Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

У квітні 2025 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 49 670 грн. 51 коп. та судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 25.02.2023 року між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1011309355, за яким позичальнику надано кредит у сумі 41\~147,05 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Станом на 10.01.2025 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 49 670 грн. 51 коп., з яких: 40 447 грн. 39 коп. - заборгованість за кредитом; 6 грн. 16 коп. - заборгованість за процентами; 9 216 грн. 96 коп. - заборгованість за комісією. Позивачем направлялася письмова вимога відповідачу на адресу місця проживання, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Тому, позивач просить стягнути суму заборгованості, а також понесені судові витрати по справі. Ухвалою суду від 06.05.2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 06.05.2025 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Відповідач у встановлений судом строк не надав суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим, суд розглядає справу за наявними матеріалами. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що 25.02.2023 року [PERSON] звернулася до АТ «Перший український міжнародний банк» із Заявою № 1011309355 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. У вказаній заяві відповідач підтвердила, що вона в повному обсязі приймає Публічну пропозицію АТ «Перший український міжнародний банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що розміщена на сайті банку: pumb.ua. Таким чином, відповідач акцептував публічну пропозицію банку на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. У своїй заяві на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб відповідачка просила надати їй споживчий кредит у розмірі 41\~147,05 грн., строком на 36 місяці, зі сплатою процентів в розмірі 0,001% річних. Відповідач з викладеними у заяві умовами кредитування погодилася без будь-яких зауважень або застережень, на підтвердження чого проставила свій електронний підпис. Також встановлено, що відповідач 25.02.2023 року ознайомилася та підписала Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені основні істотні умови кредитного договору. Відповідно до копії платіжної інструкції № TR.63002454.13616.25578 від 25.02.2023 року на рахунок [PERSON] перераховано 41\~147,05 грн. кредитних коштів за договором № 1011309355 від 25.02.2023 року. Факт видачі кредиту також підтверджується випискою з особового рахунку відповідача [PERSON] за період з 25.02.2023 року по 10.01.2025 року. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача, всі операції за картковим рахунком, з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами на підтвердження наявності та розміру заборгованості та на підтвердження отримання відповідачем кредитної картки, оскільки здійснення наведених вище операцій по рахунку без кредитної картки є неможливим. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором № 1011309355 від 25.02.2023 року, станом на 10.01.2025 року включно становить 49 670 грн. 51 коп., з яких: 40 447 грн. 39 коп.\~заборгованість за кредитом; 6 грн. 16 коп. - заборгованість за процентами; 9 216 грн. 96 коп. - заборгованість за комісією. Позивачем АТ «ПУМБ» на адресу відповідача [PERSON] направлено письмову вимогу (повідомлення) № КНО-44.2.2/18 від 13.01.2025 року, в якій АТ «ПУМБ» просить погасити заборгованість за укладеними кредитними договорами, яка станом на 11.01.2025 року становить 49 670 грн. 51 коп. Відповідно до частин 1, 2\~ст. 207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Частиною 2\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно ч. 1\~ст. 633 ЦК України,\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~ст. 634 ЦК України,\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України,\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII,\~договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. За змістом частини 2\~ст. 1056-1 ЦК України,\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно ч. 1\~ст. 1048 ЦК України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно\~ст. 1049 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1\~ст.\~1050\~ЦК України встановлено,\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Користування відповідачем кредитними коштами підтверджується виписками по особовому рахунку, сформованою відділенням ПУМБ. Відповідачем вказаний розмір заборгованості за кредитними договорами не спростовано, свого розрахунку не надано. Відповідно до п. п. 5.1.4, 5.1.6., 5.1.7. Розділу І Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодувати Банку сплачені ним кошти, своєчасно та в повному обсязі оплачувати Банку вартість послуг, які надані Банком за Договором та інші платежі, відповідно до умов Договору та встановлених тарифів, сплачувати заборгованість по Договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені Договором. Отже, судом встановлено, що відповідач з умовами договору була ознайомлена, підписала заяву і отримала кредит, однак умови договору порушила. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 1011309355 від 25.02.2023 року не виконала, у передбачений у договорі строк кошти (суму кредиту) не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 40 453 грн. 55 коп. (40447,39 + 6,16), які підлягають стягненню. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією, суд зазначає наступне. Як встановлено судом, кредитний договір № 1011309355 від 25.02.2023 року, в п. 5. містить умову розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1.4 %. Відповідно до договору, платежі щодо погашення заборгованості за кредитом, сплата процентів та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтет них (рівномірних) платежів, дата погашення та розмір обов`язкового платежу визначенні в договорі, згідно якого встановлено графік щомісячних платежів. Отже, встановлення плати за обслуговування кредиту не прив`язано до факту та обсягу надання послуг із обслуговування кредиту, а одразу встановлено в графіку платежів. 6 листопада 2023 року Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виніс постанову у справі № 204/224/21 за касаційною скаргою банку за позовом банку до фізичної особи про стягнення заборгованості за кредитним договором. У справі, яка переглядалася, суд установив, що у вересні 2019 року між банком та фізичною особою було укладено кредитний договір, умовами якого (пункт 1.2 та розділ 4) передбачено обов`язок позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Тобто, обставини тієї справи є ідентичними цій справі. У зазначеній постанові Верховний суд дійшов таких висновків. 10 червня 2017 року набув чинності\~Закон «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у\~Законі «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Закон «Про споживче кредитування»\~передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першої\~статті 11 Закону «Про споживче кредитування»,\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою\~статті 12 Закону «Про споживче кредитування»,\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачено в розділі 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки» кредитного договору. Переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), у договорі не зазначено. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». У зв`язку з викладеним, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 172/410/21, в якій суд за аналогічних обставин дійшов протилежного висновку. З урахуванням викладеного висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії є правильними. В кредитному договорі № 1011309355 від 25.02.2023 року, банк не зазначив перелік банківських послуг, за які встановлено комісію за обслуговування кредиту, за які встановлено щомісячну плату. Позивачем не наведено та не надано достатніх доказів, які б у своїй сукупності доводили факт надання споживачеві послуги за обслуговування кредиту, інших послуг, їх переліку, чи надавались вони частіше одного разу на місяць, що обумовлює їх платність. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що встановлені пунктом 5 кредитного договору умови щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредиту суперечать положенням\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому, відповідно до ч. 5\~ст. 12 цього закону, є нікчемними. Відповідно до ч. 2\~ст. 215 ЦК України,\~нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду. Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не "породжує" (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемний правочин (частина друга\~статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу, набуття, зміни, встановлення та припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої удової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22)). З урахуванням наведеного, оскільки судом встановлено нікчемність умов кредитного договору щодо нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредиту, суд констатує відсутність порушеного права позивача в цій частині позовних вимог та, як наслідок, доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту в сумі 9 216 грн. 96 коп. Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1011309355 від 25.02.2023 року в розмірі 40 453 грн. 55 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial