Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області , Третя особа без самостійних вимог - Відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янці-Подільському Кам`янець-Подільського району Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з квартири [ADDRESS] , визнання права власності на квартиру [ADDRESS] . Позовні вимоги обгрунтовує тими обставинами, що вона є спадкоємцем майнових прав після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , належним чином прийняла спадщину. Однак не має можливості оформити спадщину в приватного нотаріуса через накладання арешту на квартиру [ADDRESS] , яка належала матері позивачки. Арешт на квартиру був накладений на спірну квартиру помилково. Вироком Кам`янець - Подільського міського суду від 18 червня 1998 року по справі № 1-34/1998 було засуджено [PERSON] та [PERSON] за ч. 3 ст. 144 КК України з конфіскацією всього майна засуджених, однак у виконавчому листі, який було видано на виконання вироку суду було помилково вказано не номер квартири, в якій проживали засуджені: квартира [ADDRESS] , а вказана квартира під номером [ADDRESS] , власником якої , згідно свідоцтва про право власності на житло від 10 серпня 1993 року, виданого органом приватизації житла фірми «Кам`янець-Подільськбуд», була мати позивачки. В зв`язку з цим Першою Кам`янець Подільською державною нотаріальною конторою було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , який було зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна , тип обтяження: арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження : 5189095 , Власник [PERSON] , додаткові дані : Архівний номер : 99006HMELNITSK801, Архівна дата : 03.11.1999, дата виникнення : 30.04.1999, № реєстра : 6447-63, внутр.№ AF013F242CF055315F4C, комментарий : 73-99. Учасники справи в судове засідання не з`явились . Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала заяву про слухання справи у її відсутності, позов підтримала. Представник Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області подав письмовий відзив на позов , в якому позов не визнав та подав заяву про слухання справи у його відсутності. Представник Кам`янець Подільської міської ради подав заяву про слухання справи у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи в повному об`ємі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено,\~що згідно свідоцтва про право власності на житло від 10 серпня 1993 року , виданого органом приватизації житла фірми «Кам`янець-Подільськбуд» відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власником квартири [ADDRESS] була мати позивачки [PERSON] . З копії свідоцтва про народження позивачки , виданого Коричинецьким бюро ЗАГС Деражнянського району , актовий запис № 23 від 31 травня 1960 року вбачається, що її матір`ю записана [PERSON] . З копії свідоцтва про укладання шлюбу , зареєстрованого відділом ЗАГС Кам`янець Подільського міськвиконкому , актовий запис № 957 від 07 листопада 1982 року вбачається, що позивачка після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». З копії свідоцтва про смерть, виданого Кам`янці Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1456 від 04 листопада 2024 року вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . Факт прийняття спадщини позивачкою після смерті матері підтверджується копією матеріалів спадкової справи, заведеної за заявою позивачки. Вироком Кам`янець - Подільського міського суду від 18 червня 1998 року по справі № 1-34/1998 було засуджено [PERSON] та [PERSON] за ч. 3 ст. 144 КК України з конфіскацією всього майна засуджених. У виконавчому листі, який було видано на виконання вироку суду було помилково вказано не номер квартири, в якій проживали засуджені: квартира [ADDRESS] , а вказана квартира під номером [ADDRESS] , власником якої , згідно свідоцтва про право власності на житло від 10 серпня 1993 року, виданого органом приватизації житла фірми «Кам`янець-Подільськбуд», була мати позивачки. В додатку до листа Хмельницького обласного нотаріального архіву від 18 червня 2025 року за № 1197/01-18 додано лист державного виконавця від 24 квітня 1999 року до Першої Кам`янець Подільської державної нотаріальної контори про накладання арешту на квартиру [ADDRESS] засудженої [PERSON] та на квартиру [ADDRESS] засудженого [PERSON] . В зв`язку з цим Першою Кам`янець Подільською державною нотаріальною конторою було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , який було зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна , тип обтяження: арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження : 5189095 , Власник [PERSON] , додаткові дані : Архівний номер : 99006HMELNITSK801, Архівна дата : 03.11.1999, дата виникнення : 30.04.1999, № реєстра : 6447-63, внутр.№ AF013F242CF055315F4C, комментарий : 73-99. Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. У частині першій статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85 гс 19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594 св 21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109 св 22). У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження» (абзац 1 пункту 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»). Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 Постанови №5 від 3 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" роз`яснив , що у випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. Враховуючи,\~що \~позивачка \~належним \~чином \~прийняла \~спадщину \~ після\~ смерті\~ матері,\~ накладання\~ арешту\~ на\~ майно\~ порушує\~ її\~права,\~як \~власника,\~ суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved