Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

В листопаді\~2024\~року [PERSON] \~звернувся до\~Хмельницького міськрайонного\~суду Хмельницької\~області із\~позовом до\~ [PERSON] \~про поділ\~майна подружжя\~в обґрунтування\~якого вказав,\~що \~перебуває із\~відповідачкою у\~зареєстрованому шлюбі,\~в провадженні\~суду перебуває\~справа про\~розірвання шлюбу\~між позивачем\~та відповідачкою. Під час\~перебування у\~зареєстрованому шлюбі\~сторонами було\~набуто у\~спільну власність\~майно,\~яке підлягає\~поділу в\~рівних частках,\~а саме:\~квартиру [ADDRESS] . Станом на\~момент подання\~до суду\~даної позовної\~заяви між\~сторонами не\~досягнуто згоди\~про порядок, обсяги та будь-який із можливих варіантів поділу спільного майна, що зумовлює необхідність у позивача звернутись до суду із відповідною позовною заявою та просить суд поділити спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] наступним чином, а саме: визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що доводи позивача рівність часток у спільному майні подружжя є помилковими, оскільки перший внесок на придбання квартири в сумі 238000грн. були внесені за рахунок коштів отриманих від продажу квартири в [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в річних частках кожній. Ці докази спростовують твердження позивача про спільність коштів подружжя, просить в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 18.10.2008, про що видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.12.2024 справа № 686/25218/24 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За час шлюбу подружжя набуло у власність квартиру [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.11.2024 № 402189443 за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . [PERSON] звертаючись до суду із вказаним позовом вказав, що майно придбане під час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя, а тому є підстави для поділу квартири в ідеальних частках. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно зі статтею 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Зазначені норми закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування такої презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. Сам по собі факт того, що майно набуте подружжям у шлюбі зареєстровано на праві власності за одним із подружжя, не спростовує поширення на таке майно правового режиму спільного майна подружжя, оскільки за змістом 60 СК України право спільної сумісної власності на майно виникає у обох з подружжя одночасно. При цьому статтею 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» установлено спростовну презумпцію відомостей, унесених до єдиного державного реєстру. Наведений висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 813/6286/15 (провадження № 11-57апп18), від 06 лютого 2019 року у справі 462/2646/17 (провадження № 11-1272апп18), від 19 червня 2019 року у справі № 826/5806/17 (провадження № 11-290апп19), від 17 червня 2020 року у справі № 826/10249/18 (провадження № 11-771апп19), від 01 вересня 2020 року у справі № 907/29/19 (провадження № 12-17гс20). Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 31.10.2027 між [PERSON] як довірителем та ТОВ «Фінансова компанія «Житлоінвестбуд» як управителем укладено договір № 35/24-16 про участь у фонді фінансування будівництва, відповідно до умов якого об`єктом будівництва є 60-квартирний будинок по [ADDRESS] , за довірителем закріплюється об`єкт інвестування № 86, загальною площею 47,05 кв.м. Пунктом 15 вказаного договору передбачено, що для закріплення об`єкта інвестування довіритель протягом 5 банківських днів з дня підписання цього договору вносить на рахунок управителя кошти в розмірі 224\~488,00 грн., що становить 54,2% вартості об`єкта інвестування. 31.10.2007 ПАТ «Креді Агірколь Банк» та [PERSON] уклали договір про надання банківських послуг № 470393/3183130 з відкриття поточного рахунка в банку. Згідно заяви [PERSON] на поточний рахунок нею внесено кошти в сумі 238000грн. отримані від продажу нерухомого майна (квартири в жовтні 2017 року). Згідно договору купівлі-продажу від 19.10.2017 [PERSON] , від імені якої діяла [PERSON] (на підставі довіреності 02.10.2017), [PERSON] , [PERSON] передали у власність (продають у рівних частках кожна), а покупець приймає (купує) квартиру [ADDRESS] . Згідно п. 3 договору купівлі-продажу продаж вчинено за 256850 грн. [PERSON] та ПАТ АБ «Укргазбанк» 06.03.2018 уклали кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 176 792,00 грн. Згідно п. 1.2. договору кредит, надається для фінансування об`єкта нерухомості, яким є квартира [ADDRESS] , відповідно до умов договору про участь у фонді фінансування будівництва № 35/24-16 від 31.10.2017. Згідно меморіального ордеру № TR.93974 від 06.03.2018 [PERSON] перерахував на користь ТОВ «ФК «Житлоінвестбуд» 176792,00грн. за майнові права за кв. [ADDRESS] згідно договору ФФБ№35/24-16 від 31.10.2017 від [PERSON] . Згідно довідки б/н від 29.03.2018 довіритель [PERSON] оплатила квартиру [ADDRESS] , загальною площею 48,1 кв.м., вартість квартири становить 423\~280,00 грн. Таким чином, із загальної вартості квартири 423\~280,00 грн., 224\~488,00 грн., що становить 54,2% внесено за рахунок продажу майна, належного на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та 176792,00 грн. за рахунок кредитних коштів. Щодо доводів представника відповідача про неналежність коштів в сумі 224\~488,00 грн. до спільної сумісної власності подружжя слід зазначити наступне. Зі змісту договору купівлі-продажу від 19.10.2017 [PERSON] , від імені якої діяла [PERSON] (на підставі довіреності 02.10.2017), [PERSON] , [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] , в рівних частках кожна. Згідно ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; . 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. [PERSON] надала пояснення 17.03.2025 адвокату Клюцуку В.П. в порядку 69,71 ЦПК України, де вказала, що свою частку від продажу квартири передала [PERSON] , оскільки на той час молоде подружжя планували придбати квартиру в м. Хмельницькому і таким чином [PERSON] бажала їх підтримати. Отже, кошти в сумі 85616,67 грн. (1/3 від 256850 грн.) є особистою власністю відповідачки [PERSON] . Кошти отримані від продажу часток [PERSON] , [PERSON] і передані ними для [PERSON] не має підстав визнавати особистою власністю [PERSON] , оскільки доказів відповідно до ст. 57 СК України відповідачкою не надано. Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Статтею 70 СК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.. Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). Із вартості спірної квартири 423\~280,00 грн., 85616,67 грн. (20,23%) належали [PERSON] на праві особистої власності, а решта 337663,33 грн. (79,77%) є спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково та в порядку поділу майна подружжя, слід визнати за [PERSON] право власності на 2/5 частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 48,1 кв.м., житловою площею 21 кв.м., а за [PERSON] 3/5 частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 48,1 кв.м., житловою площею 21 кв.м. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (79,77%) в сумі 1\~327 грн. 45 коп. (1664,10х79,77%)

Outcome: partial