Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Дергачівської міської ради Харківського району Харківської області, третя особа [PERSON] , в якій просив визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,1400 га, кадастровий № 6322057000:00:001:0403, для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер дідусь позивача [PERSON] , [INFO] , який проживав за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина, на належне йому майно. Згідно свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом\~від 28.03.2017\~року,\~виданого приватним\~нотаріусом Дергачівського\~районного нотаріального\~округу Харківської\~області Задоріною\~В.В.,\~за реєстровим\~№ 374,\~13/25\~часток житлового\~будинку з надвірними будівлями та спорудами: літ. «А-1», загальною площею 124,6 кв.м., житловою площею 88,0 кв.м, що розрашований за адресою: [ADDRESS] , належить позивачу у порядку спадкування за законом, після смерті діда - [PERSON] . Земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0.07 га, належала діду позивача [PERSON] , згідно рішення №201 від 14 жовтня 1997 року «Про передачу присадибних ділянок у приватну власність» виконавчого комітету Прудянської сільської ради народних депутатів на підставі декрету Кабінетів Міністрів України від 26 грудня 1992р. №15-92. Ппісля смерті діда позивач не оформив свого спадкового права на земельну ділянку, а саме на земельну ділянку площею 0,07 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на території Дергачівської міської ради Харківського (колишнього Дергачівського району) Харківської області, проте залишився проживати у зазначеній частині цього житлового будинку. За даними\~Державного земельного\~кадастру,\~наявними у\~Національній кадастровій\~системі земельна\~ділянка площею\~0,14\~га,\~що розташована\~за адресою: [ADDRESS] , має кадастровий номер 6322057000:00:001:0403. Відповідно до Книг записів про державну реєстрацію актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди наявних у Відділі та даних Державного земельного кадастру документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6322082001:00:000:2292, площею 0,1400 га. що розташований за адресою: [ADDRESS] не зареєстроване. Вказує, що під час проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6322082001:00:000:2292 необхідно врахувати вірну площу земельної ділянки 0,1400 га, зазначену в Державному земельному кадастрі, оскільки ця плоша є результатом виконання топографо-геодезичних робіт на загальній земельній ділянці, які не проводилися під час видання рішення виконавчого комітету Прудянської сільської ради народних депутатів від 14.10.1997, №201. Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (номер витягу НВ-6100290612025 від 11.02.2025) підтверджує факт, що земельна ділянка площею 0,1400 га розташована за адресою: [ADDRESS] , на території Дергачівської міської ради Харківського (колишнього Дергачівського району) Харківської області була передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд має кадастровий номер 6322057000:00:001:0403. Витяг сформовано на замовлення. TOB «Проєктувальник» виготовило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку господарчих будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту виготовленого ТОВ «Проєктувальник» на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований адресою: [ADDRESS] , для обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруд обліковується 0,1400 кв.м. земельної ділянки. За життя дід позивача не встиг виконати вимоги законодавства щодо приватизації земельної ділянки, а також неможливості завершити процедуру приватизації та реєстрації за ним права власності на землю у зв`язку зі смертю, а тому така земельна ділянка входить до складу спадкового майна, в зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду. Також вказав, що 12/25 частин спадкового житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належить Відповідачу, [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області. Копил В.В., № 2-12 від 08.01.2009. [PERSON] також не оформила право приватної власності на постійне користування земельною ділянкою, а саме на земельну ділянку площею 0,07 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. У відзиві на позовну заяву представник Дергачівської міської військової адміністрації Харківського району Харківської просила відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що органом місцевого самоврядування (Виконавчим комітетом Прудянської селищної ради від 14.10.1997 №201, відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України) було прийнято рішення про передачу у власність [PERSON] тільки 0,07 га, в той час як позивач ставить питання про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,1400 га. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у ньому. Відповідач представник Дергачівської міської ради Харківського району Харківської області у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просила справу розглянути без участі представника Дергачівської міської ради. Зазначила, що підтримує позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Суд, заслухавши представника позивача, позивача, відповідача [PERSON] , дослідивши письмові докази, врахувавши заперечення викладені у відзиві на позов відповідача представника Дергачівської міської військової адміністрації Харківського району Харківської, прийшов до наступного висновку. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Частинами шостою та сьомою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України); достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України); достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року (справа №757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Матеріали справи свідчать, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 березня 2017 року [PERSON] на праві власності належить 13/25 частин житлового будику [ADDRESS] після смерті його діда [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 17). 12/25 цього будинку належить [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 січня 2009 року після смерті її батька [PERSON] (а.с. 27). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який сформований 11.02.2025 року на заяву [PERSON] , за адресою [ADDRESS] зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером 6322057000:00:001:0403 з зазначенням категорії земель: землі житлової та громадської забудови; вид цільового призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); дата державної реєстрації земельної ділянки 11.02.2025 року; площа земельної ділянки 0.1400 га (а.с. 20-23). Позивачем ставиться питання про визнання за ним у порядку спадкування після смерті діда [PERSON] права власності на частину цієї земельної ділянки площею 0,14 га, оскільки дід за життя не встиг оформити право власності на виділену йому земельну ділянку для забудови. Між тим, згідно рішення Прудянської селищної ради народних депутатів № 201 від 14 жовтня 1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування» вирішено передати безкоштовно у приватну власність та постійне користування земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, особистого підсобного господарства громадянам селищної ради, згідно з додатком. У списку громадян селища Прудянка, яким безкоштовно передаються земельні ділянки у приватну власність та постійне користування під [ADDRESS] значиться « [PERSON] », № будинку 10; загальна площа у приватній власності 0,07 га (а.с. 8, 9). Отже, позивачем не надано жодного доказу закріплення за житловим будинком [ADDRESS] земельної ділянки площею 0,14 га. [PERSON] згідно рішення Прудянської селищної ради конкретно виділено земельну ділянку площею 0,07 га. Однак, земельна ділянка такої площі за таким будинком в Реєстрі не зареєстрована; кадастровий номер відсутній; розміри земельної ділянки площею 0,07 га та її конфігурація не визначені. Представлені матеріали свідчать про те, що площа 0,14 га визначена шляхом обміру фактичної земельної ділянки, прилеглої до цього будинку. Крім того, площа земельної ділянки містить розходження згідно з реєстрацію в Реєстрі площа земельної ділянки становить 0,14 га; згідно свідоцтва про право власності за законом на ім`я [PERSON] зазначено площа земельної ділянки 1420 м2. За таких обставин підстав для задоволення позову не вбачається. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, якщо суд відмовляє у задоволенні позову, судовий збір, стягується з позивача. Відповідно ЗУ «Про судовий збір» - судовий збір сплачується у відповідному розмірі мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленому законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява, скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду вимоги майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1% від ціни позову але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. У позовній заяві вказано, що судовий збір сплачено у розмірі 1\~211,20 гривень. Проте квитанція не долучена до матеріалів справи, у додатках позивачем також не зазначена квитанція щодо сплати судового збору та відсутня у матепіалах справи виписка про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, що формується в АСДС відповідальним працівником суду судовий збір [PERSON] при подачі позовної заяви до суду не сплачено. Оскільки при\~зверненні до\~суду [PERSON] \~судовий збір\~не сплачено\~при поданні\~позову до\~суду,\~а судом\~відмовлено у\~задоволенні позовних\~вимог,\~то він\~підлягає стягненню\~з позивача\~на користь\~держави,\~відповідно до\~приписів п.\~2\~ч.\~2\~ст.\~141 ЦПК України.

Outcome: approved