Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-14 00:00:00

ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" звернулося з позовом до суду про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором № 1068826 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 21.09.2020 у розмірі 18736,63 грн, в якому також просить стягнути з відповідача судові витрати у справі - сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 7000 грн. Позов обґрунтовано тим, що 21.09.2020 між ТОВ "Лінеура Україна" та [PERSON] укладено договір №1068826 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 5000 грн. строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,90 % за кожен день користування кредитом. 07.11.2020 між сторонами укладено додатковий договір, відповідно до якого строк користування кредитом продовжено до 08.12.2020. 22.02.2021 між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "Сіроко Фінанс" укладено договір факторингу № 015-220221, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором № 1068826 перейшло до ТОВ "Сіроко Фінанс". В свою чергу, відповідно до договору факторингу № 20240821/1 від 21.08.2024 ТОВ "Сіроко Фінанс" відступило права вимоги до позичальників, зокрема за договором № 1068826 від 21.09.2020, укладеним між ТОВ "Лінеура Україна" та [PERSON] , ТОВ "ФК "Артеміда-Ф". Станом на 21.02.2025 заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором в загальній сумі становить 18736,63 грн., які складаються з заборгованості за тілом кредиту - 5000,00 грн., 11400,00 грн. - заборгованості за процентами, 2336,63 грн. - інфляційне збільшення. 10.04.2025 ухвалою судді відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Сергієнко Т.Г. подала відзив на позов в якому просить відмовити у задоволенні позову за недоведеністю та застосувати строк позовної давності. У відзиві зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним і допустимим доказом підтвердження розміру заборгованості, оскільки не містить періоду нарахування та розрахунку нарахування відсотків по кредиту та зроблений не первісним кредитором. Також вказує, що позивачем не підтверджено належними доказами факт укладення кредитного договору, та факт переходу до позивача права грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Представник позивача надав суду відповідь на відзив в якому вказав, що кінцевим терміном кредитування є 08.12.2020, заборгованість за відсотками за строк користування кредитом складає 5700 грн. Разом з тим, на підставі пп. 1.4.2, 3.1, 9.11 Договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 09.12.2020 по 06.02.2021 нараховано відсотки, які також складають заборгованість у сумі 5700 грн. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 21.09.2020 між ТОВ "Лінеура Україна" та [PERSON] в електронній формі укладено договір № 1068826 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 7-10). Відповідно до договору відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 5000,00 грн., строком на 30 днів, тип процентної ставки - фіксована, процентна ставка складає 1,90% за кожен день користування. Згідно довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 2643_241009093034 від 09.10.2024 ТОВ «Лінеура Україна» за допомогою платіжної системи iPay.ua 21.09.2020 о 19:28:05 год перерахувало кошти у сумі 5000 грн на картку маска-картки № [NUMBER] (а.с. 32). Також судом встановлено, що 07.11.2020 між ТОВ "Лінеура Україна" та [PERSON] укладено додатковий договір до Договору № 1068826 від 21.09.2020, відповідно до п. 3.1 якого строк користування кредитом за Договором № 1068826 продовжується на строк, що дорівнює строку, встановленому п. 1.3 Договору. Дата повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом 08.12.2020 (а.с. 12). 22.02.2021 між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "Сіроко Фінанс" укладено договір факторингу № 015-220221, відповідно до умов якого "Сіроко Фінанс" набуло право вимоги до боржників, зокрема до відповідача [PERSON] за договором № 1068826 від 21.09.2020 (а.с. 15-19, 29-30, 73). 21.08.2024 між ТОВ "Сіроко Фінанс" та ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" укладено договір факторингу № 20240821/1, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" набуло право вимоги за договором № 1068826 від 21.09.2020 до відповідача [PERSON] (а.с. 21-27, 28, 31). Відповідно до витягу з Реєстру прав вимог до договору №20240821/1 ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" набуло права грошової вимоги за договором №1068826 до відповідача [PERSON] в загальній сумі 16400,00 грн., з яких 5000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу та 11400,00 грн. - сума заборгованості по процентам (а.с. 31). Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Згідно ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтею 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується ЗУ «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Відповідно до ст.12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктами 9.11, 1.4.2 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1068826 від 21.09.2020 встановлено розмір процентів, які нараховуються відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та складають 693,5 процентів річних. Отже, з огляду на норми ч. 2 ст. 625 ЦК України та умови спірного договору проценти за період з 09.12.2020 по 06.02.2021 у розмірі 5700 грн. нараховано правомірно. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не дотримався взятих за договором №1068826 зобов`язань, тому суд приходить до висновку про стягнення з нього на користь ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" заборгованості у розмірі 16400 грн, яка складається з 5000 грн - за тілом кредиту, 5700 грн. - процентів за користування кредитом та 5700 грн. - процентів, нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Щодо клопотання представника позивача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Вперше з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 карантин було установлено постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 з 12 березня 2020 року, який неодноразово продовжувався та відмінений з 30 червня 2023 року постановою КМУ від 27.06.2023 № 651. Крім того, п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії воєнного стану в України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІX, перебіг позовної давності, визначний цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. З урахуванням вищевказаних норм закону позовна давність для пред`явлення позовних вимог у цій справі станом на 26.02.2025 (день звернення до суду) не спливла. Щодо нарахованої суми інфляційних збільшень, суд зазначає наступне. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 09.12.2020 по 23.02.2022. Доказів нарахування інфляційних втрат кредиторами, які мали право вимоги до боржника у зазначений період, позивачем не надано. Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що позивач набув право грошової вимоги до відповідача за спірним договором на підставі договору факторингу від 21.08.2024, до позивача не переходило право грошової вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат за вказаний період, отже позивачем самостійно нараховано 2336,63 грн. інфляційних втрат за період, у який він не був кредитором та не мав права грошової вимоги до відповідача за спірним договором. Оскільки позивач не був кредитором за спірним договором у період, за який ним нараховано інфляційні втрати, відсутні підстави для їх стягнення, отже у цій частині позов задоволенню не підлягає. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 2422,40 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. В той же час, вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. не відповідає критерію розумності, не є співмірною з ціною позову, виконаним об`ємом та складністю спору, який не є складним та розглядається в порядку спрощеного провадження, у зв`язку з чим суд вважає за доцільне зменшити вказані витрати до 2000 грн., що відповідатиме критерію співмірності та справедливості таких витрат. Такі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (справа «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України», заява № 19336/04). Вказане взаємоузгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відсоток задоволеності позовних вимог складає 87,53 %, тому з відповідача на користь ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 2120,33 грн (2422,4 грн * 87,53 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial