Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

21.05.2025 до Холодногірського районного суду м.Харкова надійшла позовна заява від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» заборгованості за кредитним договором №00-9664534 від 09.03.2024, що становить: 34 608,81 грн., яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі - 5 900,00 грн., суми заборгованості за відсотками - 28 708,81 грн., судові витрати у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Позовна заява подана за допомогою системи «Електронний суд». В обґрунтування позову зазначено, що 09.03.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 00-9664534 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії, у розмірі 6 000,00 грн. на умовах, передбачених договором. Відповідно до умов Кредитного договору, [PERSON] зобов`язується сплатити ТОВ «Макс Кредит» комісію за надання кредиту в сумі 300 грн., порядок сплати якої визначено умовами Кредитного договору. Отже, Позичальнику перераховується сума в розмірі 6 000,00 грн. На виконання умов Кредитного договору, 09.03.2024 ТОВ «Макс Кредит» ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на платіжну картку № [NUMBER] що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач [PERSON] прийняла пропозицію Кредитодавця. Первісний Кредитор виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується Повідомленням від ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» з відміткою та додатком. 21.10.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено Договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 21102024-МК/ЕЙС від 21.10.2024 від ТОВ «Макс Кредит» до ТОВ «ФК«ЕЙС» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 34 608,81 грн. Але позивач не заявляє вимог щодо стягнення штрафних санкцій, у зв`язку з чим загальна сума заявлених до стягнення вимог становить: 34 608,81 грн., що складається : 5 900,00 грн. - заборгованість по кредиту; 28 708,81 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом до нього. Разом з позовною заявою, позивачем направлено суду клопотання про витребуваня з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію: ?? чи емітувалась на ім?я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжна картка маска-картки № [NUMBER] / чи емітувалась будь-яка інша платіжна картка на ім?я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ); інформацію про зарахування коштів на картковий рахунок - маска карти № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за період 09.03.2024 - 14.03.2024 у сумі 6000 грн; (безготівкове зарахування згідно транзакції № 41000-37105-48014 від 09.03.2024); чи є/був номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска картки № [NUMBER] та чи находиться/знаходився номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ).У випадку, якщо номер телефону: [NUMBER] не знаходиться в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за платіжною карткою маска-картки № [NUMBER] , надати номери телефонів що знаходяться в анкетних даних Клієнта банку за платіжною карткою маска-картки № [NUMBER] . У разі підтвердження зарахування коштів на картковий рахунок - маска карти № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за період 09.03.2024 - 14.03.2024 у сумі 6000 грн; (безготівкове зарахування згідно транзакції №41000-37105-48014 від 09.03.2024),надати первинні документи бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення), що підтвердять дану інформацію. Надати повний номер рахунку маска-картки № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ).У випадку неможливості надати вищезгадані первинні документи, надати інші, прирівняні до них (довідки/листи, що підтверджують факт зарахування коштів на рахунок - маска карти Боржника). У випадку, якщо картковий рахунок - маска карти № [NUMBER] не належить Відповідачу, яким є [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), надати інформацію щодо особи, якій належить картковий рахунок - маска карти № [NUMBER] (а.с.28-29). Ухвалою суду від 23.05.2025 позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у даній справі з повідомлення (виклику) сторін (а.с.54-55). 21.07.2025 року на адресу суду надійшла від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» витребувана судом інформація (а.с.104-106). 20.06.2025 відповідач [PERSON] направила до суду відзив на позовну заяву, відповідно якого просить суд в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Відповідача відсотків за кредитом на суму 17 255,29 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 4 000,00 грн. - відмовити. Зазначає, що підтверджує факт отримання кредиту в розмірі 5900 грн, однак частково не погоджується з позовними вимогами, зокрема щодо розміру нарахованих процентів. Відповідач [PERSON] зазначає, що позивач нарахував 28 708,81 грн за відсотками, однак розрахунок не містить чітких даних щодо використаної ставки - 2,4% чи 2,5%. Водночас, такі ставки, як зазначає відповідач, перевищують допустимий законом максимум у 1%, визначений ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», що робить відповідні умови договору нікчемними. Крім того, відповідач [PERSON] зазначає, що умови договору про процентну ставку суперечать вимогам закону та порушують принципи добросовісності й справедливості, зокрема доктрину venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки). Таким чином, відповідач вважає, що позов підлягає частковому задоволенню лише в частині тіла кредиту - 5 900 грн., а також нарахованих відсотків, розрахованих за ставкою 1% (орієнтовно 11 483,52 грн). Решта вимог, не підлягає задоволенню через незаконність умов договору. Щодо витрат на правничу допомогу в сумі 7 000 грн, заявлених позивачем, відповідач вважає їх неспівмірними з обсягом та складністю справи. Вона просить суд зменшити ці витрати, посилаючись на принципи розумності, пропорційності та справедливості (а.