Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

16.06.2024 р. до суду надійшла зазначена позовна заява. Провадження у справі відкрито 19.06.2025 р., вирішено справу розглядати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 21.07.2025 р. справу призначено до судового розгляду. Короткий зміст вимог позовної заяви 1996 року [PERSON] була зареєстрована та проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею в даному житловому будинку був зареєстрований та проживав її чоловік [PERSON] , свідоцтво про одруження від 27.01.1991 року серії [NUMBER] , що видане Кордишівською сільською радою Козятинського району Вінницької області. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 26.06.2013 року серії [NUMBER] , виданого виконкомом Кордишівської сільської ради Козятинського району Вінницької області. Факт проживання, користування будинком і прибудинковою ділянкою підтверджується довідкою Кордишівського старостинського округу Козятинської міської ради Хмільницького району Вінницької області від 08.04.2025 року № 56. Відповідно до Витягу з погосподарської книги від 24.09.2024 р. № 160, що видана Кордишівським старостинським округом Козятинської міської ради Хмільницького району Вінницької області згідно запису в погосподарській книзі за 2011-2015 р. № 7 особовий рахунок № [NUMBER] за [PERSON] (чоловіком Позивача) рахується житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , будинок побудований в 1965 році. Відповідно до рішення Кордишівської сільської ради народних депутатів Козятинського району Вінницької області 1 сесії 23 скликання від 16.04.1998 р. «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» передано у приватну власність земельну ділянку з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства у розмірі 0,73 га [PERSON] , що підтверджується архівним витягом від 24.09.2024 року № 359/0.01-16 архівного відділу Хмільницької районної військової адміністрації. За життя [PERSON] документи на право власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку не виготовлялися. З довідки від 20.03.2025 р. №209 Позивач дізналася про те, що право власності на об`єкт нерухомо майна (житловий будинок з господарськими будівлями) за адресою: [ADDRESS] зареєстроване в цілому КП «ВООБТІ» за [PERSON] 19.03.1992 року. Жодних договорів оренди, найму, актів передачі-прийому будинку, чи інших письмових домовленостей між Позивачем [PERSON] не було, ними не обумовлювались будь-які взаємні права чи обов`язки. Згідно архівних даних Козятинського ВП станом на 31.12.2012 р. реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна який розташований за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] не проводилася. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25.03.2016 року серії [NUMBER] , що видане виконкомом Сокілецької сільської ради Козятинського району Вінницької області. Спадкоємцем після смерті якого є його дочка [PERSON] , (надалі Відповідач 1) яка з моменту смерті батька з 2016 року до 2025 року жодних претензій майнового характеру до Позивача не висувала. Відповідно до копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, № 428682624 від 27.05.2025, відомості про права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження, на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] відсутні, що свідчить що Відповідачем 1 не вживались заходи до отримання свідоцтва про право на спадщину на дане майно. При цьому Позивач, дізнавшись інформацію про титульного власника житлового будинку в 2025 році звернулась до Відповідача -1 та повідомила їй цю інформацію, однак отримала відповідь, що вона не має ніякого відношення до цього будинку, будь-яких дій, як спадкоємець вживати не буде. Позивач продовжує проживати в будинку, користуватися земельною ділянкою, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном з 1996 року по день звернення до суду. Постійно сплачує комунальні послуги за цією адресою, особові рахунки відкрито на її ім`я, добросовісне, відкрите, безперервне володіння нею даним будинком підтверджується також квитанціями та рахунками про оплату житлово-комунальних послуг ( спожитий природний газ, електроенергію та воду). За період з 1996 року Позивач здійснила капітальний ремонт в цілому по будинку та періодично проводить поточні ремонти, а саме, замінила дах на будинку, замінила вікна з дерев`яних на пластикові, побудувала металевий паркан, замінила вхідні та міжкімнатні двері та здійснила капітальний ремонт в цілому по будинку, газифікувала будинок, проводить роботи по перевірці димових та вентиляційних каналів, заміні електропроводки, лічильників обліку електричної енергії тощо. Вважає, що є правові підстави для визнання за нею права власності на нерухоме майно та просить суд визнати за [PERSON] ( РНОКПП: [NUMBER] ) право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позиція відповідача Відповідачі не скористались правом подання відзиву за позовом. Відповідач Козятинська міська рада Хмільницького району надали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, зазначено про визнання вимог в повному обсязі. Натомість, у вказаній заяві відсутні дані про розуміння та згоду з наслідками про визнання позову даним відповідачем, а тому умови для застосування положень ч. 2 ст. 206 ЦПК України відсутні. Процедура судового розгляду Позивач та представник відповідача Козятинської міської ради у судове засідання не з`явились, були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Інтереси позивача забезпечені участю його представника у судовому засіданні, відповідач надав заяву, у якій просив розгляд справи провести за його відсутності. Клопотань про відкладення судового розгляду не надходило. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути вказане провадження за відсутності сторін: за відсутності позивача на підставі п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, відповідача Козятинської міської ради на підставі поданої ним заяви. У справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін на теперішній час. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги, зазначила, що позивач добросовісно володіє вказаним у позові будинком, здійснила значні поліпшення в ньому, претензій за час проживання позивача в будинку у інших осіб не було, є достатні правові підстави для визнання за нею права власності на вказане нерухоме майно. В іншому пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] зазначила, що [PERSON] , який помер у 2016 році, є її батьком. Після його смерті спадщину прийняла його дружина, а її мати, а після смерті матері, спадщину прийняла вона. Їй відомо, що спірний будинок її батько продав [PERSON] вказаний будинок, але оформлення продажу не було, позовні вимоги визнає повністю, претензій на будинок не має. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт проживання позивача в будинку з 1996 року, проведення нею поліпшень даного будинку, відсутність претензій до позивача у зв`язку з проживанням нею в будинку. Фактичні обставини, встановлені судом Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] , свідків, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступне. Як вбачається з Витягу з погосподарської книги від 24.09.2024 р. № 160, виданої Кордишівським старостинським округом Козятинської міської ради Хмільницького району Вінницької області згідно запису в погосподарській книзі за 2011-2015 р. № 7 особовий рахунок № [NUMBER] за [PERSON] (чоловіком Позивача) рахується житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , будинок побудований в 1965 році. Відповідно до рішення Кордишівської сільської ради народних депутатів Козятинського району Вінницької області 1 сесії 23 скликання від 16.04.1998 р. «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» передано у приватну власність земельну ділянку з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства у розмірі 0,73 га [PERSON] , що підтверджується архівним витягом від 24.09.2024 року № 359/0.01-16 архівного відділу Хмільницької районної військової адміністрації. Згідно даних Довідки від 20.03.2025 р. №209 право власності на об`єкт нерухомо майна (житловий будинок з господарськими будівлями) за адресою: [ADDRESS] зареєстроване в цілому КП «ВООБТІ» за [PERSON] 19.03.1992 року. Жодних договорів оренди, найму, актів передачі-прийому будинку, чи інших письмових домовленостей між Позивачем [PERSON] не було, ними не обумовлювались будь-які взаємні права чи обов`язки. Згідно архівних даних Козятинського ВП станом на 31.12.2012 р. реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна який розташований за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] не проводилася. , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25.03.2016 року серії [NUMBER] , виданим виконкомом Сокілецької сільської ради Козятинського району Вінницької області. Спадкоємцем після смерті якого є його дружина та, на сьогоднішній день, дочка [PERSON] . Відповідно до копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, № 428682624 від 27.05.2025, відомості про права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження, на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] відсутні. 1996 року [PERSON] була зареєстрована та проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею в даному житловому будинку був зареєстрований та проживав її чоловік [PERSON] , свідоцтво про одруження від 27.01.1991 року серії [NUMBER] , що видане Кордишівською сільською радою Козятинського району Вінницької області. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 26.06.2013 року серії [NUMBER] , виданого виконкомом Кордишівської сільської ради Козятинського району Вінницької області. Факт проживання, користування будинком і прибудинковою ділянкою підтверджується довідкою Кордишівського старостинського округу Козятинської міської ради Хмільницького району Вінницької області від 08.04.2025 року № 56. Позивач продовжує проживати в будинку, користуватися земельною ділянкою, з 1996 року по день звернення до суду, сплачує комунальні послуги за цією адресою, особові рахунки відкрито на її ім`я. Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права Частиною першою статті 344 ЦК встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Водночас володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18). Взагалі, аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном, а також про те, що він не став його власником. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього. Йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, а так само про те, що він володіє чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном як своїм власним. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Позов про визнання права власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном як власним звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України». Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), що був врахований апеляційним судом при перегляді рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. На підставі частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач був обізнаний щодо власника спірного майна, зі слів представника позивача. Як вбачається з пояснень відповідача [PERSON] саме власник майна, її батько, пустив позивача та його родину для проживання у спірному будинку, але договорів купівлі-продажу не укладалось. Власником даного будинку так і залишався [PERSON] , який помер [INFO] , спадщина після його смерті прийнята. Згідно зі статтею 1268 Цивільного кодексу України, спадщина приймається в цілому, а не частинами. Спадкоємець, який прийняв спадщину, вважається її власником з моменту відкриття спадщини, незалежно від того, коли він фактично вступив у володіння майном. Таким чином, наявні фактичні власники майна, спадкоємці померлого [PERSON] . Таким чином, відсутній критерій добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном, що виключає можливість набуття ним права власності на будинок, який є предметом позову, за набувальною давністю. Висновки суду за результатами розгляду позову Отже, давність володіння могла би вважатися добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності, однак таких обставин у справі не встановлено. Позивач, з наданих пояснень, володів майном за волею власника, завжди знав, хто є його власником. Сама по собі реєстрація позивача у вказаних будинках не є правовою підставою для набуття права власності на них та позивач не позбавлений можливості оформити своє право власності шляхом укладання відповідного договору з його власником. Враховуючи наведене, а саме те, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат При розподілі судових витрат суд керується нормами ч. 1\~ст. 141 ЦПК України,\~відповідно до\~якої судовий\~збір покладається\~на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог, судовий збір з відповідача не стягується.

Outcome: dismissed