Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась адвокат Мишковська Тетяна Миколаївна, діючи в інтересах [PERSON] , з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позов мотивований тим, що 28.07.2007 між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб, який рішенням Барського районного суду Вінницької області від 06.03.2025 у справі № 125/1988/24 було розірвано. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі подружжя 18.11.2022 набуло майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Станом на дату звернення до суду у сторін виник спір щодо порядку користування спільним майном, оскільки відповідач перешкоджає позивачці у користуванні вказаною квартирою. Вищевикладене й стало підставою для звернення адвоката позивачки до суду із вимогою про визнання за [PERSON] права власності на частку квартири [ADDRESS] з частиною підвалу під сарай площею 4, 4 м2. Ухвалою суду від 14.07.2025 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Також, даною ухвалою запропоновано відповідачу надати відзив на позов та докази у строк, встановлений судом. У строк, визначений вищевказаним судовим рішенням, від відповідача відзив на позов не надійшов. Водночас, 05.08.2025 від адвоката відповідача на адресу суду надійшла заява про визнання позовних вимог із клопотанням, зокрема, про зменшення розміру витрат позивачки на професійну правничу допомогу. В ході підготовчого засідання адвокат відповідача вищевказану заяву підтримав. Адвокат позивачки щодо прийняття визнання адвокатом відповідача позовних вимог не заперечувала. Судом роз`яснено сторонам наслідки відповідних процесуальних дій. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 та ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом, з метою з`ясування чи не суперечить визнання адвокатом відповідача позовних вимог закону та чи не порушує таке визнання прав, свобод чи інтересів інших осіб, встановлено наступне. Заочним Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 06.03.2025 у справі № 125/1988/24, яке набрало законної сили 08.04.2025, шлюб між позивачкою та відповідачем, зареєстрований 28.07.2007, розірвано, що підтверджується відомостями з ЄДРСР, інформація з якого перебуває у публічному доступі. (а.с. 5зв.-6) Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12.05.2025, за [PERSON] 18.11.2022 зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . (а.с. 6зв.) Учасниками справи\~визнано,\~що майно,\~яке є\~предметом поділу,\~набуте позивачкою\~та відповідачем\~за час\~шлюбу;\~право власності\~на майно\~зареєстровано у\~встановленому законом\~порядку; зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно відсутні. Сторонами по справі суду не повідомлено про укладення між подружжям шлюбного договору. Також судом встановлено, що адвокат відповідача не обмежений у вчиненні даної процесуальної дії. Таким чином судом, у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, встановлено, що визнання позовних вимог адвокатом відповідача є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Верховним Судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вищевикладене позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає за можливе поділити спільне сумісне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на частку квартири [ADDRESS] з частиною підвалу під сарай площею 4, 4 м2. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачкою при зверненні до суду було сплачено судовий збір за подання позовної заяви в сумі 11\~489, 96 гривень (із застосуванням коефіцієнту 0,8 відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), що підтверджується квитанціями № 0.0.44443993028.1 від 07.07.2025 та № AB1S-S4YZ-5RRE від 09.07.2025. (а.с. 5, 17) Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому судом прийнято до уваги, що у відповідності до ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи визнання позову адвокатом відповідача до початку розгляду справи по суті, а також положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір, сплачений при поданні позову, підлягає поверненню позивачці з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову 5\~744, 98 гривень, а з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 5 744, 98 гривень. Відповідно до п. 1 і п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження судових витрат позивачки на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правничої допомоги № 121/25 від 12.05.2025 та квитанцію від 12.05.2025 (а.с. 8зв.-10зв.) Судом встановлено, що 12.05.2025 між [PERSON] та адвокатами Мишковською Т.М., [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання правничої допомоги № 121/25, на підставі якого було видано ордери на ім`я адвоката Мишковської Т.М. та [PERSON] (а.с. 4, 8зв.-10, 43) Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, Мишковська Т.М., Ткачук В.В. та Щуренко А.О є адвокатами, здійснюють адвокатську діяльність на підставі свідоцтв про право на заняття адвокатською діяльністю. Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Як вбачається із умов договору про надання правничої допомоги № 121/25 від 12.05.2025, сторони даного правочину досягли домовленості про те, що розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами в додатку № 1 до цього Договору (п. 4.1. Договору). З додатку № 1 до вищевказаного договору вбачається домовленість сторін правочину, що розмір плати (гонорару) за надання правової допомоги становить 25\~000, 00 гривень. Оплата здійснюється шляхом сплати авансу в сумі 12\~500, 00 гривень під час підписання договору, та оплати залишку гонорару після виконання умов договору. (а.с. 10) За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. На виконання умов вищевказаного договору позивачкою було сплачено адвокату Мишковській Т.М. 12 500, 00 гривень, що підтверджується квитанцією від 12.05.2025. (а.с. 10зв.) Судом прийнято до уваги, що у разі встановлення сторонами договору про надання правової допомоги гонорару у фіксованому розмірі, надання детального опису робіт на виконання положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України, не є необхідним, оскільки розмір гонорару, в такому випадку, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником, а отже є визначеним. Крім цього, подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: approved