с.66-79). 01.07.2025 від представника позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» - адвоката Тараненко А.І., який діє на підставі довіреності від 18.06.2025, до суду надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до яких, просять зменшити позовні вимоги в частині стягнення за кредитним договором до 27 900,00 грн. та стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 00-9664534 від 09.03.2024 у розмірі 27 900,00 грн. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на Відповідача. Представник позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» - адвокат Тараненко А.І., який діє на підставі довіреності від 18.06.2025, зазначає, що відповідно до кредитного договору № 00-9664534 від 09.03.2024, сторони домовились використовувати електронні підписи. Позичальник підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а Кредитодавець використав аналог власноручного підпису, відтворений засобами копіювання, що має таку ж юридичну силу. Після підписання, Кредитодавець надіслав Позичальнику на його електронну адресу повідомлення про успішне укладення договору та додав копії договору у форматах PDF та P7S. Згідно з умовами, договір набув чинності саме з моменту, коли Кредитодавець отримав підписаний Позичальником документ, а діє він до повного виконання грошових зобов`язань. Подібна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду у справі №561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до Кредитного договору Позичальник підтверджує, що йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, вказана в ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.01 р., ст.9 Закону України «Про споживче Кредитування» ознайомлений зі змістом ст. 25 Закону України «Про споживче Кредитування» та ознайомлений з Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового Кредиту ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ», повністю їх розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, повний текст яких розміщений на сайті https://kachay.com.ua/. Укладаючи даний Договір, Позичальник дає дозвіл на передачу Кредитодавцю своїх персональних даних, а також дає згоду на те, що Кредитодавець має право направляти SMS повідомлення/листи-повідомлення на електронну пошту/повідомлення, відправлені іншими засобами, комерційні пропозиції Кредитодавця та рекламні матеріали, при цьому Позичальник погоджується з тим, що направлення вказаної інформації на електронну пошту/номери телефонів, повідомлені Позичальником, Кредитодавець буде здійснювати як самостійно, так і з залученням контрагентів (операторів мобільного зв`язку тощо). Позичальник погоджується і розуміє, що саме він несе всі ризики, пов`язані з тим, що направлена Кредитодавцем інформація стане доступною третім особам. Позичальник ознайомлений з тим, що в будь-який момент дії Договору може відмовитись від отримання вказаних повідомлень (п. 7.3.). Виходячи з вищевикладеного, Відповідач отримав грошові кошти відповідно до умов Договору належним чином, а тому Позивачем доведено факт надання Первісним кредитором грошових коштів Відповідачу. Крім цього, в додаткових поясненнях вказано, що ТОВ «Макс Кредит» заявляє, що 09.03.2024 перерахувало позику у розмірі 6 000,00 грн на рахунок позичальника. Для цього була задіяна інша фінансова компанія - ТОВ «Платежі Онлайн», яка виступила посередником. Згідно з наданими документами, ТОВ «Платежі Онлайн» є ліцензованим оператором платіжної системи, що підтверджується Реєстром НБУ. Перерахування коштів було ініційоване ТОВ «Макс Кредит» через ТОВ «Платежі Онлайн» та здійснено безготівково на платіжну картку № [NUMBER] . Позивач стверджує, що цей переказ є підтвердженням того, що позичальник прийняв умови кредитного договору. Позивач, розуміючи, що існуючих доказів може бути недостатньо, подав клопотання до суду про витребування додаткових доказів у банку-емітента картки позичальника (АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Мета клопотання - отримати інформацію, яка є банківською таємницею, для підтвердження факту отримання коштів. Позивач підкреслює, що ці дії є реалізацією його процесуальних прав і спрямовані на об`єктивне та всебічне з`ясування обставин справи, оскільки він, не маючи доступу до банківської таємниці, не може самостійно отримати ці відомості. Водночас, позичальник заперечує факт отримання коштів, але не надає власних доказів і виступає проти клопотання позивача. Щодо розміру заборгованості за кредитним договором представник позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» - адвокат Тараненко А.І. зазначає, що у кредитному договорі № 00-9664534 від 09.03.2024 сторони погодили алгоритм нарахування відсотків, який, на думку позивача, повністю відповідає законодавству України, зокрема Закону «Про захист прав споживачів». Договір передбачав дві ставки: знижена ставка: 0,25% на день, яка застосовувалася протягом перших 15 днів (з 09.03.2024 по 23.03.2024) за умови, що позичальник вчасно сплатить перший платіж. Якщо ця умова виконується, відсотки за цей період розраховуються як: 6 000 грн * 0,25% = 15 грн на день. Стандартна ставка: 2,47% на день. Вона застосовується, якщо позичальник не виконує умови для отримання знижки. Позивач стверджує, що в період з 23.03.2024 по 21.10.2024 нарахування відсотків відбувалося за стандартною ставкою, хоча в наданому тексті помилково вказано 2,47% від 14 200 грн, що дає 145,73 грн на день. Це розрахунок, містить помилку. Зважаючи на це, позивач перерахував свої вимоги. Виходячи з максимальної ставки в 1% на день протягом усього 360-денного строку дії кредиту, загальна сума заборгованості становила б 27 900 грн. Оскільки початкові позовні вимоги були більшими (34 608,81 грн), позивач зменшує їх до 27 900,00 грн, щоб привести їх у відповідність до чинного законодавства. Разм з цим, відповідач стверджує, що позивач не обґрунтував витрати на професійну правничу допомогу. Однак, згідно з Цивільним процесуальним кодексом України ці витрати є частиною судових витрат, і сторона, яка вимагає їх зменшення, має довести їх неспівмірність. Позивач, зі свого боку, надав усі необхідні документи, що підтверджують ці витрати: Договір про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07.04.2025. Додаткову угоду до цього договору. Довіреність, видану ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» адвокату Тараненку А.І. Акт прийому-передачі наданих послуг, що свідчить про належне виконання роботи адвокатом. Таким чином, позивач вважає, що він виконав свій обов`язок щодо обґрунтування витрат на юридичну допомогу, а обов`язок доведення їх неспівмірності покладається на відповідача (а.с.87-101). Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» - Тараненко А.І., який діє на підставі довіреності від 18.06.2025, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, у разі відсутності відповідача не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с.6). Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, будь-яких заяв від неї до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст.131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки або не надання належних доказів неявки, вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Суд також зауважує, що відповідно до ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання клопотання (заяви), що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи. Аналіз норм цивільно-процесуального законодавства вказує на те, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки відповідача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Крім того, суд звертає увагу, що розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, а відповідно до положень ст.275 ЦПК України, суд повинен розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до частини першої статті 1 Цивільного кодексу України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Здійснюючи правосуддя (ч.1 ст.5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно п. 23 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. При цьому відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 Цивільного кодексу України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Спірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Пунктом другим частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями, що передбачено в пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН. Згідно рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 09.03.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 00-9664534, у формі електронного документу з використанням електронного підпису (а.с.47-51). Згідно довідки про індетифікацію договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису 11564, що був надісланий на вказаний Відповідачем/Позичальником номер телефону - [NUMBER] (зворот.а.с.27). Згідно п. 1.2 Договору позичальнику надано кредит у розмірі 6000 грн. Тип кредиту - кредитна лінія. Строк дії кредитної лінії (строк кредитування) 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю 04 березня 2025 року (п. 1.3 Договору). Відповідно до п.2.8 Розділу 2 Кредитного договору, Дата надання/видачі Кредиту 09.03.2025 Сума Кредиту 6000 грн. перераховується Кредитодавцем на рахунок Позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Відповідно до п. 1.4 Договору тип процентної ставки фіксована; 1.4.1 стандартна процентна ставка складає 2,47 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Згідно з п.1.5 Договору Кредитодавець одноразово нараховує Комісію за надання кредиту у розмірі 5,00% від суми Кредиту, що складає: 300,00 яку Позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.4 цього Договору.(а.с.47-51). Відповідно до інформаційної довідки № 1289/10 від 30.10.2024 ТОВ «Платежі онлайн» 09.03.2024 кошти в сумі 6000,00 грн перераховані на рахунок № [NUMBER] (зворот.а.с.38). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, складений ТОВ «Макс Кредит» станом на 04.05.2025 року, загальна сума заборгованості становить 34 608,81 грн, яка складається з наступного: 5 900,00 грн - заборгованість за кредитом; 28 708,81 грн. - заборгованість за відсотками; 0,00 грн. - штрафні санкції згідно умов договору (зворот.а.с.17-18). 21.10.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено Договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, згідно умов якого ТОВ «ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 00-9664534 від 09.03.2024 (а.с.8-14) Таким чином, відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 21102024-МК/ЕЙС від 21.10.2024 від ТОВ «Макс Кредит» до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 34 608,81 грн., яка складається з 5 900,00 грн. - заборгованість по кредиту; 28 708,81 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (а.с.19). Відповідно до додаткових пояснень від 01.07.2025 представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» - Тараненко А.І., який діє на підставі довіреності від 18.06.2025 просив зменшити позовну вимоги в частині стягнення за кредитним договором до 27 900,00 грн., обгрнутовуючи це тим, що відповідно до умов кредитного договору строк користування кредитними коштами становив 360 днів, однак фактично кредит діяв лише 226 календарних днів (з 09.03.2024 по 21.10.2024) . Згідно з п. 17 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції Закону від 22.11.2023), на період дії кредиту поширювалося обмеження максимальної денної процентної ставки - не більше 1 % на день. Таким чином, навіть за умови застосування максимально допустимої законом процентної ставки - 1 % щодня протягом усього передбаченого договором строку в 360 днів - загальна вартість кредиту становить 27 900 грн., яка складається з: 5 900,00 грн. - заборгованість по кредиту; 22 000,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (а.с.87-101). На виконання ухвали суду з АТ КБ «Приват Банк» надійшла інформація, з якої вбачається, що в Банку на ім`я [PERSON] була випущена банківська платіжна картка № [NUMBER] . Згідно виписці за період з 09.03.2024 по 14.03.2024 встановлено надходження грошових коштів у сумі 6 000,00 гривень. Крім того зазначено, що в Банку за [PERSON] закріплений фінансовий номер телефону: [NUMBER] , на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операції за платіжною карткою № [NUMBER] . В анкеті [PERSON] також вказано номер телефону: [NUMBER] (а.с.104-106). Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Частиною першою статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційне - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Відповідно до ч.12 ст.11 ЗУ "Про електронну комерцію" електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Подібна правова позиція закріплена в постанові Верховного Суду у справі №127/33824/19 від 07.10.2020, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 та ґрунтується на презумпції свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства. Підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. Верховний Суд у Постанові по справі № 757/40395/20 зазначив: «без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачкою та відповідачем не був би укладений». У Постанові ВС України по справі №640/7029/19 від 09.02.2023 зазначено «...колегія суддів зазначає, що договори позики від 24.07.2018 № 18421, від 28.08.2018 №24380, від 08.09.2018 № 26487, від 12.10.2018 № 31949, від 26.11.2018 № 40258, підписані позичальниками за допомогою одноразового пароля ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочинів. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, договори позики між позичальниками та позикодавцем не були б укладеними». До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09.09.2020 у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20), від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243св20), від 28.04.2021 у справі №234/7160/20 (провадження №61-2903св21), від 10.06.2021 у справі №234/7159/20 (провадження №61-18967св20), від 18.06.2021 у справі №234/8079/20 (провадження №61-2904св21), від 12.08.2022 у справі №234/7297/20 (провадження N 61-11504св21)...". Крім того, згідно з п.5.3.2 Договору «Клієнт має право відмовитись від укладення цього Договору без пояснення причин, лише у випадку виконання наступних необхідних умов: а) письмово повідомити про це Товариство не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту підписання та отримання примірника цього Договору. Таке повідомлення направляється Клієнтом Товариству на електронну адресу або рекомендованим чи цінним листом за адресою місцезнаходження Товариства, що вказані в Договорі; Документ сформований в системі «Електронний суд» 24.03.2025; б) протягом семи календарних днів з дати направлення Товариству повідомлення, відповідно до попереднього підпункту Договору, повернути Товариству загальну суму кредиту, одержану згідно з цим Договором, та сплатити проценти за період з дня одержання кредитних коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою в цьому Договорі». Проте Відповідач не скористалась даною можливістю та не відмовилася від укладання Договору. Таким чином, матеріали справи достеменно свідчать про те, що Договір № 00-9664534 про надання кредиту від 09.03.2024 укладено між ТОВ «ФК «Ейс» та відповідачем [PERSON] в електронній формі, при його укладенні сторонами було погоджено всі істотні умови цього Договору. