Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] 05.03.2025 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом про до [PERSON] ,\~третя особа\~ [PERSON] ,\~який діє\~в своїх\~інтересах та\~в інтересах\~малолітніх дітей:\~ [PERSON] та\~ [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивачка в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона з 10 лютого 1990 року перебувала у шлюбі з [PERSON] , зареєстрованому у Палаці урочистих подій м. Одеси, про що було складено актовий запис №194. Після реєстрації шлюбу позивачка почала проживати разом з відповідачем та його родичами за адресею: [ADDRESS] . Починаючи з грудня, 2002 року відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає. Заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 15.04.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згодом позивачка 24.02.2023 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , та з 04.02.2025 року є наймачем квартири [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] більше ніж 22 роки не проживає в квартирі [ADDRESS] , позивачка була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 01.04.2025 року відкрито провадження по справі на підставі вищевказаної позовної заяви в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 30.04.2025 року від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів, яке ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 05.05.2025 року задоволено. Витребувано з Управління Служби безпеки України в Одеській області інформацію чи відбуває [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , покарання у вигляді позбавлення волі строком 15 років, яке призначено останньому вироком Приморського районного суду міста Одеси від 23.06.2023 року по справі №522/2571/20 або чи перебуває останній у розшуку. 26.06.2025 року на виконання ухвали Київського районного суду міста Одеси від 05.05.2025 року від Управління Служби безпеки України в Одеській області надійшла витребувана судом інформація. 29.07.2025 року судом ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач у судове засідання призначене на 20.08.2025 року не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, однак до суду надійшла заява від його представника про підтримання заявлених вимог та розгляд справи провести за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання призначене на 20.08.2025 року не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлявся, шляхом надсилання копії ухвали суду про відкриття провадження по справі, копії позовної заяви з додатками до неї, разом з судовою повісткою на адресу зареєстрованого місця проживання, якою є: [ADDRESS] , однак усі поштові повідомлення були повернуті до суду без вручення, з підстав відсутності адресата за вказаною адресою, що у відповідності до ч.8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням особи. Також відповідачем не повідомлено суд про поважність причин неявки, відзив на позовну заяву не надано. Одночасно, повідомлення відповідача про дату, час і місце проведення судових засідань здійснювалось шляхом надання оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України,\~з опублікуванням якого, відповідач у відповідності до приписів ч.11 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим належним чином. Третя особа у судове засідання також не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, пояснення стосовно позову не надала. Відповідно до ч.1, 4 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуюче вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , на підставі рішення виконкому Центральної райради депутатів трудящих від 20.09.1974 року №520, 29.11.1974 року видано ордер на право заселення №1006 в квартиру [ADDRESS] , сім`я якого складається із п`яти осіб: дружина [PERSON] , син [PERSON] , бабуся [PERSON] , мати [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Також судом встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 15.04.2022 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано 10.02.1990 року у Палаці урочистих подій м. Одеси, актовий запис №194. Вказане рішення набрало законної сили 26.05.2022 року. За час перебування у шлюбі у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . 24.02.2023 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис №277, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Під час реєстрації шлюбу сторонни прізвища не змінювали. [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер, про що 12.07.2024 року Біляївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис №530. Згідно з інформаційної довідки №3668-013 від 30.09.2024 року, виданої Київською районною адміністрацією Одеської міської ради про те, що на підставі розпорядження голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради №924 від 30.09.2024 року громадянку [PERSON] , [INFO] , визнано наймачем житлової площі, що складається з трьох кімнат, жилою площею 39,25 кв.м., загальною площею 66,72 кв.м. трикімнатної квартири [ADDRESS] . Склад сім`ї в п`ять осіб: вона, колишній чоловік [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] . Визнано громадяна [PERSON] , таким що втратив право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] у зв`язку зі смертю. 04.02.2025 року між Київською районною адміністрацією Одеської міської ради та [PERSON] укладено договір №1005/25-кв. найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду. У відповідності до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №Я/4-25840-ф/о від 07.02.2025 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані/задекларовані такі особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Всього зареєстровано/задекларовано 5 осіб. Позивачка зазначає, що відповідач зареєстрований у зазначеній квартирі, проте з 2002 року фактично у ній не проживає. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. За положеннями статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 9 ЖК України\~визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За правилом\~статті 61\~ЖК України,\~користування жилим\~приміщенням у\~будинках державного\~і громадського\~житлового фонду\~здійснюється відповідно\~до договору\~найму жилого\~приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до\~статті 65\~ЖК України,\~наймач вправі\~в установленому\~порядку за\~письмовою згодою\~всіх членів\~сім`ї,\~які проживають\~разом з\~ним,\~вселити в\~займане ним\~жиле приміщення\~свою дружину,\~дітей,\~батьків,\~а також\~інших осіб.\~На вселення\~до батьків\~їх неповнолітніх\~дітей зазначеної\~згоди не\~потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. У відповідності\~до статті\~71\~ЖК України,\~при тимчасовій\~відсутності наймача\~або членів\~його сім`ї\~за ними\~зберігається жиле\~приміщення протягом\~шести місяців. Якщо наймач\~або члени\~його сім`ї\~були відсутні\~з поважних\~причин понад\~шість місяців,\~цей строк\~за заявою\~відсутнього може\~бути продовжено\~наймодавцем,\~а в\~разі спору\~-\~судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; 4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання. Відповідно до статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК України, дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц, від 22 грудня 2021 року у справі № 758/12823/17. У постанові від 09 грудня 2020 року у справі № 209/2642/18 Верховний Суд зазначив, що при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно враховувати причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Крім того, згідно ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц висловлений висновок щодо застосування статей 71,72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вказано, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Верховний Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, провадження № 61-37646св18, від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, провадження № 61-30912св18, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, провадження № 61-7317св19, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц, провадження № 61-23089св19. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Приймаючи вищевикладене, з поданих до суду документів судом встановлено, що у відповідності до акту про не проживання особи, складеного 18.02.2025 року сусідами позивачки: [PERSON] , мешканкою квартири [ADDRESS] , [PERSON] , мешканцем квартири [ADDRESS] вказаного будинку; [PERSON] , мешканцем квартири [ADDRESS] вказаного будинку; [PERSON] , мешканкою квартири [ADDRESS] вказаного будинку, [PERSON] мешканкою квартири [ADDRESS] вказаного будинку, [PERSON] мешканкою будинку [ADDRESS] , засвідчено, що [PERSON] з кінця 2002 року не проживає у квартирі [ADDRESS] , а також зазначено, що в квартирі відсутні особисті речі [PERSON] . Підписи вищевказаних громадян у складених актах засвідчені головою ОСББ «Академіка Корольова 54». Згідно з довідкою №9 від 07.02.2011 року, виданої начальником відділу по контролю за виконанням судових рішень ТВК-28, [PERSON] , 1969 року народження, засуджений 19.07.2004 року Апеляційним судом Одеської області до 14 років позбавлення волі та відбував покарання в Торезькій ВК-28 УГДУВИН в Донецькі області. Початок строку відбування покарання 15.12.2002 року, кінець строку відбування покарання 15.12.2016 року. У відповідності до довідок від 17.04.2018 року та 14.11.2019 року, виданих начальником 1 відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області вбачається, що в рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №22014160000000289 від 12.12.2014 року, відповідно до постанови слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області від 10.02.2015 року громадянина України [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] оголошено у розшук. Станом на дату видачі довідки, місцезнаходження підозрюваного [PERSON] , [INFO] не встановлено. Позивачкою також надано до суду на підтвердження позовних вимог копію вироку Приморського районного суду міста Одеси від 23.06.2023 року по справі №522/2571/20. Враховуючи положення ч.7 ст. 81 ЦПК України, судом у Єдиному державному реєстрі судових рішень було перевірено та встановлено дійсність вказаних тверджень про перебування в провадженні Приморського районного суду міста Одеси справи №522/2571/20, за наслідком розглядом якої 23.06.2023 року ухвалено вирок, текст якого оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Як вбачається, вказаний вирок сторонами не оскаржувався та набрав законної сили. З вироку Приморського районного суду міста Одеси від 23.06.2023 року по справі №522/2571/20 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна. Застосовано до обвинуваченого [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Одеський слідчий ізолятор". З вироку вбачається, що останній було ухвалено за наслідком розгляду справи в порядку спеціального судового провадження, згідно вимог ст. 323 КПК України, за відсутності обвинуваченого. Також, судом на виконання ухвали Київського районного суду міста Одеси від 05.05.2025 року, 26.06.2025 року від Управління Служби безпеки України в Одеській області отримано відповідь з якої вбачається, що слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Одеській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №22014160000000289 від 12.12.2014 року за підозрою громадянина України [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України. 12.12.2014 року підозрюваного [PERSON] оголошено в державний розшук, у зв`язку з тим, що від переховувався від органу досудового розслідування, прокурора і суду та його місцезнаходження не було відоме. Станом на даний час [PERSON] , засуджений Приморським районним судом міста Одеси у вказаному кримінальному провадженні до позбавлення волі на строк 15 років, продовжує переховуватися на тимчасово окупованій території Донецької області, його місцезнаходження не відоме, у зв`язку з чим його розшук продовжується, призначене судом покарання він не відбуває. Приймаючи викладене, судом встановлено, що [PERSON] наразі не відбуває покарання, переховуєтсья від органів досудового розслідування, прокурора і суду, не проживає за власним місцем зареєстрвоаного проживання понад 1 рік, не цікавиться житловою площею, факт перебування відповідача на реєстраційному обліку за даною адресою. На підставі вищевикладеного, після дослідження та оцінки доказів у справі, наданих позивачем відповідно до ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, вони вважаються судом належними та допустимими згідно зі ст. ст.\~77, 78 ЦПК України, у зв`язку з чим, суд вважає позов обгрунтованим та наявними підстави для визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі\~ст.\~263\~ЦПК України,\~судове\~рішення повинно\~ґрунтуватися на\~засадах верховенства\~права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з\~ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається\~на\~сторони пропорційно\~розміру\~задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові\~витрати,\~пов`язані\~з\~розглядом справи,\~покладаються:\~1)\~у\~разі\~задоволення позову\~-\~на\~відповідача; 2)\~у\~разі\~відмови в\~позові\~-\~на\~позивача; 3)\~у разі\~часткового задоволення\~позову -\~на обидві\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.\~ З урахуванням задоволення позовних вимог, а також звільнення позивачки від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved