Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] 10 грудня 2024 року звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, фактично поділ майна подружжя, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач у своїй позовній заяві та з представником посилаються на те, що 10 липня 2009 року вона та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції та зараз перебувають у шлюбі. 14 червня 2011 року позивачка та [PERSON] згідно договору купівлі-продажу квартири продали належну їм на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , покупцям [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 28 грудня 2011 року згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна позивачка продала квартиру [ADDRESS] , яка належала їй особисто на праві приватної власності, покупцю [PERSON] .. 30 червня 2017 року позивачка та [PERSON] згідно договору купівлі-продажу квартири продали належну їм на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] покупцю [PERSON] .. Кошти, отримані за продані вище об`єкти нерухомості, належали особисто їй. 30 червня 2017 року згідно договору купівлі-продажу позивачка купила у продавця [PERSON] квартиру [ADDRESS] за 152 331 грн. Цей договір укладався за згодою відповідача [PERSON] , яка була надана їм у вигляді заяви. 15 червня 2018 року згідно договору купівлі-продажу позивачка купила у продавця ТОВ «Керуюча компанія складами» квартиру [ADDRESS] за 06\~030\~590 грн. Цей договір укладався за згодою відповідача [PERSON] , яка була надана їм у вигляді заяви. 18 липня 2019 року позивачка згідно договору купівлі-продажу купила у продавця [PERSON] паркувальне місце [ADDRESS] за 155 160 грн. Цей договір укладався за згодою відповідача [PERSON] , яка була їм видана у вигляді заяви. 18 липня 2019 року позивачка згідно договору купівлі-продажу купила у продавця [PERSON] маркувальне місце [ADDRESS] за 155 160 грн. Цей договір укладався за згодою відповідача [PERSON] , яка була їм видана у вигляді заяви. 18 липня 2019 року позивачка згідно договору купівлі-продажу купила у продавця [PERSON] маркувальне місце [ADDRESS] за 155 160 грн. Цей договір укладався за згодою відповідача [PERSON] , яка була їм видана у вигляді заяви. 18 липня 2019 року позивачка згідно договору купівлі-продажу купила у продавця [PERSON] маркувальне місце [ADDRESS] за 155 160 грн. Цей договір укладався за згодою відповідача [PERSON] , яка була їм видана у вигляді заяви. 14 грудня 2021 року позивачка згідно договору купівлі-продажу купила у продавця [PERSON] нежитлове приміщення [ADDRESS] за 56 000 грн. Цей договір укладався за згодою відповідача [PERSON] , яка була їм надана у вигляді заяви. 05 жовтня 2022 року між позивачкою та відповідачем [PERSON] було укладено шлюбний договір. Згідно з цим договором: нерухоме майно є особистою приватною власністю того з подружжя, за яким зареєстроване право власності на нього, кожен з подружжя має право самостійно розпоряджатися майном, яке є його особистою приватною власністю. Троє їх неповнолітніх дітей мешкають разом з позивачкою у квартирі [ADDRESS] . Враховуючи наведене, позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та визнати зазначене майно її особистою приватною власністю. В добровільному порядку домовитися про вказане відповідач відмовляється, що свідчить про наявність між ними спору, а тому позивач, на її думку, має право на визначення майна її особистою власністю в судовому порядку. Інший варіант поділу спільного сумісного майна подружжя та виконання договору, який був би настільки ж ефективний, за цих обставин не існує. Позивач вважає невизначеність з цим протиправною, порушені її права та закон, так як вона не може належним чином в повній мірі користуватися вказаним своїм нерухомим майном. Звернулася до відповідача з цим питанням, але отримала відмову. В добровільному порядку питання не вирішено. Просила задовольнивши позов у повному обсязі. [PERSON] позовні вимоги визнав частково, заперечував проти позовної заяви в частині вимог (по квартирі), просить відмовити у задоволенні позовної заяви у частини квартири на [ADDRESS] , решта вимог має визначеність та передбачена в нотаріально посвідченому шлюбному договорі і спору немає. Позовні вимоги не обгрунтовані, не доведені і протирічливі, доказів на їх підтвердження суду не надано. Правом надання відзиву на позов не скористався, просив справу розглянути по закону за наявними матеріалами без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача. З`ясувавши позицію сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом з наданих сторонами письмових матеріалів і доказів з`ясовано, що 10 липня 2009 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 453, та зараз перебувають у шлюбі. Від цього шлюбу і спільного мешкання мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . 14 червня 2011 року позивачка та [PERSON] згідно договору купівлі-продажу квартири продали належну їм на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , покупцям [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. \~ \~ \~ \~28 грудня 2011 року згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна позивачка продала квартиру [ADDRESS] , яка належала їй особисто на праві приватної власності, покупцю [PERSON] .. 30 червня 2017 року позивачка та [PERSON] згідно договору купівлі-продажу квартири продали належну їм на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] покупцю [PERSON] .. Кошти, як стверджує позивачка, отримані за продані вище об`єкти нерухомості, належали особисто їй. 30 червня 2017 року згідно договору купівлі-продажу позивачка купила у продавця [PERSON] квартиру [ADDRESS] за 152 331 грн. Цей договір укладався за згодою відповідача [PERSON] , яка була надана їм у вигляді заяви. 15 червня 2018 року згідно договору купівлі-продажу позивачка купила у продавця ТОВ «Керуюча компанія складами» квартиру [ADDRESS] за 06\~030\~590 грн. Цей договір укладався за згодою відповідача [PERSON] , яка була надана їм у вигляді заяви. 18 липня 2019 року позивачка згідно договору купівлі-продажу купила у продавця [PERSON] паркувальне місце [ADDRESS] за 155 160 грн. Цей договір укладався за згодою відповідача [PERSON] , яка була їм видана у вигляді заяви. 18 липня 2019 року позивачка згідно договору купівлі-продажу купила у продавця [PERSON] маркувальне місце [ADDRESS] за 155 160 грн. Цей договір укладався за згодою відповідача [PERSON] , яка була їм видана у вигляді заяви. 18 липня 2019 року позивачка згідно договору купівлі-продажу купила у продавця [PERSON] маркувальне місце [ADDRESS] за 155 160 грн. Цей договір укладався за згодою відповідача [PERSON] , яка була їм видана у вигляді заяви. 18 липня 2019 року позивачка згідно договору купівлі-продажу купила у продавця [PERSON] маркувальне місце [ADDRESS] за 155 160 грн. Цей договір укладався за згодою відповідача [PERSON] , яка була їм видана у вигляді заяви. 14 грудня 2021 року позивачка згідно договору купівлі-продажу купила у продавця [PERSON] нежитлове приміщення [ADDRESS] за 56 000 грн. Цей договір укладався за згодою відповідача [PERSON] , яка була їм надана у вигляді заяви. 05 жовтня 2022 року між позивачкою та відповідачем [PERSON] було укладено шлюбний договір. Згідно з цим договором: нерухоме майно є особистою приватною власністю того з подружжя, за яким зареєстроване право власності на нього; особистою приватною власністю кожного з подружжя є майно, визначене законодавством; особистою приватною власністю кожного з подружжя є майно, набуте до підписання даного договору, яке згідно законодавства вважається особистою приватною власністю кожного з подружжя; кожен з подружжя має право самостійно розпоряджатися майном, яке є його особистою приватною власністю. Троє їх неповнолітніх дітей мешкають разом з позивачкою у квартирі [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Як на правове підгрунття своїх вимог позивачка посилається на наступне. Згідно із ст. 57 СК України майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто. \~ \~ \~ \~Предметом цього договору є майно, яке було придбано позивачем та відповідачем в період перебування у шлюбі. Маючи на меті припинення права спільної сумісної власності та встановлення режиму особистої власності щодо зазначеного у тексті договору майна,

Outcome: dismissed