Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з даним позовом. Мотивує свої позовні вимоги наступним. Вона із відповідачем 15 листопада 2008 року зареєстрували шлюб у Глинській сільській раді Жовківського району Львівської області, актовий запис № 11. За час подружнього життя у Сторін народилось двоє дітей, донька, [PERSON] , [INFO] , та донька, [PERSON] , [INFO] . Зазначає,\~що як\~вони подружжя\~близько 4\~останніх років\~сімейного спільного\~побуту не\~ведуть та\~шлюбних стосунків\~не підтримують. В результаті вказаних вище обставин, Позивач звернулась у Жовківський районний суд Львівської області з позовною заявою про розірвання шлюбу. Звертаю на те, що Відповідач є байдужим до інтересів та потреб сім`ї, як наслідок дуже рідко надає кошти на утримання спільних дітей, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності. Для Відповідача завжди власні інтереси були важливішими ніж наші спільні, а тому Позивач завжди змушена була брати ініціативу в свої руки, періодично виконувати обов`язки, які апріорі не належать до обов`язків жінки, утримувати самостійно сім`ю. Вказує,\~що батьком дітей є Відповідач - [PERSON] . Діти знаходяться на її повному утриманні, оскільки Відповідач фактично жодним чином не дбає про їх добробут та дуже рідко надає кошти на їх утримання. Є лише поодинокі випадки, коли [PERSON] надавав грошові кошти для дітей, і то зважаючи на прохання Позивача. На даний момент Відповідач взагалі не цікавиться потребами та інтересами дітей. Вважаю, що таким чином батько дитини самоусунувся від батьківських обов`язків, а його власні інтереси поставлені вище інтересів його ж дітей. Наголошує, що Відповідач є офіційно працевлаштований в Республіці Польща, проте добровільно не надає коштів спільним дітям. Зважаючи на наведене, просить стягувати з Відповідача на утримання дітей аліменти в розмірі по 5 000.00 (п`ять тисяч) грн. на кожну дитину, а всього - 10000 грн. (десять тисяч) грн. від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак її представник - адвокат Брунець Н.М. подав на адресу суду заяву про розгляд справи 06 серпня 2025 року у його відсутності та відсутності Позивача. Окрім цього у поданій заяві вказав, що позов підтримує, просить такий задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується матеріалами справи. Про причини неявки суд не повідомив. Від відповідача не надходило на адресу суду клопотань, відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Суд бере до уваги, що від Відповідача на адресу суду не надходило жодних клопотань, заяв, в тому числі про відкладення розгляду справи, відзиву на позовну заяву, заперечень. А відтак суд приходить до висновку, що Відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, правом подання відзиву, як наслідок правом подання доказів на спростування позовних вимог не скористався. Частиною 1 статті 280\~ЦПК України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, що згідно ч. 3 ст.\~131\~ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, зважаючи на подану нею заяву про розгляд справи у її відсутності та без участі відповідача й про постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. На переконання суду, неявка Відповідача в судове засідання та неподання ним відзиву, свідчать про його байдуже ставлення до результату розгляду справи. Оскільки всі учасники в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між 15 листопада 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований у Глинській сільській раді Жовківського району Львівської області, актовий запис № 11. У зв`язку із укладенням шлюбу позивач змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] . За час подружнього життя у Сторін народилось двоє дітей, донька, [PERSON] , [INFO] , та донька, [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи не вбачається жодних доказів про те, що діти знаходяться на утриманні Відповідача, не подано доказів на підтвердження цього і самим Відповідачем. Суд бере до уваги твердження Позивача в позовній заяві про те, що діти знаходяться фактично на її повному утриманні, оскільки Відповідач фактично жодним чином не дбає про їх добробут. Доказів на спростування даних тверджень Відповідачем не подано. А тому суд приходить до висновку, що діти проживають разом із матір`ю, Позивачем у справі, знаходяться на її утриманні. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181\~Сімейного кодексу\~України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно дост. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2, 3 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідачем не виконано обов`язку щодо подання доказів, зокрема ним не доведено, що дитина перебуває на його утриманні, він її забезпечує матеріально, а тому враховуючи те, що зі слів позивача дочка знаходиться виключно на її утриманні, доказів про те, що відповідач добровільно надає кошти на її утримання немає, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти в примусовому порядку. При визначенні розміру аліментів судом враховується не тільки заробітна плата платника аліментів, але й інші види доходів, перелік яких наведений у постанові КМ України від 26 лютого 1993 р. №146 Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Серед таких доходів, зокрема, основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до неї, премії та винагороди, допомога по безробіттю, пенсія, стипендія, доходи від підприємницької діяльності тощо. Висновки суду про те, що Відповідач є працездатною особою молодого віку ґрунтуються на матеріалах справи. Враховуючи його молодий вік, відсутність будь-яких даних про те, що Відповідач є непрацездатним, суд приходить до висновку про можливість виконання Відповідачем обов`язків по утриманню дітей, що передбачено чинним законодавством. З положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. № 789-ХІІ, частин 7, 8 Сімейного кодексу\~України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України Про охорону дитинства, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розмір мінімальної заробітної плати, обов`язок батьків щодо утримання дітей, роз`яснення, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за якими максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків розміру заробітної плати /доходів/, зважаючи також на подані позивачем в обгрунтування розміру суми аліментів докази, відсутність серед таких доказів доходу Відповідача та спроможності останнім сплачувати аліменти в сумі по 5000.00 грн. щомісячно, а всього - 10 000.00 грн., беручи до уваги насамперед інтереси дітей, зважаючи на те, що Відповідач є особою молодого віку, працездатним, ним не надано доказів, що на його утриманні є інші непрацездатні особи або перешкоди для праці, пов`язані із його станом здоров`я, суд приходить до висновку, що з Відповідача в користь Позивача необхідно стягувати кошти (аліменти) на утримання неповнолітніх дітей, а саме, доньки, [PERSON] , [INFO] , та доньки, [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі - по 5 000.00 (п`ять тисяч) грн. на кожну дитину, а всього - 10000 грн. (десять тисяч) грн. від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Відповідачем не доведено жодними доказами, що стягнення аліментів в розмірі по 5000.00 грн. на кожну дитину, а всього - 10 000.00 грн., буде порушувати його права та можливість забезпечення власних мінімально необхідних потреб. Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. А тому суд, виходячи із норми ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, приходить до висновку, що аліменти із відповідача на утримання дітей підлягають стягненню саме із дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК, України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так як Позивач звільнена від сплати судового збору, її позовні вимоги задоволені, суд приходить до висновку, що з Відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved