Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, об`єднаний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. 29 липня 2025 року надійшла заява представника відповідача, позивача за зустрічним позовом [PERSON] , який звернувся до суду із заявою про відшкодування судових витрат на правову допомогу, в якій просив стягнути з позивача, відповідача за зустрічним позовом витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 749,00 Євро, що станом на 28.07.2025 за офіційним курсом НБУ 48,9815 гривень за 1 Євро, складає 85 668,64 гривень. 04 серпня 2025 року до суду надійшла заява представника позивача, відповідача за зустрічним позовом [PERSON] про зменшення витрат на правничу допомогу з підстав викладених в клопотанні. Сторони в судове засідання не викликалися, відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України. Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2025 року в задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя відмовлено. В задоволенні об`єднаного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю задоволено.Однак, представник позивача за зустріним позовом просить вирішити питання розподілу та стягнення судових витрат з відповідача за зустрічним позовом по оплаті професійної правничої допомоги та винести додаткове рішення у відповідності до ст. 270 ЦПК України. Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 178, 175 ЦПК України відзив на позовну заяву та зустрічна позовна заява містить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач, позивач за зустрічним позовом поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Із поданої заяви представника позивача за зустрічним позовом про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (з належними до неї додатками), вбачається, що при винесені рішення судом не було вирішено питання розподілу судових витрат з оплати професійної правничої допомоги. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Частинами 1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За змістом ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Дані розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. За відсутності таких доказів, сторона має право подати їх до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови наявності відповідної заяви, яка зроблена стороною до закінчення судових дебатів. На підтвердження понесених витрат представником позивача за зустрічним позовом до заяви подано наступні докази: договір № 2049123577 про надання правової допомоги від 03 квітня 2023 року; додаткова угода до Договору про надання правової допомоги від 03.04.2023 №2049123577; Рахунок від 03.04.2023 на суму 240.00 Євро; Акт наданої правової допомоги від 03.04.2023 на суму 240.00 Євро; Міжнародне платіжне повідомлення про оплату відповідачем коштів на суму 216.00 Євро; Рахунок від 16.06.2023 на суму 505.00 Євро; Акт наданої правової допомоги від 16.06.2023 на суму 505.00 Євро; Міжнародне платіжне повідомлення про оплату відповідачем коштів на суму 491.00 Євро; Рахунок від 28.12.2023 на суму 820.00 Євро; Акт наданої правової допомоги від 28.12.2023 на суму 820.00 Євро; Міжнародне платіжне повідомлення про оплату відповідачем коштів на суму 806.00 Євро; Рахунок від 25.07.2025 на суму 657.00 Євро; Акт наданої правової допомоги від 27.07.2023 на суму 657.00 Євро; Міжнародне платіжне повідомлення про оплату відповідачем коштів на суму 657.00 Євро., копія ордера про надання правничої (правової) допомоги та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Представник позивача та відповідача за зустрічним позовом подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу обґрунтовуючи заяву наступним. В наданих представником відповідача доказах міститься розбіжності, які ставлять під сумнів співмірність гонорару виконаним адвокатом роботам. Також звертає увагу суду на те, що послуги перекладача не входять до судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації, а тому не можуть бути стягнуті судом на підставі статті 137 ЦПК України. Розбіжності щодо часу, витраченого на підготовку письмових пояснень та заяви про виклик свідка, у наданих суду доказах свідчать про відсутність ретельної підготовки доказів адвокатом на підтвердження витрат на надання правової допомоги, що унеможливлює перевірку судом співмірності гонорару виконаним адвокатом роботам. Представник зазначає, що стягнення витрат на правничу допомогу в іноземній валюті національним законодавством не передбачено. У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг. Статтею 903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частиною другою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України). Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: 1. договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі; 2. за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 3. як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4. адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає суду можливості пересвідчитись у співмірності розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить з встановленого у самому договорі розміру та порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни усіх послуг, що надаються адвокатом, суд має право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Перевіривши рахунки, квітанції та суму, яку представник відповідача за первісним позовом просить суд стягнути в якості витрат на правничу допомогу,суд встановив, що послуга переглада не враховані в витрати на правичу допомогу. Отже, враховуючи, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2025 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю задоволено, суд приходить до висновку, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи підлягають стягненню з [PERSON] у відповідності до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України. З огляду на зміст викладених норм чинного законодавства України, виконуючи положення ч. 3 ст. 141 ЦПК України та враховуючи оцінені судом докази щодо понесення стороною позивача за зустрічним позовом витрат пов`язаних з розглядом справи і встановлені судом обставини стосовно фактично сплачених судових витрат по оплаті правничої допомоги, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви представника позивача за зустрічним позовом про відшкодування судових витрат в повному обсязі та стягнення з відповідача за зустрічним позовом коштів у розмірі 85 668,64 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved