000:79:168:0323 для ведення садівництва, яка розташована по [ADDRESS] . В подальшому відповідачу був виданий державний акт на право власності на вказану частку земельної ділянки. Таким чином, 1/3 частка вказаної земельної ділянки на праві приватної власності належить відповідачу [PERSON] . Відповідно до інформації з державних реєстрів право власності на вказану частку земельної ділянки до цього часу зареєстроване за відповідачем, який не відчужив її, внаслідок є підстави для конфіскації вказаної частки земельної ділянки у власність держави в особі ГУ Держгеокадастру у місті Києві та Київській області. Відповідач є власником вказаної частки земельної ділянки сільськогосподарського призначення більше 21 року, у зв`язку з чим він як іноземна особа у порушення ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України не здійснив її відчуження протягом одного року, а саме до 07.02.2004. Водночас позивач вважає, що строк позовної давності для звернення до суду із вказаною позовною заявою не пропущений, оскільки ні прокуратура, ні ГУ Держгеокадастру у місті Києві та Київській області не могли самостійно дізнатися про невідчуження відповідачем вказаної частки земельної ділянки у передбачений законодавством строк. За результатами моніторингу та інформації з реєстрів та отриманої в ході тимчасового доступу до документів у Київському державному нотаріальному архіві в межах досудового розслідування кримінального провадження прокуратура дізналася про факт невідчуження відповідачем вказаної частки земельної ділянки. Водночас прокурор може пред`явити позов на захист порушеного інтересу держави в будь-який час, а згідно з дією воєнного стану строк позовної давності продовжується на строк його дії. Попередній розмір судових понесених витрат у зв`язку з розглядом справи становить 3028 грн (судовий збір). Позивач просив конфіскувати у власність держави в особі ГУ Держгеокадастру у місті Києві та Київській області вказану частку земельної ділянки, яка на праві власності належить [PERSON] , а також стягнути з відповідача на користь Київської міської прокуратури сплачений судовий збір у сумі 3028,00 грн. 20.01.2025 судом постановлена ухвала про відкриття провадження у справі, якою справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 18.07.2025 судом постановлена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 21.08.2025 судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Представник позивача прокурор Голосов С.С. у судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі та просив задовольнити заявлені позовні вимоги. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини, внаслідок чого позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з копією з витягу з ЄРДР від 08.11.2024 у кримінальному провадженні №12024105050001061 внесено 26.09.2024 відомості про вчинення кримінального правопорушення за ст. 356 КК України за фактом вчинення неправомірних дій невстановленими особами, зокрема встановлений перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення, набутих іноземними громадянами у власність, і не відчужених іншим особам до теперішнього часу. Відповідно до копії листа Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 08.10.2024 №057-13602 у базі даних міського земельного кадастру земельна ділянка площею 0,0761 га з кадастровим номером 8000000000:79:168:0323 по [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] для ведення садівництва. Враховуючи належність частки вказаної земельної ділянку громадянину Російської Федерації, у діях вказаного власника містяться ознак порушення вимог земельного законодавства, зокрема ч. 4 ст. 81 ЗК України, чим можуть бути порушені права територіальної громади м. Києва. 1/3 частка земельної ділянки площею 0,0761 га з кадастровим номером 8000000000:79:168:0323, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.06.2002 №8-4590 (АЕК №633418) на праві власності [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ), що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку від 07.02.2003 серія КВ №145412. Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку від 31.01.2003 серія КВ №145428 та серія КВ №145413 по 1/3 частці вказаної земельної ділянки належить [PERSON] та [PERSON] Згідно з копією повідомлення Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області від 16.10.2024 №13532-24 громадянин Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , не значиться за обліками щодо документування посвідками на тимчасове або постійне проживання в Україні, а також відносно нього відсутні відомості щодо отримання паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Як вбачається із копії спадкової справи №134/2002 відносно майна померлого [PERSON] , громадянин Російської Федерації [PERSON] є сином померлого [PERSON] (копія свідоцтва про народження від 18.08.1967 серії [NUMBER] , копія нотаріально посвідченої довіреності від 12.02.2002, копія паспорта від 15.11.1994 серії [NUMBER] ). Вказана земельна ділянка на праві приватної власності належала [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №146248 та копією свідоцтва про смерть від 13.08.2001 серії [NUMBER] . Відповідно до копії довідки від 15.02.2002 №СФ-00287/2002 грошова оцінка вказаної земельної ділянки становить 2950,44 грн. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.06.2002 (спадкова справа №134/2002) спадкоємцями майна [PERSON] є його дружина [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] в рівних частках, а саме: земельної ділянки площею 0,0761 га з кадастровим номером 8000000000:79:168:0323, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії листа ГУ Держгеокадастру у місті Києві та Київській області від 10.06.2024 №10-10-6-61-5641/2-24 вбачається, що вказана земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, перебуває у спільній частковій власності, 1/3 частка якої належить громадянину Російської Федерації [PERSON] на підставі відповідного державного акту та свідоцтва про право на спадщину. Отже, враховуючи вищевикладене, вбачається порушення вимог ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 22, 81, 145 Земельного кодексу України. Таким чином, станом на дату звернення до суду з позовом, право власності на 1/3 частку вищевказаної земельної ділянки належить на праві спільної часткової власності відповідачу [PERSON] , який є громадянином Російської Федерації. Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Згідно з ст. 19 ЗК України землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. Відповідно до ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Частиною ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності лише на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Вимогами даної статті визначено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки вищевказаних категорій з наступних підстав: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини. Правовідносини, пов`язані з набуттям прав на землі сільськогосподарського призначення, прийнятих у спадщину нерезидентами, у т.ч. іноземними громадянами, врегульовано ч. 4 ст. 81 ЗК України, якою передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Право власності на 1/3 частку вказаної земельної ділянки належить відповідачу [PERSON] , проте на теперішній час самостійно ним не відчужена, чим безпідставно порушено строк, установлений ч. 4 ст. 81 ЗК України. Відомостей про відчуження відповідачем 1/3 частки вказаної земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна не міститься. Згідно з п. е ч. 1 ст. 140 ЗК України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку, відповідно до п. в ч. 1 ст. 143 ЗК України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 145 ЗК України у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Отже, оскільки відповідач [PERSON] протягом року з часу переходу права власності на вищевказану частку земельної ділянки не відчужив, а саме до 07.02.2004, то право власності на зазначену частку земельної ділянки слід примусово припинити шляхом її конфіскації. Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Верховний Суд України виклав в постанові від 18.09.2013 по справі №6-92цс13 правовий висновок, згідно з яким основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст.1, зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особа може бути позбавлена її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до ст. 348 ЦК України якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, що був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно, з урахуванням його характеру і призначення, за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Згідно з ч. 4 ст. 145 ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Дослідивши в судовому засіданні письмові докази, оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт не здійснення відповідачем, який є іноземцем, відчуження у порушення ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України протягом одного року належної йому на праві власності частки вказаної земельної ділянки сільськогосподарського призначення, внаслідок чого суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що наявні підстави для конфіскації вказаної частки земельної ділянки у власність держави в особі ГУ Держгеокадастру у місті Києві та Київській області За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги заступника керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва Катишева Кирила в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області до [PERSON] про припинення права власності на частину земельної ділянки шляхом її конфіскації підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 3028 грн, у зв`язку з документальним підтвердженням їх понесення позивачем.

Outcome: approved