Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

АТ «Перший Український міжнародний банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 100794643701 від 21.03.2017 у розмірі 47\~580,31 грн. В обґрунтування позову зазначено,що міжАТ «Перший Український міжнародний банк» (діла - АТ «ПУМБ») та відповідачкою укладено кредитний договір № 100794643701 від 21.03.2017, за умовами якого позичальнику видано кредит у сумі 22\~880,00 грн. Відповідачка не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином тривалий час, у результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 04.02.2025 складає: заборгованість за кредитом 19\~885,39 грн., заборгованість за процентами 16\~713,89 грн., заборгованість за комісією 10\~981,03 грн. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Ухвалою від 26.06.2025 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, у прохальній частині позовної заяви просила проводити розгляд справи за відсутності представника банку та зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність, а також відзиву не подала. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно ч. 1 ст.280ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.03.2017 [PERSON] підписала заяву № 100794643701 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «ПУМБ». У заяві відповідачка підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб; просила надати кредит у розмірі 22\~880,00 грн. на загальні споживчі цілі та оплату договору страхування; просила перерахувати суму кредиту у розмірі 20\~000,00 грн. на рахунок, відкритий в АТ «ПУМБ», та 2\~880,00 грн. на оплату договору страхування. Розмір процентної ставки 14,00 % річних. Вказаним договором передбачена реальна процентна ставка 77,9303% річних. Строк кредитування 24 місяці. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості 2,4 %, що становить 549,12 грн. щомісяця. Як зазначено у примітках, комісія за обслуговування кредитної заборгованості це плата за послуги банку, що пов`язані з наданням виписок, довідок щодо стану заборгованості по споживчому кредиту, списанням та зарахуванням коштів за всіма видами рахунків у межах банку, уточненням, поверненням, анулюванням, зміною умов переказів, підтвердженням проведених платежів, відправленням повідомлень про уточнення платіжних реквізитів. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, зокрема надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, що підтверджується платіжною інструкцією № TR.21076678.38402.8810 від 21.03.2017. Випискою по особовому рахунку за період з 21.03.2017 по 04.02.2025 підтверджується факт користування відповідачкою кредитними коштами. Разом з тим, скориставшись кредитними коштами, відповідачка не надала своєчасно та у повному обсязі банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками. Згідно розрахунку позивача, заборгованість [PERSON] перед банком станом на 04.02.2025 складає 47\~580,31 грн, з яких:заборгованість за кредитом 19\~885,39 грн., заборгованість за процентами 16\~713,89 грн., заборгованість за комісією 10\~981,03 грн. Відповідно до частини першої статті 627\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 626\~ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 641\~ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно з частиною першою статті 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Відповідно до частин першої, другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У відповідності до статті 639\~ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Укладення договору є процесом досягнення згоди з усіх істотних умов договору, водночас досягнення згоди з усіх істотних умов тягне за собою факт укладення договору, який є юридичним фактом. Згідно з ч.2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на у мовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). У відповідності до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 100794643701 від 21.03.2017, проценти за користування кредитом у розмірі 16\~713,89 грн. нараховані позивачем за період з 21.03.2017 по 04.02.2025. При цьому, у висновках, викладених у п. 54 постанови від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 міститься правова позиція Великої Палати Верховного Суду, де зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як встановлено з матеріалів справи, кредитний договір № 100794643701 від 21.03.2017 між сторонами був укладений строком на 24 місяці зі сплатою процентів за ставкою14,00 % річних (реальна процентна ставка 77,9303 % річних). Таким чином, розрахунок відсотків не є правильним, адже проценти розраховані за період після 21.03.2019. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 100794643701 від 21.03.2017 встановлено, що останній платіж на погашення процентів відповідачка вчинила 21.06.2017 та на вказану дату заборгованість по процентам була відсутня. Заборгованість по процентам за період з 22.06.2017 по 21.03.2019 становить 2\~485,93 грн., яка підлягає стягненню з відповідачки. Положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (у редакції станом на дату укладення кредитного договору 21.03.2017) було встановлено, що кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (у редакції станом на дату укладення кредитного договору 21.03.2017)). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071цс16. Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за комісією. Закон України «Про споживче кредитування», норми якого передбачають право кредитодавця включати до загальних витрат за споживчим кредитом комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо, набрав чинності 10 червня 2017 року, тобто після укладення сторонами кредитного договору № 100794643701 від 21.03.2017. Також, з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 100794643701 від 21.03.2017встановлено, що частина коштів, які вносились відповідачкою у період з 21.04.2017 по 21.07.2017 на погашення боргу за кредитом, зараховувались банком у рахунок погашення комісії за обслуговування кредитної заборгованості та сукупний розмір таких платежів за вказаний період становить 2\~196,48 грн. За таких обставин, оскільки умови кредитного договору щодо стягнення з позичальника плати за обслуговування кредиту є нікчемними, сплачені [PERSON] на погашення заборгованості за кредитом кошти у сумі 2\~196,48 грн., зараховані банком як комісія за обслуговування кредитної заборгованості, підлягають зарахуванню у рахунок боргу за тілом кредиту та відсотками. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути кредитну заборгованість на загальну суму 20\~174,84 грн. (19885,39 + 2485,93 2196,48). У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, враховуючи вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачана користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1\~027,14 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial