Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

14.11.2024 засобами поштового зв`язку до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, згідно прохальної частини якої просить суд: змінити розмір стягуваних аліментів з [PERSON] , які стягуються на підставі рішення Печенізького районного суду Харківської області від 26.11.2018 року по справі №633/322/18 на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 20.09.2018 року і до повноліття дитини, на 1/6 частку заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи х дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.11.2024 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 23.12.2024 року засобами поштового зв`язку до Дзержинського районного суду м. Харкова від позивача надійшла заява на виконання ухвали суду про залишення позову без руху та надано уточнену позовну заяву. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Печенізького районного суду Харківської області від 26.11.2018 року, з позивача стягуються на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сину, у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 320.09.2018 року і до повноліття дитини. Після ухвалення судом рішення, у позивача суттєво змінився сімейний стан, позивач одружився вдруге. У вказаному шлюбі у позивача народився другий син [PERSON] , [INFO] . Станом на теперішній час на утриманні позивача перебувають непрацездатна мати [PERSON] , малолітній син [PERSON] та дружина [PERSON] , яка на даний час не працює, що значно позначилось на сімейному бюджеті і сплачувати аліменти в розмірі частини позивач не може. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.01.2025 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Зауважень щодо спрощеного розгляду справи до суду не надходило. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надала. Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 16.11.2018 року у справі №633/322/18, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.09.2018 року і до повноліття. Між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 06.04.2024 року укладено шлюб, про що складено актовий запис №75, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 06.04.2024 року Чугуївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, прізвище дружини [PERSON] . Від даного шлюбу у подружжя народилась дитина [PERSON] , [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно з частиною 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що він одружився та в нього народилась ще одна дитина та на його утриманні перебуває непрацездатна мати, тобто змінився сімейний стан, що є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. У постанові від 16 вересня 2020 року у справі №56/2017/19 Верховний Суд вказав, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження інших дітей/дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Крім того, у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20 (провадження №61-1031св21) зменшення розміру раніше стягнутих аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №760/9783/18-ц (провадження №61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 (провадження №61-9460св20), від 22 липня 2024 року у справі №688/4308/23 (провадження №61-5168св24). Висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, яка народилась в іншому шлюбі та знаходження на утриманні теперішньої дружини та її дитини без доведення погіршення майнового становища, само по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів. Матеріали справи не містять доказів погіршення матеріального стану позивача (зміну місця роботи, розміру доходу). \~ \~ \~ \~Окрім цього, позивач не надано доказів того, що друга дружина не працює, а також не надано доказів, що на утриманні позивача перебуває непрацездатна мати та за своїм станом здоров`я не здатна працювати та отримувати дохід. Визначений рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 26.11.2018 року, розмір аліментів на утримання на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення на підставах зазначених позивачем, суперечитиме інтересам дитини. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частиною 1,2\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно частиною 3\~статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що позивачем належними та достатніми доказами не доведено факту того, що зміна його сімейного стану спричинили значне погіршення його матеріального становища, зважаючи на те, що він і надалі є спроможним сплачувати аліменти, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed