Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

На підставі частини 6 статті 259 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в судовому засіданні 12 серпня 2025 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. 20 травня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про стягнення грошових коштів (аліментів) на її утримання. Позивач вказала, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 2023 року. Від шлюбу сторони мають двох спльних дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Позивачка не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання позивачки не надає, хоча має можливість надавати таку допомогу. Угоди про добровільну сплату грошових коштів на її утримання між сторонами не досягнуто. За таких обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь на її утримання грошові кошти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дітьми трьох років (а.с.1-3) . Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 червня 2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті з повідомленням сторін без їх виклику на 12 серпня 2025 року о 09 год. 30 хв. (а.с.21,36). Позивач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с.23), заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подавала. Жодних заяв чи клопотань від неї на адресу суду не надходило. Разом з тим, за змістом позовної заяви зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі (а.с.1-3). Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.24,32). При цьому, відповідач заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подавав. Разом з тим, засобами поштового зв`язку надіслав письмову заяву, яка надійшла на адресу суду 08 серпня 2025 року, в якій зазначив про часткове визнання позовних вимог [PERSON] , прохав стягувати з нього аліменти на утримання дружини в розмірі 1/8 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дітьми трьох років, посилаючись на те, що дружина має доступ до його карткового рахунку та частково використовує належні йому грошові кошти на власний розсуд. Крім того вказав, що дружина одноосібно прийняла рішення переїхати з місця їхнього спільного проживання разом з дітьми та зазначив, що він уже сплачує аліменти на утримання їхніх малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дітьми трьох років, відтак такий розмір аліментів в сукупності значно погіршить його фінансове становище. Виходячи з положень ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи те, що справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів. Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10. Суд, з`ясувавши позицію позивача [PERSON] , викладену в позовній заяві, позицію відповідача [PERSON] , викладену в письмовій заяві про часткове визнання позову, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, дійшов наступного висновку. Так, у відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Із копії свідоцтва про шлюб вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 14 жовтня 2023 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Самборі Самбірського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що 14 жовтня 2023 року складено відповідний актовий запис №223 (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають двох спільних дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.10,12), котрі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.11,13), проте проживають без реєстрації разом з матір`ю - позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом, складеним комісією у складі начальника загального відділу Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області (далі - Новокалинівська міськрада) Тураш О.Є., головного спеціаліста юридичного відділу Новокалинівської міськради Бурдак О.Я., секретаря керівника Новокалинівської міськради Козедуб О.О. та сусідки Туркас Н. (а.с.14). Згідно довідки, виданої управлінням соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації Львівської області №518 від 16 квітня 2025 року, [PERSON] отримує щомісячно одноразову допомогу при народженні двох дітей в розмірі 1720 грн. 00 коп. (а.с.15). Відповідно до ч.2 та ч.4 ст.84 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Тлумачення частини другої статті 84 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Згідно ч.1 ст.79 СК України, аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований, є військовослужбовцем військової частини [NUMBER] та згідно довідки №572, виданої керівником даної військової частини, [PERSON] за період березень-травень 2025 року було нараховано заробітну плату в розмірі 270084 грн.75 коп., з яких сплачено аліменти в розмірі 33446 грн. 48 коп. (а.с.31). При цьому, судом встановлено, що відповідач є батьком малолітніх дітей, які проживають із матір`ю, позивач не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за ними до досягнення дітьми трирічного віку, отже вона потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка - батька дітей, що у свою чергу є його обов`язком відповідно до вимог ст.84 СК України. Оцінюючи доводи відповідача [PERSON] , викладені у заяві про часткове визнання позову, суд зауважує наступне. Положеннями ч.1,ч.6 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] від 11 квітня 2025 року, [PERSON] сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання своїх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду, а саме з 27 лютого 2025 року і до досягнення дітьми повноліття. Разом з тим, відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, офіційно працевлаштований, стабільно отримує заробітну плату, інших осіб, окрім власних малолітніх дітей, на утриманні немає, матеріали справи не містять відомостей щодо незадовільного стану його здоров`я, скрутного матеріального становища або інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру стягуваних аліментів. Водночас, позивач [PERSON] позбавлена такої можливості, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, проживає разом з дітьми окремо від чоловіка, відтак двоє малолітніх дітей знаходяться на її утриманні, що потребує значно більшого часу, зусиль та фінансових затрат, а як наслідок, виникає необхідність повноцінно себе утримувати. При цьому, відповідач не надав суду докази добровільного надання допомоги на утримання дружини, не довів та не обґрунтував свою неспроможність сплачувати аліменти, тому аліменти на утримання дружини підлягають стягненню з нього в примусовому порядку. Отже, суд прийшов до висновку, що [PERSON] в даному випадку, спроможний надати матеріальну допомогу позивачці на належному рівні, адже батько (чоловік) зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів з метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку своєї дитини, яка проживає з дружиною. Згідно з чч.1,3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Визначаючи розмір аліментів на утримання позивачки, суд враховує, що вона перебуває у декретній відпустці по догляду за двома дітьми, а тому не отримує дохід, а також те, що даний вид аліментних зобов`язань не буде перевищувати 70 відсотків відрахувань із доходів відповідача та є короткотривалим, і призначається лише до досягнення дітьми трирічного віку. Тому, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання, як дружини, з якою проживають малолітні діти, в розмірі 1/6 частки заробітку відповідача, що, на переконання суду, буде розумним, достатнім та справедливим. За наведених обставин позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. За приписами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави сума судового збору у розмірі, визначеному на день подання позову, а саме в розмірі 1211 грн. 20 коп. за пред`явлення до суду позовної вимоги про стягнення аліментів, від сплати якої позивач [PERSON] була звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI (із змінами та доповненнями). Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial