Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 05.06.2019 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем був укладений договір про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії 200000 грн. Відсоткова ставка 24% річних, тип фіксована. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити в розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ «Альфа банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки га відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа- Банк». Укладаючи договір, відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив її акцептування та уклав вказаний договір, приєднавшись до умов договору, погодився з обраною програмою кредитування в редакції, що діяла на час підписання договору, ознайомився з паспортом споживчого кредиту. Умови договору банк виконав у повному обсязі, відповідач умов договору не виконав, кредитних коштів не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість. 23.02.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладений договір факторингу, на підставі якого відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором від 05.06.2019, тобто ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 05.06.2019. Станом на 23.02.2021 заборгованість складає 41924,21 грн. Тому ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 41924,21 грн., а також судовий збір в розмірі 3028 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 9200 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої просив провести розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило. З урахуванням приписів статті 280\~ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 05.06.2019 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії 200000 грн. Відсоткова ставка 24% річних, тип фіксована. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити в розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ «Альфа банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки га відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа- Банк». Укладаючи договір відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив її акцептування та уклав вказаний договір, приєднавшись до умов договору, погодився з обраною програмою кредитування в редакції, що діяла на час підписання договору, ознайомився з паспортом споживчого кредиту. Умови договору банк виконав у повному обсязі, відповідач умов договору не виконав, кредитних коштів не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість. Станом на 23.02.2021 заборгованість відповідача за кредитним договором складає 41924,21 грн. 22.02.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Форт» укладений договір факторингу №1, на підставі якого відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором від 05.06.2019, тобто ТОВ «ФК «Форт» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 05.06.2019. 23.02.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладений договір факторингу №01023-02/21, на підставі якого відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором від 05.06.2019, тобто ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 05.06.2019. За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору (ст. 638 ЦК України). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що за умовами кредитного договору від 05.06.2019 кредит був наданий відповідачу шляхом перерахування коштів на його банківський картковий рахунок. Договір укладений сторонами в письмовій формі, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір, паспорт споживчого кредиту підписані [PERSON] 05.06.2019 особисто. Крім того, з виписки по рахунку [PERSON] вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами (зняття готівки, розрахунки за покупки, тощо). Судом встановлено, що позивач надав належні та допустимі докази укладення 05.06.2019 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] кредитного договору та отримання позичальником кредитних коштів. Станом на 23.02.2021 заборгованість відповідача за кредитним договором складає 41924,21 грн., яка ним не погашена, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором від 05.06.2019 в загальному розмірі 41924,21 грн. Надані позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, укладений між первісним кредитором та відповідачем, є належними та допустимими доказами щодо надання кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом. Відповідачем власного розрахунку суду не надано. Враховуючи, що відповідач належним чином не виконав свого обов`язку за кредитним договором, не надав суду жодного доказу на спростування вказаної заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 3028 грн., сплата якого підтверджена платіжною інструкцією №4782 від 25.09.2024. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує вимоги, викладені в частині 3 цієї статті. До позовної заяви додано договір, укладений із адвокатом Литвиненко О.І. про надання ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» правничої допомоги №03-07/24 від 03.07.2024. Документом, що підтверджує надання адвокатом послуг є акт приймання-передачі наданих послуг (п.1.4). Згідно п. 3.1, вартість послуг адвоката встановлюється з розрахунку, що ціна однієї години затраченого часу на надання послуг становить 2000 грн. без ПДВ. Конкретні суми до оплати наводяться у акті приймання-передачі наданих послуг, надісланих адвокатом та погоджених із клієнтом. Клієнт зобов`язується оплачувати адвокату усі додаткові витрати, пов`язані з виконанням даного договору (витрати на відрядження, отримання довідок та ін.) (п.3.4). Згідно акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024, адвокат Литвиненко О.І. надав, і клієнт прийняв юридичні послуги відповідно договору про надання ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» правничої допомоги від 03.07.2024 у справі за позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вартість послуг адвоката 9200 грн. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Враховуючи вказаний принцип, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність понесених витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд виходить з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Оцінюючи розмір витрат позивача на правничу допомогу адвоката (9200 грн.) по цій справі на предмет їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору по малозначній справі, а також з огляду на розумну необхідність судових витрат (9200 грн.) позивача для цієї конкретної справи, суд вважає неспівмірним та завищеним розмір витрат позивача на оплату правничої допомоги в суді першої інстанції у розмірі 9200 грн. з урахуванням незначної складності справи; часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягу наданих адвокатом послуг; ціни позову, тому вважає, що необхідно заяву про стягнення витрат позивача на правничу допомогу адвоката задоволити частково і стягнути з відповідача на користь позивача 4000,00 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у стягненні решти суми - відмовити.

Outcome: approved