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за Кредитним договором, [PERSON] порушує взяті на себе зобов`язання за цими договорами. Як вбачається з положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Відповідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, оскільки не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов Договору. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Дотепер, як випливає з позову, заборгованість за кредитом не погашена і складає 5 900,00 грн. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, наявні правові підстави для їх стягнення з відповідача саме в такому розмірі, як заявлено. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Одночасно, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Крім того, за положеннями ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Але, з матеріалів справи вбачається, що відповідач, підписуючи шляхом накладення електронного підпису Договір про надання споживчого кредиту № 00-9664534 від 09.03.2024 та паспорт споживчого кредиту, ознайомилася і погодилася з умовами надання кредиту, а також те, що вказаний паспорт споживчого кредиту на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком, розмірах і порядках нарахування. Таким чином суд застосовує висновок ВСУ від 02.12.2020 у справі №284/157/20-ц, відповідно до якого «оскільки сторонами було погоджено, зокрема процентну ставку, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, то суду слід визначити й стягнути таку заборгованість відповідно до положень закону та підписаних відповідачем анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту. З наданого розрахунку та додаткового пояснення позивача випливає, що заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України становить 22 000,00 грн. Позивачем ТОВ «ФК «Ейс» надано належні докази щодо нарахувань процентів на прострочену заборгованість саме в такому розмірі як заявлено. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст.625 ЦК України у розмірі 22 000,00 грн. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За положеннями ч. ч. 1 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Позивачу при пред`явленні вказаного позову необхідно було довести факти укладення кредитного договору, перерахування коштів позичальнику, неналежного виконання позичальником умов договору та обставини переходу прав вимоги до позивача як нового кредитора. Суд приходить до висновку, що факти виникнення між позивачем та відповідачем правовідносин позики, отримання відповідачем та використання коштів, утворення заборгованості по оплаті тіла позики та процентів, підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами. Судом встановлено, що відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості та не надав суду доказів належного виконання зобов`язання. Щодо витрат позивача на правничу допомогу, суд приходить до наступного. Як передбачено ст.15 ЦПК України - учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 26 ЗУ від 05.07.2012 року за № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Згідно ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, та становлять одну із складових судових витрат ч.1 ст.133 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. За змістом ст.137 ЦПК України (1) витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. (2) За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. (3) Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (4) Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. (5) У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (6) Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року за № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного встановлено, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, або розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме не надано: договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічні висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року № 826/1216/16, постановах Верховного Суду від 03.02.2021 року № 760/34441/19 та від 07.04.2021 року № 545/3748/17. На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою, представником позивача додано копію договору про надання правової допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025, детальний опис робіт (а.с.32-33). Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат, їхню пропорційність до предмета спору, а також виходить з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Отже, суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial