Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

29.05.2025\~року позивач\~ТзОВ «ФК\~«Ейс» звернулось\~з позовом\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором,\~на обґрунтування\~вказавши,\~що 17.03.2024\~року ТзОВ\~«Макс Кредит»\~та відповідачем\~було укладено\~договір №\~00-9676359, у формі\~електронного документу\~з використанням\~електронного підпису за умовами якого відповідачу [PERSON] надано кредитні кошти безготівковим зарахуванням через компанію ТзОВ «Платежі Онлайн» на платіжну картку № 5355-28ХХ-ХХХХ-2638 в сумі 9900 грн. та 990 грн комісії за надання кредиту, які останній зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ними. 21.10.2024 року між ТзОВ «Макс Кредит» та ТзОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС відповідності до умов якого до позивача перейшло право майнової вимоги за кредитним договором № 00-9676359 від 17.03.2024 року розмір заборгованості позичальника за яким становить 31919,58 грн., яка складається: 10890 грн. заборгованості по кредиту, 21029, 58 грн. заборгованості по несплаченим відсоткам. Відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» суму заборгованості за кредитним договором № 00-9676359 від 17.03.2024 року в розмірі 31919,58 грн., а також судові витрати по справі, з яких: 2422,40 грн. судовий збір, 7000 грн. витрати на правничу допомогу. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.07.2025 року за клопотанням позивача в АТ «ПУМБ» було витребувано докази, які стосуються отримання відповідачем грошових коштів на платіжну картку маска-картки № [NUMBER] , перерахованих позивачем відповідно до умов кредитного договору (а.с. 9-10). 27.07.2025 року від АТ «ПУМБ» на адресу суду надійшли витребувані судом докази відповідно до ухвали суду від 03.07.2025 року (а.с. 87). В судове засідання представник позивача не з`явився, у вищевказаному позові просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 6). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від нього на адресу суду не надходили. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.03.2024 року між ТзОВ «Макс Кредит» та відповідачем було укладено договір кредитної лінії № № 00-9676359 від 17.03.2024 року, за умовами якого [PERSON] було надано кредитні кошти в сумі 9900 грн. безготівковим зарахуванням, через компанію ТзОВ «Платежі Онлайн», на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану в АТ «ПУМБ на ім`я відповідача (а.с. 87). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач ТзОВ «Макс Кредит» виконав свою частину умов кредитного договору у повному обсязі. Факт належності відповідачу [PERSON] карткового рахунку, на який здійснювався грошовий переказ за кредитним договором, а також зарахування кредитних коштів підтверджується листом АТ «ПУМБ та випискою по особовому рахунку відповідача, які були надані на виконання ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.07.2025 року (а.с. 87). Надалі, 21.10.2024 року між ТзОВ «Макс Кредит» та ТзОВ «ФК «Ейс» було укладено Договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором № 00-9676359 від 17.03.2024 року (а.с. 33-35). За наведених обставин, ТзОВ «ФК «Ейс» є новим кредитором у правовідносинах, які виникли на підставі Кредитного договору № 00-9676359 від 17.03.2024 року між ТзОВ «Макс Кредит» та [PERSON] . За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернула. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом, відповідач не виконує своїх зобов`язань за Кредитним договором № 00-9676359 від 17.03.2024 року, у зв`язку з чим у нього існує заборгованість, яка становить 31919,58 грн., з яких: 10890 грн. заборгованості по кредиту, 21029, 58 грн. заборгованості по несплаченим відсоткам (а.с. 31-32). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду надано не було. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем були порушені умови кредитного договору, позовні вимоги ТзОВ «ФК «Ейс» є обґрунтованими, а тому із [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 00-9676359 від 17.03.2024 року в загальній сумі 31919,58 грн. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом постановлено, що 07.04.2025 року, між Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТзОВ «ФК «Ейс» було укладено договір про надання правничої допомоги №07/04/25-02 предметом якого є надання правничої допомоги у правовідносинах, що є предметом спору (а.с.44-45). Згідно, акту прийому-передачі наданих послуг від 15.05.2025 року, представником позивача на виконання вищевказаного договору було надано послуги загальною вартістю 7000 грн. на, що затрачено 6 годин (а.с. 48). Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~141\~ЦПК України\~при вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат,\~суд враховує: 1)\~чи пов`язані\~ці витрати\~з розглядом\~справи;\~2)\~чи є\~розмір таких\~витрат обґрунтованим\~та пропорційним\~до предмета\~спору з\~урахуванням ціни\~позову,\~значення справи\~для сторін,\~в тому\~числі чи\~міг результат\~її вирішення\~вплинути на\~репутацію сторони\~або чи\~викликала справа\~публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами. Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, відсутні посилання на судову практику, що потребувало б додаткового часу на її вивчення. Пакет документів, що доданий до позовної заяви, також є наперед визначеним та не потребує великих зусиль для його зібрання. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial