Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

Короткий зміст позову. 12.02.2025 року [PERSON] звернулася до Автозаводського районного суду м.\~Кременчука з позовом до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Дудкіної С.Г., Національного Банку України (далі НБУ), за участі третьої особи [PERSON] , в якому просила: 1) зняти арешт (заборону відчуження) з належної їй квартири за адресою: [ADDRESS] , відомості про обтяження якої внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 09.11.2005 року за №2578466 реєстратором приватним нотаріусом Дудкіною С.Г., 2) зобов`язати приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Дудкіну С.Г. внести відомості про зняття арешту з вказаної квартири. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] належить на праві власності квартира за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.04.1998 року, виданого державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Сороколат І.М., зареєстроване у реєстрі за №2-505. ВАТ (після зміни ПАТ) «Кредитпромбанк» надав [PERSON] кредит у сумі 110000 грн. на строк до 05.11.2008 року на підставі кредитного договору №28.3/366-КМК-05 від 09.11.2005 року. З метою забезпечення вказаного зобов`язання [PERSON] , Банк також з [PERSON] уклав іпотечний договір №28.3/366-ЗМК-05 від 09.11.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Дудкіною С.Г., за яким іпотекодавець [PERSON] надала іпотекодержателю ВАТ «Кредитпромбанк» в іпотеку належне їй майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] . У 2024 році [PERSON] дізналася, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, є заборона на відчуження належної їй квартири, що порушує її право як власника вільно володіти, розпоряджатися та користуватися належним майном. На звернення [PERSON] , приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Дудкіна С.Г. повідомила, що не отримувала відомості про повний розрахунок [PERSON] за кредитним договором №28.3/366-КМК-05 від 09.11.2005 року та про припинення дії іпотечного договору. А [PERSON] повідомив, що він у повному обсязі виконав свої зобов`язання перед ВАТ «Кредитпромбанк» за Договором кредиту №28.3/366-КМК-05 від 09.11.2005 року, проте не отримував відповідну довідку у кредитодавця ВАТ «Кредитпромбанк». З 01.10.2020 року ПАТ «Кредитпромбанк» припинив свою діяльність за рішенням НБУ, що вбачається з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. На звернення [PERSON] , Національний Банк України, як регулятор банківської діяльності, не надав інформації про погашення ним в повному обсязі Договору кредиту №28.3/366-КМК-05 від 09.11.2005 року. Разом з тим з метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №28.3/366-КМК-05 від 09.11.2005 року, за іпотечним договором №28.3/366-ЗМК-05 від 09.11.2005 року не було звернення стягнення та не висувалося претензій до [PERSON] . Отже станом на 2024 рік відсутні відомості про невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором №28.3/366-КМК-05 від 09.11.2005 року. Проте у Державному реєстрі не видалено інформацію про накладення арешту на нерухоме майно [PERSON] за іпотечним договором №28.3/366-ЗМК-05 від 09.11.2005 року, чим порушено її право власності на це майно. Тому [PERSON] звернулася до суду за захистом свого права власності на нерухоме майно з позовом до НБУ та приватного нотаріуса Дудкіної С.Г., за участі третьої особи [PERSON] , в якому просила на підставі ст.ст.16, 317, 319, 391 ЦК України, Постанови Пленуму ВССУ№5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зняти арешт (заборону відчуження) з належного їй майна. Відзив відповідача Національного Банку України. Відповідач НБУ подав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] про зняття арешту (заборони відчуження) з майна. В обґрунтування відзиву зазначено, що за ЗУ «Про національний Банк України, ЗУ «Про банки і банківську діяльність», НБУ є неналежним відповідачем у спорі за позовом [PERSON] про зняття арешту (заборони на відчуження) з майна, оскільки не є стороною стороною кредитного та іпотечного договору, не наділений функціями офіційного визнання і підтвердження фактів набуття, зміни або припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, не відповідає за зобов`язаннями інших фінансових установ. НБУ не допускав порушень прав позивача [PERSON] . Позивачем обрано неналежний спосіб захисту при зверненні до суду з позовом про зняття арешту (заборони відчуження) з майна, коли іпотекодержавтель ВАТ (ПАТ) «Кредитпромбанк» припинив свою свою діяльність. Такі доводи відповідача узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду, які викладені у постанові від 16.06.2021 року у справі №752/3612/19, у постанові від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц, у постанові від 13.09.2023 року у справі №295/7291/20, у постанові від 13.06.2024 року у справі №333/8899/21, правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 року у справі №823/2042/16. А тому просили суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] про зняття арешту (заборони на відчуження) з майна. Відзив відповідача приватного нотаріуса Дудкіної С.Г. Відповідач приватний нотаріус Дудкіна С.Г. подала відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] про зняття арешту (заборони відчуження) з майна. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивач [PERSON] не зверталася до приватного нотаріуса Дудкіної С.Г. за вчиненням нотаріальної дії. З позову вбачається, що позивач не має документів для вчинення нотаріальної дії (про припинення чи розірвання іпотечного договору), не отримувала відмову у вчиненні нотаріальної дії про зняття арешту/обтяження з належного їй майна. За таких обставин відсутні підстави для зобов`язання нотаріуса вчиняти певні нотаріальні дії. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус не стає учасником цих цивільних правовідносин. Тому нотаріус не є відповідачем у спорах, що виникають із цивільних правовідносин, в яких вчинив нотаріальні дії, що відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 08.03.2023 року у справі №307/2464/21, у постанові від 14.08.2019 року у справі №519/77/18, у постанові від 03.02.2022 року у справі №403/15307/12, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.03.2019 року у справі №757/39920/15-ц, у постанові від 27.03.2019 року у справі №520/17304/15-ц, у постанові від 01.04.2020 року у справі №520/13067/17. У постанові ВП ВС від 27.03.2019 року у справі №711/4556/16-ц наведено висновок про те, що зняття обтяження з нерухомого майна здійснюється безпосередньо судом, який розглядає спір про припинення іпотеки, а не шляхом покладення відповідного зобов`язання на державного реєстратора. Позивачем обрано неналежний спосіб захисту при зверненні до суду з позовом про зняття арешту (заборони відчуження) з майна, коли іпотекодержатель припинив свою діяльність (наприклад при припиненні юридичної особи внаслідок ліквідації), тобто «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом. Верховний Суд у постанові від 13.09.2023 року у справі №295/7291/20 виснував, що в таких випадках належним способом захисту є звернення із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку за абз 3 ч.4 ст.277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону. А тому приватний нотаріус просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] про зняття арешту (заборони на відчуження) з майна. Рух справи. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 28.02.2025 року справу за позовом [PERSON] передано за підсудністю до Крюківського районного суду м. Кременчука за ч.2 ст.30 ЦПК України. (а.с.22). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 09.05.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. (а.с. 27). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 21.07.2025 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті. (а.с.115-116). Позиції учасників в судовому засіданні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлена належним чином про місце і час розгляду справи. Її представник адвокат Сенніков А.Б. в судовому засіданні підтримав позов, просив його задовольнити. Представник відповідача НБУ Голєв Ю.В. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві. Третя особі Стороженко В.В. в судовому засіданні підтримав позов, просив його задовольнити. Відповідач приватний нотаріус Дудкіна С.Г. в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлена належним чином про місце і час розгляду справи. Третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не направив в судове засідання свого представника, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Обставини, установлені судом. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 25.04.2005 року державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Сороколат І.М. на підставі заповіту [PERSON] , посвідченого 21.11.1995 року Другою кременчуцькою державною нотаріальною конторою, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентарізації» №7260524 від 17.05.2005 року. (а.с.9-10). 09.11.2005 року іпотекодержатель ВАТ «Кредитпромбанк» з іпотекодавцем [PERSON] уклали іпотечний договір №28.3/366-ЗМК-05/3, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Дудкіною С.Г., з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №28.3/366-КМК-05/3 від 09.11.2005 року, укладеним ВАТ «Кредитпромбанк» з боржником [PERSON] . Предметом іпотеки є майно квартира [ADDRESS] . Предмет іпотечного договору: на підставі Кредитного договору Іпотекодержатель надає Боржнику кредит в сумі 110000 грн., терміном погашення до 05.11.2008 року під 18% річних та комісії за касове обслуговування в розмірі 1% від суми кредиту, з термінами погашення згідно з графіком платежів. У забезпечення зобов`язань Боржника за Кредитним договором Іпотекодавець надає Іпотекодержателю в іпотеку Майно. У разі порушення Боржником зобов`язань за Кредитним договором або порушення Іпотекодавцем умов цього Договору, Іпотекодержатель вправі звернути стягнення на Майно з метою задоволення вимог, що підлягають задоволенню. Заставна вартість Майна за згодою сторін складає 50000 грн. Вартість майна згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно складає 21409 грн. Іпотечний договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання Боржником зобов`язань перед Іпотекодержателем за Кредитним договором. Право іпотеки виникає у Іпотекодержателя з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Обтяження Майна іпотекою підлягає державній реєстрації за рахунок Іпотекодавця. При посвідченні іпотечного договору нотаріус накладає заборону на відчуження Майна до моменту повного виконання зобов`язань Боржником перед Іпотекодержателем за Кредитним договором та Іпотекодавцем за цим Договором. На період дії Іпотечного договору Іпотекодавець передає Іпотекодержателю оригінал документу, що підтверджує його право власності на Майно: свідоцтво про право на спадщину. Після повного виконання Боржником умов Кредитного договору, Іпотекодержатель зобов`язаний протягом двох робочих днів повернути Іпотекодавцю документ, що підтверджує його право власності на Майно. (а.с.11-14). Учасники визнали, що приватному нотаріусу Дідкіній С.Г. не подавали документи про погашення [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором №28.3/366-КМК-05/3 від 09.11.2005 року, укладеним ВАТ «Кредитпромбанк» з боржником [PERSON] , для зняття арешту (обтяження) накладеного на майно [PERSON] за іпотечним договором №28.3/366-ЗМК-05/3. За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів неурхомого майна щодо об`єкта нерухомомго майна №409156084 від 22.01.2025 року, майно квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, ВСВ №177817, 25.04.2005 року, виданого Другою Кременчуцькою держнотконторою р.№2-505. Накладено обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 2578466, зареєстровано 09.11.2005 року реєстратором приватним нотаріусом Дудкіною С.Г. на підставі договороу іпотеки, ВСЕ №891362-891365, 09.11.2005 року, з метою забезпечення виконання кредиту в сумі 110000 грн., строк виконання якого 05.11.2008 року. Тип обтяження: іпотека, №2668078, зареєстровано 07.12.2005 року приватним нотаріусом Дудкіною С.Г. на підставі Іпотечного договору №28.3/366-ЗМК-05/3, 09.11.2005 року. Іпотекодержатель: ВАТ «Кредитпромбанк». Майновий поручитель [PERSON] , розмір основного зобов`язання 110000 грн., строк виконання 05.11.2008 року. (а.с.15). Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПАТ «Кредитпромбанк» припинило діяльність 01.10.2020 року. (а.с.17-18). \~ \~ \~ \~ Позиція суду при ухваленні рішення з посиланням на норми права. Відповідно до\~статті 15 Цивільного кодекс України\~(далі -\~ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право\~чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 335/4558/19 (провадження № 61-5661св20). Відповідно до положень\~статей 525-526 ЦК України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частини перша статті\~598, стаття\~599 ЦК України). Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання (частина п`ята\~статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац 1 частини першої\~статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з абзацом четвертим частини п`ятої\~статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,\~державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого абзацом п`ятим цієї частини. Тобто державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним реєстратором є, зокрема, нотаріус. За змістом абзацу другого частини першої\~статті 1 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частина перша\~статті 33 Закону України «Про іпотеку», \~передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина четверта\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»). Згідно з частиною першою\~статті 36 Закону України «Про іпотеку», \~сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього\~Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому\~статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому\~статтею 38 цього Закону\~(частини друга та третя\~статті 36 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до частини першої\~статті 37 Закону України «Про іпотеку», \~іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Згідно із пунктом 3 частини першої\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~заявником є: власник, інший правонабувач, сторона правочину у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ними особи у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав; іпотекодержатель, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки. Отже, заявником щодо державної реєстрації припинення іпотеки та зняття відповідного обтяження може бути іпотекодержатель відповідного майна. За таких обставин належним відповідачем у цьому спорі є іпотекодержатель належної позивачу квартири. Подібний висновок щодо застосування норм права наведено у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2022 року у справі № 591/4655/20 (провадження № 61-15734св21), від 11 січня 2023 року у справі № 645/6452/20 (провадження № 61-16787св21). Позивач [PERSON] заявила позовні вимоги до приватного нотаріуса Дудкіної С.В. та НБУ: 1) зняти арешт (заборону відчуження) з належної їй квартири за адресою: [ADDRESS] , відомості про обтяження якої внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 09.11.2005 року за №2578466 реєстратором приватним нотаріусом Дудкіною С.Г. за іпотечним договором №28.3/366-ЗМК-05/3, 09.11.2005 року, 2) зобов`язати приватного нотаріуса Дудкіну С.Г. внести відомості про зняття арешту з вказаної квартири. Відповідно до частин першої та третьої\~статті 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини третьої\~статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга\~статті 48 ЦПК України). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість, саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 344/16101/17 (провадження № 61-9395св20). Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі\~ № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27.03.2019 року у справі\~ №520/17304/15-ц (пункт 63), від 01.04.2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71). Відповідно до частин другої та третьої\~статті 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Тлумачення\~статті 51 ЦПК України\~свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц,\~ зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (див. висновок Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі №761/42332/17). Залучені позивачем [PERSON] відповідачі приватний нотаріус Дудкіна С.Г. та НБУ подали відзиви на позов, де стверджували, що у цьому спорі вони є неналежними відповідачами, з цих підстав просили відмовити у задоволенні позову. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Сенніков А.Б. у цій справі клопотань про заміну первісних відповідачів належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв. При цьому\~\~представник позивача Сенніков А.Б. стверджував, що саме НБУ є належним відповідачем у справі, оскільки іпотекодержатель ПАТ «Кредитпромбанк» припинив свою діяльність за рішенням НБУ, а також належним відповідачем є державний реєстратор приватний нотарус Дудкіна С.Г., оскільки саме вона посвідчила іпотечний договір №28.3/366-ЗМК-05/3 від 09.11.2005 року, за яким на майно позивача зареєстровано обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів неурхомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Проте суд вважає помилковими доводи позивача та його представника про визнання належними визначених ними відповідачів, а саме НБУ та приватного нотаріуса Дудкіну С.Г., у спорі про зняття арешту (обтяження) з належного позивачу майна, переданого ВАТ «Кредитпромбанк» в іпотеку. Так, вчиняючи нотаріальні чи реєстраційні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб учасника нотаріальної чи реєстраційної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Таким чином, нотаріус не є відповідачем у спорах, що виникають із цивільних відносин. Вказана правова позиція Верховного Суду є сталою та незмінною протягом тривалого часу, зокрема вона викладена у постановах від 14.08.2019 року у справі № 519/77/18 (провадження №61-10311св19), від 03.02.2022 року у справі № 403/15307/12 (провадження № 61-18872св21), у постанові від 08.03.2023 року у справі № 307/2464/21 (провадження № 61-7302св22). Таким чином, нотаріус не може бути відповідачем у цій справі, а лише відповідно до вимог\~статті 53 ЦПК України\~може бути залучений до участі\~ у справі у якості третьої особи. Разом з тим, помилковими є доводи позивача та його представника про те, що в разі припинення юридичної особи іпотекодержателя ПАТ «Кредитпромбанк», належним відповідачем стане НБУ. Дійсно, ПАТ «Кредитпромбанк» 01.10.2020 року припинив свою діяльність, що підтверджено інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Проте за ст. 2 ЗУ «Про Національний банк України», Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються\~Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про Національний банк України», Національний банк не відповідає за зобов`язаннями органів державної влади, а органи державної влади не відповідають за зобов`язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов`язання. Національний банк не відповідає за зобов`язаннями фінансових установ, а фінансові установи не відповідають за зобов`язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов`язання. У постанові Верховного Суду від\~14.08.2019 року у справі №754/5394/17 (провадження №61-31222св18), зазначено, що «згідно з\~статтею 4 Закону України «Про Національний банк України»\~Національний банк є економічно самостійним органом, який здійснює видатки за рахунок власних доходів у межах затвердженого кошторису адміністративних витрат, а у визначених цим Законом випадках також за рахунок Державного бюджету України. Національний банк не відповідає за зобов`язаннями органів державної влади, а органи державної влади не відповідають за зобов`язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов`язання. Національний банк не відповідає за зобов`язаннями інших банків, а інші банки не відповідають за зобов`язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов`язання. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що вимоги про стягнення заробітної плати можуть заявлятися до особи, з якою позивач уклав трудовий договір. У вказаній справі Національний банк України не є належним відповідачем, оскільки не є суб`єктом матеріально-правових відносин та не має перед позивачем обов`язків, які з них випливають». Суд зауважує, що Національний банк України не є стороною кредитного договору з третьою особою [PERSON] чи іпотечного договору з позивачем [PERSON] , у нього відсутні зобов`язання перед позивачем, тому у цій справі Національний банк України не є належним відповідачем. Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 13.06.2024 року у справі № 333/8899/21 (провадження №61-6732св23). Отже суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову [PERSON] до НБУ та приватного нотаріуса Дудкіної С.Г., за участі третіх осіб [PERSON] , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про зняття арешту (заборони відчуження) з майна, з підстав, що він заявлений до неналежних відповідачів, не аналізуючи спір по суті. Належним відповідачем за вимогою про скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна є саме ПАТ «Кредитпромбанк», проте його діяльність припинена без правонаступника. Водночас запис про реєстрацію обтяження, здійснений на підставі іпотечного договору, не скасований, адже повідомлення про припинення іпотеки у порядку\~статті 74 Закону України «Про нотаріат»\~банком не подано. Наявність такого запису порушує право власника предмета іпотеки. В таких випадках належний спосіб захисту прав іпотекодавця визначений у правових позиціях Верховного Суду у постанові від 13.06.2024 року у справі № 333/8899/21 (провадження №61-6732св23), у постанові від 13.09.2023 року у справі №295/7291/20 (провадження №61-11106св21). Щодо судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Отже суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Outcome: dismissed