Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

10 липня 2025 року в провадження судді Тростянецького районного суду Вінницької області Борейко О. Г. надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява мотивована тим, що з 10 червня 2021 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який вони реєстрували у Тростянецькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №42, про що видано свідоцтво серії [NUMBER] . За час спільного проживання у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Син проживає біля позивача. Спору про утримання, виховання та місце проживання у дитини немає. В даний час сторони припинили спільне проживання, проживають окремо. Причиною цьому є неправильна поведінка відповідача. Зазначає, що сім`я фактично розпалася. В сім`ї створились неможливі умови для спільного проживання. Постійні сварки та скандали зруйнували почуття. Позивач вважає, що її сім`я існує тільки формально. Стверджує, що у позивача з відповідачем різні погляди на життя абсолютно різні погляди на життя та спільне проживання. Подальше збереження сім`ї вважає неможливим та недоцільним. На думку позивача, оскільки вони пройшли шлях розриву і примирення, але це не дало ніяких результатів та змін у відносинах, то примирення неможливе. Відповідно до ст. 113 СК України просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». З огляду на це просить розірвати шлюб з відповідачем. Ухвалою суду від 14 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує повністю. Просить залишити судові витрати за нею. Відповідач, в судове засідання не з`явився, проте від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Висловився, що позов визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. З урахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. Судом встановлено, що 10 червня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб у Тростянецькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про що здійснено актовий запис №42; прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Тростянецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) 10.06.2021 (а.с. 3). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із положеннями статтей 24, 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен з подружжя вправі припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбу не допускається. Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 1 статті 105 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Відповідно до статтей 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Суд не може примусити позивача зберегти сім`ю, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідач позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову відповідачем. З огляду на позицію позивача щодо неможливості зберегти сім`ю, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що шлюб необхідно розірвати не вживаючи заходів для примирення. Суд переконаний, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, за таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду висловлене у позовній заяві бажання позивача залишити після розірвання шлюбу прізвище набуте у шлюбі, суд вважає за можливе залишити позивачу прізвище - [PERSON] . Згідно із ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Щодо судових витрат суд зазначає таке. Відповідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Згідно із ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи позицію позивача висловлену в заяві, а саме щодо понесення судових витрат самостійно, суд не вбачає підстав для стягнення судових витрат з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved