Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

20 травня 2025 року заявник [PERSON] звернулася до суду з вище вказаною заявою та просить встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] (місце народження: Україна, с. Глухівці, Козятинського району, Вінницької області; паспорт [NUMBER] , виданий Великоолександрівським РВ УМВС України в Херсонській області від 14.01.2010 року, РНОКПП відсутній), який помер [INFO] на території російської федерації (Краснодарський край, м. Краснодар). В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] на території російської федерації (Краснодарський край, м. Краснодар). 14 березня 2025 року було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] [PERSON] . Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті [PERSON] відбувся в момент проживання в країні, яка наразі є територією країни-агресора, а медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відсутній, в зв`язку чим заявник змушена звернутися до суду з даною заявою. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить вимоги заяви задовольнити. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні вимоги заяви визнав, не заперечує щодо задоволення вимог заяви. Суд, заслухавши пояснення представника заінтересованої особи, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що [INFO] на території рф (Краснодарський край, м. Краснодар) помер громадянин України [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.03.2025 року, виданого 92300004 спеціалізованим відділом запису актів громадянського стану по державній реєстрації смерті міста Краснодар управління записів актів громадянського стану Краснодарського краю, родинні стосунки між позивачем та померлим підтверджуються повторним Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 09.05.2025 р., виданим Великоолександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бериславському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що 04.05.1999 року складено відповідний актовий запис № 167 та витягом з ДРАЦСГ про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00051113025 від 09.05.2025 року, де після реєстрації шлюбу позивач, [PERSON] змінила прізвища на « [PERSON] ». Після смерті батька [PERSON] залишилося спадкове майно. Для звернення до нотаріальної контори за отриманням спадкового майна, після смерті матері необхідно свідоцтво про смерть [PERSON] , однак органи реєстрації актів цивільного стану відмовили [PERSON] у реєстрації факту смерті і у видачі відповідного свідоцтва, посилаючись на відсутність лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті. За відсутності документа про смерть зразка встановленого в Україні, у [PERSON] відсутня можливість отримати свідоцтво про смерть на теперішній час. У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з російською федерацією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення повісток, листів до посольства російської федерації в Україні у зв`язку з припиненням його роботи на території України. Судовий імунітет російської федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення російською федерацією державного суверенітету України, а отже не є здійсненням російською федерацією своїх суверенних прав, що охороняється судовим імунітетом. До таких висновків на основі аналізу норм права та фактичних обставин дійшов Верховний Суд у постанові від 14.04.2022 року у справі № 308/9708/19, від 18.05.2022 року у справі № 428/11673/19, а також Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12.05.2022 року у справі № 635/6172/17. Факти збройної (військової) агресії російської федерації відносно України, окупації частини території України, є загальновідомими, закріпленими на державному рівні на підставі нормативно-правових актів, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами частини третьої статті 82 ЦПК України. Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. 01.12.2022 року прийнято Закон України № 2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», яким з 29.12.2022 року зупинено дію Конвенції та Протоколу до неї у відносинах Російською Федерацією та Республікою Білорусь. З дати зупинення дії Мінської конвенції не здійснюється співробітництво судів та інших компетентних органів України з відповідними органами Російської Федерації та республіки Білорусь з питань надання правової (судової) допомоги та екстрадиції у цивільних і кримінальних справах на підставі Конвенції, у тому числі, безпосередні зносини установ юстиції відповідно до Протоколу до неї. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Приписами п.8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до роз`яснень, даних в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Таким чином, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, з огляду на те, що [PERSON] помер на території російської федерації, що підтверджується наданими доказами, дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією розірвані та отримати оригінал свідоцтва про смерть і надати йому необхідної юридичної сили на території України не представляється можливими, а встановлення даного факту необхідне для подальшої реалізації заявником, як спадкоємцем, своїх майнових та соціальних прав. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved