Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивувало тим що 04.02.2019, між ТОВ «ФК «Дінеро» та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № L7899237. Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача кошти, в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 19728,49 грн, з яких: 10761,00 грн тіло кредиту, 0,00 грн - заборгованість за відсотками користування кредитом, 3586,97 грн - штраф/пеня, 5380,52 грн комісія. 01.07.2019 ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро»» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір факторингу № 01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за Договором про надання фінансового кредиту № L7899237, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора стосовно [PERSON] 25.07.2024 відповідно протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Оскільки відповідач зобов`язання добровільно не виконує, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Також, позивач просить суд у зв`язку з дією обмежень карантинного характеру та введенням воєнного стану на території країни поновити строк позовної давності для подання позову. Ухвалою від 21.05.2025 призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено розгляд справи по суті. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 11.06.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві [PERSON] зазначила, що позивачем не надано належних доказів укладення кредитного договору між нею і первісним кредитором, нараховані штрафи та пеня в розмірі 3586,97 грн є необґрунтованими, комісія в розмірі 5380,52 грн надмірна і не має доказів фактичних витрат. Також відповідачка просила застосувати строк позовної давності та відмовити в позові повністю. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначено про розгляд справи у його відсутність. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заяви про відкладення або розгляд справи у її відсутність не подавала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 04.02.2019 між ТОВ «ФК «Дінеро» та [PERSON] укладено електронний договір кредитної лінії (короткостроковий кредит) № AG 8336455. Вказаним договором передбачені такі умови: ліміт кредитної лінії 8750,00 грн; сума кредиту 8700,00 грн; відсоткова ставка, в день для початково зазначеної тривалості кредиту 0,65 %; відсоткова ставка в день 1,13 %, комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю в день: 130,50 грн; потенційний ліміт кредитної лінії 20000,00 грн; надана сума кредиту 8700,00 грн; загальна сума кредиту 9387,00 грн; реальна річна відсоткова ставка 406,29 %; дата повного погашення 11.02.2029; штраф, якщо є 50%. Окрім того, 04.02.2019, 25.02.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] було укладено додаткові угоди до Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG 8336455. Із копії паспортів споживчого кредиту вбачається, що [PERSON] , підписавши їх, підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування, орієнтовну загальну вартість кредитів, надану виходячи із обраних ним умов кредитування. До матеріалів справи долучено загальні умови договору кредитної лінії, в яких зазначалася загальна інформація про умови кредитування в залежності від виду кредиту, і паспорти споживчого кредиту, загальні умови договору кредитної лінії, спеціальні умови для короткострокового кредиту, додаткові угоди до спеціальних умов для короткострокового кредиту. Із довідки про ідентифікацію, надану ТОВ «Дінеро» вбачається, що [PERSON] 04.02.2019 уклала із ТОВ «Дінеро» кредитний договір № AG 8336455 (номер договору в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця L7899237) на суму 10900,00 грн строком на 7 днів, отримавши: 04.02.2019 8700,00 грн кредиту зі сплатою 406,29 % річних, 25.02.2019 2200,00 грн кредиту зі сплатою 406,29 % річних. Прийняття та підтвердження умов договору, додаткових угод, їх підписання позичальником здійснено шляхом використання електронного підпису одноразового ідентифікатора (otp-пароль), а саме 444563, 174582 відповідно. Відповідно до виписки з рахунку станом на 30.10.2019 наданих ТОВ «Дінеро» заборгованість [PERSON] за кредитним договором (кредитною лінією) № AG 8336455 (L7899237) від 04.02.2019 за період з 04.02.2019 по 30.10.2019 складає 19728,49 грн, з яких: 10761,00 грн тіло кредиту, 3586,97 грн - нараховані штраф/пеня, 5380,52 грн - комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. При цьому, частиною 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно із ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа, як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувана електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. 01.07.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір факторингу № 01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за Договором про надання фінансового кредиту № L7899237, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора стосовно [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості від 19.02.2025 відповідач [PERSON] має заборгованість 19728,49 грн, з яких: 10761,00 грн тіло кредиту, штраф/пеня 3586,97 грн, комісія за підготовку та направлень документів у зв`язку з простроченою заборгованістю 5380,52 грн. Крім того позивач просить стягнути з відповідача 1773,9 грн -3 % річних, 8174,95 інфляційні втрати. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В силу ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням наведеного, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд був зобов`язаний власні процесуальні дії належним чином обґрунтувати (мотивувати), враховуючи при цьому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов. Згідно із частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Суд зауважує, що надані позивачем докази укладення між сторонами справи кредитного договору не містять підпису відповідача, у тому числі й загальні умови договору кредитної лінії та паспорт споживчого кредиту, а лише містять напис: «електронний підпис» в графі «позичальник» без ідентифікуючих даних, що в свою чергу позбавляє можливості суд встановити факт ознайомлення відповідачем, саме з тими документами, які були надані позивачем до суду. Крім того, довідка про ідентифікацію також не містить підпису відповідача. Також позивачем не надано доказів видачі відповідачу спірних кредитних коштів у сумі 10761,00 грн, а саме первинних бухгалтерських документів (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, виписки по рахунку та інше). В матеріалах справи взагалі відсутні докази того, яким чином кредитні кошти були надані позичальнику (відсутня інформації щодо наявності банківської картки, на яку міг бути виконаний переказ чи інформації щодо зарахування цих коштів на належний йому банківський рахунок) на виконання умов договору, що позбавляє суд можливості оцінити докази на підтвердження заявлених позовних вимог. Відтак, суд вважає, що з наданих позивачем доказів неможливо встановити факт як виникнення кредитних зобов`язань між сторонами справи, так і отримання відповідачем кредитних коштів, тому поданий ТОВ «Він Фінанс» позов не підлягає задоволенню. Суд не розглядає питання позовної давності, оскільки суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Враховуючи, що судом прийнято рішення про відмову в задоволенні в позові, то відповідно не підлягають задоволенню вимоги про стягнення із відповідача понесених позивачем судових витрати. Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.

Outcome: dismissed