Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] 17.12.2024 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] та просить: - визнати за [PERSON] право власності на частку квартири за адресою: [ADDRESS] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] . Грошову компенсацію вартості частки автомобіля Toyota Camry, 2008 року випуску, що складає 271\~070 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що за час шлюбу сторонами було придбано квартиру та автомобіль, які є предметом позову. Підстав для відступу рівності часток подружжя немає, тому квартира підлягає поділу по кожному. А половина вартості автомобіля підлягає стягненню з відповідачки, оскільки автомобіль залишився у повному володінні та користуванні відповідача та є неподільною річчю. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 18.12.2024 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 11.02.2025. До суду 04.02.2025 надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та 21.02.2025 нова редакція зустрічного позову після усунення недолків, згідно якої статус [PERSON] переведно з відповідача на іншу особу, а [PERSON] просить: - визнати за [PERSON] право власності за [PERSON] на частку збільшення вартості домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , за час шлюбу з 2007 по 2024 роки. Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що в об`єм спільно нажитого майна є тільки будинок в с.Троїцьке, який придбаний позивачем до шлюбу за 10\~660 грн, у якому проживали сторони та двічі робили капітальний ремонт, щорічно робили поточний ремонт, у зв`язку з чим вартість майна суттєво збільшилася. [PERSON] єдина в сім`ї працювала, для купівлі квартири в м.Одесі позичила у [PERSON] грошові кошти у розмірі 12\~000 доларів США. Для ремонту квартири [PERSON] 20.07.2020 позичила у [PERSON] кошти у розмірі 3\~000 доларів США. Після початку вторгнення, [PERSON] не працював, бо приховувався від мобілізації, а працевлаштування в благодійну організацію потребувало сплачувати 10\~000 грн щомісячно, які платила [PERSON] . У 2023 році [PERSON] попросив у [PERSON] кошти у розмірі 5\~000 євро, які витрачені на оформлення документів на виїзд за кордон з метою заробітку та допомоги сім`ї, але після виїзду ніякої допомоги не надавав, живе з іншою жінкою у Польщі, у них народилася дитина. [PERSON] повернула позичені кошти [PERSON] самостійно, [PERSON] участі в поверненні боргу не брав. Тому, [PERSON] вважає, що квартира [ADDRESS] не є спільним майном подружжя. Вартість автомобіля визначена не правильно та завищена експертом в два рази. Крім того, автомобіль знаходився у неналежному стані: згнило дно автомобіля, з`явилася іржа, на кузові багато ушкоджень, автомобіль тривалий час не знаходився в експлуатацію та не проводився поточний ремонт. 14.08.2025 [PERSON] за договором комісії передала автомобіль Тойота ТОВ «Плутос Карс», та отримала за продаж автомобіля 8 000 доларів США. В липні 2024 року [PERSON] подзвонив [PERSON] та запропонував кошти від продажу автомобіля зарахувати в рахунок погашення його боргу в розмірі 5\~000 євро, тому відсутні підстави для грошової компенсації вартості автомобіля. Ухвалою від 06.02.2025 забезпечено проведення засідання в режимі відекоконференції за участі представника позивача [PERSON] . Ухвалою від 10.02.2025 забезпечено проведення засідання в режимі відекоконференції за участі представника відповідача [PERSON] . У підготовчому засіданні 11.02.2025 проведеному за участі представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] , які брали участь у засіданні в режимі відеоконференції, відкладено розгляд справи на 17.03.2025, залишено без руху зустрічний позову та зобов`язано представника відповідача надати оцінку будинку. Ухвалою від 11.02.2025 зустрічний позову [PERSON] залишено без руху з підстав необхідності доплати судового збору у розмірі 2\~710,70 грн. У підготовчому засіданні 17.03.2025 проведеному за участі представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] , які брали участь у засіданні в режимі відеоконференції, прийнято до провадження зустрічну позовну заяву разом з доказами. Розгляд справи відкладено на 16.04.2025, сторонам надано час для підготовки відзиву, відповіді на відзив та заперечень на зустрічний позов. До суду 02.04.2025 надійшов відзив на зустрічний позову від представника [PERSON] [PERSON] , згідно якого вказує, що автомобіль був придбаний подружжям під час шлюбу та відчужений [PERSON] 30.10.2024 після розірвання шлюбу без згоди (проти волі) колишнього чоловіка [PERSON] , кошти за автомобіль він не отримав, тому має право на компенсацію половину вартості автомобіля, яка визначена експертом у належному розмірі. Твердження [PERSON] , що квартира придбана за її особисті грошові кошти, отримані у позику 05.05.2020 та 20.07.2020 від її знайомого [PERSON] не відповідає дійсності, оскільки спростовується пунктом 8 Договору купівлі продажу квартири, доданого до зустрічного позову. Домоволодіння в с.Троїцьке придбано позивачем задовго до шлюбу, тому є його особистою приватною власністю, а проведену оцінку не слід приймати до уваги, адже [PERSON] доступ до домоволодіння не надавав, а його мати подала до прокуратури заяву по факту незаконного проникнення на територію домоволодіння. До суду 07.04.2025 надійшла відповідь на відзив від представника [PERSON] [PERSON] , згідно якої вказує, що квартира в м.Одесі придбана [PERSON] самостійно за власні кошти, [PERSON] не хотів купувати квартиру, у зв`язку з відсутністю грошей та не здійснює забезпечення дітей. [PERSON] про те, що її зняли з реєстрації дізналася з відзиву. У підготовчому засіданні 16.04.2025 проведеному за участі представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] , які брали участь у засіданні в режимі відеоконференції, прийнято відзив та відповідь на відзив на зустрічний позов, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів, відмовлено у задоволенні клопотання про допит позивача, як свідка, оскільки відсутня його згода на допит в якості свідка. Сторони просили не закривати підготовче засідання та вказали, що не мають претензій щодо строку розгляду справи, у зв`язку з чим було оголошено перерву до 13.05.2025. В результаті проведеного підготовчого засіданні 13.05.2025 за участі представників сторін, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 25.06.2025. У судовому засіданні 25.06.2025 проведеному за участі представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] , які брали участь у засіданні в режимі відеоконференції, задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про допит свідка, покладено обов`язок забезпечити явку свідка до суду, у зв`язку зі спливом строку на розгляд справи розгляд справи відкладено на 14.07.2025. У судове засідання 14.07.2025 не з`явився представник відповідача та свідок, також у місті Одесі було оголошено повітряну тривогу, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 31.07.2025. У судовому засіданні 31.07.2025 представник позивача [PERSON] , який брав участь у засіданні в режимі відеоконференції, підтримав позов та просив задовольнити, представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову, просив задовольнити зустрічний позову. У засіданні було допитано свідка [PERSON] , який повідомив, що у 2020 році [PERSON] позичала в нього кошти у розмірі 15\~000 доларів США на купівлю квартири, коли повертала кошти була одна. Свідку пропонували забрати машину в рахунок боргу, але машина внутрішньо була прогнивша. [PERSON] звернув увагу, що в розписках за 2020 рік вказані нові паспортні дані [PERSON] , свідок вказав, що не знає з чим пов`язані розбіжності, адже розписки складені при ньому з пред`явленням паспортного документу. Після дослідження доказів суд перейшов до стадії ухвалення рішення та повідомив, що проголошення рішення відбудеться 12.08.2025 о 14:30 год. Згідно ч.1 ст.244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 16 червня 2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Троїцькою сільською радою Любашівського району Одеської області складено актовий запис та видано свідоцтво про шлюб (а.с.12). Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 11.10.2024, яке набрало законної сили 12.11.2024, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.13-14). Таким чином, сторони перебували у шлюбі у період з 16.06.2007 по 12.11.2024. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 10.07.2020 за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.19-20). 10.07.2020 [PERSON] за згоди свого чоловіка [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] , про що свідчить договір купівлі-продажу зареєстрований приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л. за №919. Продаж квартири вчинено за 466\~032 грн (а.с.71-72). 15.06.2024 за [PERSON] зареєстровано право власності на автомобіль Toyota Camry, 2008 року випуску (а.с.29). Згідно договору комісії №8774/24/1/000408 від 14.08.2024 [PERSON] передала автомобіль Toyota Camry, 2008 року випуску, ТОВ «Плутос Карс» для продажу за ціною не нижчою 118\~000 грн (а.с.112-113). 30.10.2024 в ТСЦ №6350 транспортний засіб Toyota Camry, 2008 року випуску, перереєстровано на іншу особу (а.с.114-115). Згідно висновку експерта №24-5434 транспортно-товарознавчого дослідження колісних транспортних засобів, середня ринкова ціна колісного транспортного засобу Toyota Camry, 2008 року випуску, станом на 15.10.2024 становить 542\~140 грн (а.с.37-47). Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України вказує на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висновувала, що, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, необхідно установити обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 554/8023/15-ц, від 23 січня 2024 року № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20)). До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Під час поділу майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року в справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21)). Суть поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. Під час здійснення поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, в зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням переліку об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення вартості. Таким чином, майно яким є спільною сумісною власністю подружжя є квартира [ADDRESS] та автомобіль Toyota Camry, 2008 року випуску, які придбані в період перебування сторін у шлюбі. У постанові Верховного Суду від 04 вересня 2024 року у справі № 754/9261/19 колегія суддів підтримала правовий висновок про те, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Фактичні обставини та підстави набуття майна у цій справі є відмінними від обставин справи, яка є предметом касаційного перегляду. Спростовуючи презумпцію спільного майна, [PERSON] вказує, що самостійно купила квартиру [ADDRESS] на позичені кошти. Відтак, до зустрічного позову долучено дві розписки [PERSON] , яка отримала у борг від [PERSON] 12\~000 доларів США 05.05.2020 та 3\~000 доларів США 20.07.2020 (а.с.73) та дві розписки [PERSON] , згідно яких [PERSON] повернула [PERSON] 12\~000 доларів США 05.09.2024 та 3\~000 доларів США 10.11.2024 (а.с.74). Факт позики коштів підтвердив у судовому засіданні свідок [PERSON] . Разом з тим, на розписках [PERSON] зазначено: «Я, [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] виданий 5138 отримала». Паспорт [NUMBER] виданий органом 5138 20 жовтня 2020 року (а.с.17), тобто пізніше складений розписок. Відтак, складаючи розписки про отримання коштів у борг 05 травня 2020 року та 20 липня 2020 року, паспорту виданого 20 жовтня 2020 року не існувало, що свідчить про те, що такі розписки не можуть прийматися судом до уваги, як і показання свідка, який вказав, що йому невідомо чому на паспортні дані вказані наперед. Отже, презумпція спільності майна подружжя щодо квартири [ADDRESS] не спростована відповідачкою, тому підлягає поділ між сторонами порівну. Також, слід звернути увагу на те, що [PERSON] неодноразово наголошувала на тому, що [PERSON] не сплачує аліменти на утримання дітей та має заборгованість, однак доказів на підтвердження такого суду не представлено. Дійсно, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що Любашівський районний суд Одеської області 12.09.2024 видав судовий наказ №507/1962/24, яким стягнув аліменти із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.09.2024 до повноліття дітей, тобто до [INFO] . Сам факт стягнення аліментів не свідчить про необхідність відступу від рівності часток подружжя, тому позовні вимоги [PERSON] в частині визнання частки квартири [ADDRESS] за [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо поділу автомобіля Toyota Camry, 2008 року випуску, то автомобіль зареєстрований за [PERSON] та проданий нею в період перебування у шлюбі, адже перереєстрація автомобіля за іншою особою відбулася 30.10.2024, а шлюб між сторонами розірвано 12.11.2024, що є датою набрання законної сили рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами. Тому, доводи [PERSON] про помилковість зарахування автомобіля до спільної власності подружжя є безпідставними. [PERSON] стверджує, шо [PERSON] продала автомобіль без його згоди та не поділила кошти за нього. [PERSON] стверджує, що продала автомобіль на прохання [PERSON] , а кошти залишила собі в рахунок боргу позивача перед нею у розмірі 5\~000 євро. Борг [PERSON] перед [PERSON] не підтверджується матеріалами справи, як і надання згоди чоловіка на відчуження автомобіля дружиною, так і не підтверджується працевлаштування обох сторін в період перебування у шлюбі. З огляду на вищевикладене, суд вбачає доведеність твердження позивача про здійснення продажу автомобіля [PERSON] без згоди [PERSON] . Факт того, що кошти за автомобіль не були поділені між сторонами не заперечується сторонами. В доктрині зазвичай виокремлюється компенсаційна функція приватного права, яка спрямована на відновлення порушених цивільних прав і полягає в наданні таких засобів (зазвичай, грошей), завдяки яким це стало б можливим. Так, при пошкодженні майна особи сплачується його вартість або гроші, необхідні для ремонту; при завданні шкоди здоров`ю особи - кошти для лікування, протезування, реабілітації тощо; при поширенні неправдивої інформації про особу - її спростування та грошова компенсація моральної шкоди та ін. «Сompensare» (з лат.)) означає відшкодовувати або урівноважувати. По своїй суті компенсація в приватному праві - це певні дії задля справедливого «урівноваження» майнової чи немайнової втрати (внаслідок, наприклад, завдання шкоди чи припинення повністю або частково певного суб`єктивного права) шляхом сплати особі грошей, як загального еквіваленту всіх цінностей, або передання їй будь-якого майна такого роду, якості та вартості, що дадуть змогу «залагодити» понесену втрату (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2024 року в справі № 369/3056/21 (провадження № 61-8040св23)). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) вказано, що: «визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля та автобуса, суд першої інстанції виходив з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з подружжя, визначається із суми, за яку це майно було продано, а не із вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна. Змінюючи рішення місцевого суду в частині розміру грошової компенсації, апеляційний суд дійшов висновку про те, що така компенсація підлягає стягненню з відповідача, виходячи з вартості транспортних засобів на час розгляду справи. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. З урахуванням наведеного та відступаючи від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Таким чином, з метою захисту порушеного права власності одного з подружжя при відчуженні іншим з подружжя спільного майна без отримання відповідної згоди, визначаючи розмір грошової компенсації частини вартості спірного майна, стягненню у вигляді компенсації підлягає дійсна (ринкова) вартість відчуженого майна або ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Ринкова вартість автомобіля Toyota Camry, 2008 року випуску, станом на 15.10.2024 визначена експертом у розмірі 542\~140 грн, тому саме половина від цієї суми, що становить 271\~070 грн підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] . На підтвердження обставин того, що стан автомобіля був поганий і ринкова вартість автомобіля є завищеною доказів надано не було. Отже, позовні вимоги [PERSON] про стягнення вартості автомобіля у розмірі 271\~070 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо зустрічних позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на частку збільшення вартості домоволодіння у розмірі 337 9320,50 грн, суд зазначає наступне. 02.08.2003 [PERSON] купив житловий будинок з прилеглими житловими будівлями, що знаходяться в с.Троїцьке, Любашівського району, Одеської області, розташований на земельній ділянці площею 5311 кв.м. (а.с.70). Будинок куплений до шлюбу, однак [PERSON] стверджує, що має право на половину вартості поліпшення будинку, у якому сторони спільно проживали та двічі робили капітальний ремонт. На підтвердження таких обставин, [PERSON] подала висновок №12 від 18.02.2025 про технічний стан житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , згідно якого технік [PERSON] вказав на роки побудови всіх приміщень і дійшов висновку, що вартість становить 700\~627 грн (а.с.110-111). Разом з тим, згідно листа КП «Бюро технічної інвентаризації Любашівської селищної ради» від 25.04.2025, наданого представнику позивача [PERSON] , висновок №12 від 18.02.2025 складено на підставі зовнішнього обстеження житлового будинку, без наданого доступу всередину житлового будинку. Інформація про рік побудови об`єктів отримана техніком [PERSON] зі слів [PERSON] (а.с.172). Статтею 62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим та дотримано баланс інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин. Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном. В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу. Враховуючи вищезазначене, позивач мав довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц. На підтвердження істотного збільшення вартості домоволодіння [PERSON] надала подала висновок №12 від 18.02.2025 про технічний стан житлового будинку, який не приймається судом до уваги, адже складений з її слів, без внутрішнього огляду приміщень. На підтвердження того, що збільшення відбулися за рахунок коштів чи трудової діяльності [PERSON] доказів представлено не було. Відповідачка стверджує, що [PERSON] не працював, проте доказів на підтвердження таких доводів не надає, як і не надає доказів тому, шо вона працювала весь цей час. Доводи, що в селі один одного всі знають, а [PERSON] працює на ринку, не є доказом, а рішення не може ґрунтуватися на словах сторін. Таким чином, суд дійшов висновку, що зустрічний позову [PERSON] є безпідставним та задоволенню не підлягають. Доводи щодо зняття з місця реєстрації [PERSON] як і доводи про звернення з приводу проникнення до житла не приймаються судом до уваги, адже не стосуються предмету спору. Щодо судових витрат. [PERSON] оплатив вартість проведення експертизи ОНДІСЕ щодо визначення вартості автомобіля у розмірі 5\~906,78 грн (а.с.36). Також [PERSON] сплатив вартість проведення оцінки квартири на користь ТОВ «Профі-Тн» у розмірі 1\~500 грн (а.с.21). [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 6\~812,46 грн (а.с.49). [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн та 2\~168,13 грн (а.с.75, 116). Згідно ч.1-3 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Витрати на проведення експертної оцінки автомобіля стосуються справи та такий висновок був необхіднім для розгляду справи, в той час як звіт щодо визначення вартості квартири, яка заявлена до поділу порівну, не були неминучими, тому суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 12\~719,24 грн, що складається з судового збору у розмірі 6\~812,46 грн та витрат на проведення експертизи у розмірі 5\~906,78 грн. У зв`язку з відмовою у задоволенні зустрічного позову, витрати по оплаті судового збору [PERSON] залишаються за відповідачкою. При тому, сторони не надавали докази про витрати на правову допомогу та не заявляли про подання доказів протягом 5 днів після ухвалення рішення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Проніна проти України від 18 липня 2006 року п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. А тому, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Outcome: approved