Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Лукачко І.Й., звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11 грудня 2023 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за яким позивач передала відповідачу грошові кошти у сумі 734 848 грн., що на момент укладення договору становило еквівалент 20 000 доларів США. На підтвердження факту отримання коштів відповідач надав письмову розписку, згідно якої кінцевий строк повернення коштів визначено 11 травня 2025 року. Крім того, відповідачка [PERSON] надала нотаріальну згоду на укладення її чоловіком договору позики, що свідчить про прийняття нею зобов`язань за договором. Станом на день звернення з позовом борг відповідачами не повернуто, хоча позивач неодноразово зверталась із вимогами про виконання зобов`язання. У своєму позові [PERSON] просить суд стягнути з відповідачів суму боргу у розмірі 734 848 грн., що на момент укладення договору становило еквівалент 20 000 доларів США солідарно та стягнути понесені судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на правову допомогу. Ухвалою суду від 21.05.2025року позов прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачам [PERSON] та [PERSON] направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами та було запропоновано подати відзив, однак відповідачі своїм правом не скористались, відзиву на позовну заяву не надсилали, про місце і час розгляду справи належним чином були повідомлені. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Лукачко І.Й. не з`явились, подавши до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просять задоволити в повному обсязі. У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, фіксація процесу звукозаписувальними технічними засобами засідання згідно зі ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає часткового задоволення виходячи з наступного . Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно матеріалів справи 11.12.2023 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на суму 734848, що на момент укладення договору становило 20 000 доларів США, які позичальник зобов`язався повернути до 11.05.2025 року (а.с.6-7). [PERSON] станом на день укладення договору позики була дружиною [PERSON] , та надала нотаріальну згоду на укладення відповідного правочину, що підтверджено Заявою, яку зареєстровано приватним нотаріусом Король Н.І. в реєстрі за №3850 (а.с.8). Отримання коштів позичальником підтверджено розпискою від 11.12.2023 року підписаною власноруч [PERSON] , яка міститься в матеріалах справи (а.с.5). Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, слід виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наявна у матеріалах справи розписка від 11.12.2023 року є борговою, позаяк у ній чітко зазначено про одержання [PERSON] грошових коштів у розмірі 734848 гривень, що еквівалентно 20000 доларів США та обов`язок повернути такі кошти в строк зазначений в договорі позики, а саме до 11.05.2025 року. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) зазначено, що: «За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику». Суд, оцінюючи надані докази, зокрема розписку відповідача, дійшов висновку про наявність укладеного договору позики та передачі коштів позичальником. Відповідно до практики Верховного Суду, наявність розписки є достатнім доказом факту укладення договору та передачі коштів, що дає підстави для стягнення боргу. Отже, оскільки відповідач грошові кошти отримані в борг не повернув у повному обсязі, дана обставина ніким не оспорюється, то позивач вправі ставити питання про стягнення боргу у розмірі 824000 гривень, що еквівалентно 20 000 доларів США за офіційним курсом НБУ діючим на момент повернення грошових коштів ( 41.20 грн. за 1 долар США) відповідно до укладеного договору, у судовому порядку, а отже позов у цій частині підлягає задоволенню. Враховуючи, що відповідач [PERSON] надала нотаріальну згоду на отримання позики своїм чоловіком, суд вважає, що вони обидва несуть солідарну відповідальність за виконання зобов`язання. Щодо витрат на правову допомогу у розмірі 9000 грн., про стягнення яких ставить питання представник позивача, суд зазначає наступне. Згідно з статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази, що підтверджують розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст. 141 ЦПК України). Отже, відповідно до ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу має бути підтверджений належними доказами (договір, акти виконаних робіт, платіжні документи). У матеріалах справи відсутні належні докази фактичної сплати зазначеної суми, тому суд вважає, що підстав для їх відшкодування немає. Враховуючи вищенаведене, вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає солідарно стягненню судовий збір у розмірі 8240 грн.

Outcome: dismissed