Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що вона проживала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 2015 року. Від спільного проживання у шлюбі в м. Вінниці народились двоє синів-близнюків: [PERSON] та [PERSON] , обоє [INFO] . Спільне сімейне життя між сторонами не склалось, що послужило причиною розірвання шлюбу, яке мало місце ще у 2021 році. Відповідно до рішення Немирівського районного суду від 22 червня 2021 року із відповідача стягується на користь позивачки аліменти на утримання синів у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 ( дві тисячі ) гривень на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітей повноліття. На даний час неповнолітні діти сторін проживають разом із позивачкою і перебувають на повному її матеріальному забезпеченні. Відповідач хоча сплачує цей незначний розмір аліментів, але цих коштів вкрай не вистачає. Судом в 2021 році було вирішено стягнути на користь позивачки з відповідача аліменти у вказаному розмірі на утримання дітей в такій, на сьогоднішній день, незначній сумі, виходячи із того, що відповідач тоді обіцяв всіляко іншим чином допомагати у вихованні та утриманні синів. На даний час відповідач, як відомо позивачці, офіційно ніде не працює, але має дохід від неофіційної діяльності, і, на її думку, це забезпечує йому не бідне існування, а тому вважає, що розмір аліментів на утримання дітей повинен бути збільшений до обґрунтованого на сьогоднішній день рівня. Крім того, матеріальний стан відповідача явно покращився і він взмозі сплачувати аліменти в більшому розмірі. Крім того, утримання дітей потребує також і витрат, що фактично виходять за рамки тих витрат, що охоплюються аліментами та носять обов?язковий характер, зокрема - на лікування, навчання, тощо, тобто які викликані особливими обставинами. Лише тільки за 2025 рік позивачка додатково, крім повсякденних необхідних витрат, затратила: біля 5 800 гривень за стоматологічні послуги, 3 860 гривень за лікування зору одного із синів, 4 680 гривень за додаткові уроки з педагогом, в загальній сумі 14 340 гривень. Половину цієї суми зобов?язаний відшкодувати, як вважає позивачка батько дітей - відповідач [PERSON] .. Оскільки, на момент звернення до суду з цим позовом, між сторонами не було досягнуто згоди у позасудовому порядку щодо утримання неповнолітніх дітей, тому [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Відповідно до ухвали судді від 10.06.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу і розміру стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат та відкрито провадження у справі, розгляд цивільної справи призначено в порядку загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання. 03.07.2025 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву у якому, останній позовні вимоги [PERSON] визнає частково, просить стягувати з нього на користь позивачки аліменти на утримання синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки зі всіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дітей. Не заперечує проти стягнення з нього на користь позивачки 7170 гривень додаткових витрат. Також до відзиву додано заяву у якій відповідач просить справу слухати у його відсутність. 07.08.2025 р. через канцелярію суду представником позивачки адвокатом Кіцулою В.І. було подано заяву про проведення розгляду справи без участі позивачки та її представника. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 14.01.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу позивачці [PERSON] було відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Перебуваючи у шлюбі у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Відповідно до Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 27.04.2024 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , унаслідок чого прізвище позивачки було змінено на « [PERSON] ». Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 22.06.2021 року вирішено стягнути з [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше чим 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а всього 4000 гривень як єдину частку на утримання обох дітей, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду і до досягнення дітей повноліття. Наразі позивачка просить суд стягувати з відповідача на утримання синів аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку на кожну дитину. Згідно долучених квитанцій, які наявні у матеріалах справи позивачкою також було понесено додаткові витрати на лікування зубів дітей та зору одного з синів. Також долучено платіжні інструкції, щодо перерахунку коштів за додаткові уроки з педагогом. Загальна сума додаткових витрат складає 14\~340 гривень, та не покривається аліментами, які стягуються з відповідача. Згідно\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до\~статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2\~ст. 182 СК України\~встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. \~Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. \~Статтями\~183,\~184 СК України\~встановлено, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. \~Згідно зі\~статтею 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. \~За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. \~\~Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. \~Частиною 1\~ст. 192 СК України\~передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. \~\~З правового аналізу вищезазначених норм вбачається, що\~Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження,\~ст. 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими\~ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. \~З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). \~Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс14. \~При вирішенні питання щодо зміни способу стягнення аліментів суд бере до уваги, що позивачка має право вибору способу стягнення аліментів, а зміна способу стягнення аліментів у даному випадку не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище, відтак суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми та стягнення їх у частці від доходу. Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дітей та засадам справедливості, добросовісності та розумності. \~\~Як роз`яснено у пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до\~статті 192 СК України\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст.183 СК україни частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. \~\~\~Отже, з урахуванням усіх обставин справи, а також того факту, що відповідач [PERSON] згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частки зі всіх видів свого заробітку на утримання двох синів, знаходиться в працездатному віці, має грошове забезпечення, однак, позивачкою заявлено стягувати з відповідача на кожну дитину по частки від його доходу, тобто загалом доходу, тому суд вважає за доцільне, у відповідності до ст. 183 СК України та розміру гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень), а також обов`язку обох батьків утримувати дітей, визначити аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до повноліття дітей. А тому суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню. Щодо стягнення додаткових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У Постанові Верховного Суду № 56/14483/18 (провадження № 61-14531св19) від 29 січня 2020 року було зазначено, що «Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини». Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 751/4312/16-ц (провадження № 61-9737св18), «визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку». Суд виходить з того, що батьки зобов`язані займатися розвитком дітей, забезпеченням її матеріальних потреб до досягнення ними повноліття, але, при цьому, необхідно враховувати також матеріальні можливості батьків та врегульовувати додаткові витрати за домовленістю між батьками. Таким чином, дослідивши надані суду докази, які містяться в матеріалах справи, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки половини суми додаткових витрат в розмірі 7 170 гривень. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про зміну способу стягнення аліментів та оплату додаткових витрат на дітей, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial