Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача у якій просить визнати виконавчий напис № 5162 вчинений 08.08.2024 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М., таким, що не підлягає виконанню. У позові стверджується, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальний дії нотаріусами України, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме, на час вчинення спірного виконавчого напису був відсутній факт безспірності суми заборгованості за кредитним договором, вимогу про усунення порушень виконання зобов`язань позивач не отримував. 03.06.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач наголошує, що вимога про усунення порушень виконання зобов`язань була надіслана позивачу. Крім того, відповідач вважає, що оскільки позивачем було погоджено умови надання позики під час укладення Договору позики від 16.10.2020, нарахування відповідної заборгованості здійснено у повній відповідності до його умов, у зв`язку з чим вказана заборгованість є безспірною. Таким чином, за твердженнями відповідача, позивачем не обґрунтовано відсутність безспірності боргу, і тому позов задоволенню не підлягає. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 11.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, вирішено розглядати справу за правилами загального провадження. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 10.04.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті. У судому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити повністю. Представник відповідача у судому засіданні позовні вимоги заперечив, просив у позові відмовити. Під час судового розгляду справи здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 16.10.2020 між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено нотаріально посвідчений Договір позики (реєстровий номер 2145), згідно з яким позикодавець передав, а позичальник прийняв у позику грошові кошти в сумі 28 600 доларів США, що на день укладення цього договору в еквіваленті національної грошової одиниці України - гривні, за офіційним курсом Національного банку України становить 809 849,04 грн, які позичальник зобов`язується повернути позикодавцю не пізніше 16.10.2021. У п. 2 Договору позики сторони погодили, що повернення позиченої суми грошових коштів повинне проходити в готівковій формі у місті Києві у доларах США в такому порядку: кожного 16 числа місяця з грудня 2020 року по вересень 2021 року по 550 доларів США; 16.10.2021 - 22 550 доларів США. Згідно з п. 3 Договору позики, про кожен факт повернення грошових коштів за даним договором позикодавець надає власноручно підписану ним розписку про отримання грошових коштів. Відповідно до п. 4 Договору позики, у разі несвоєчасного повернення грошових коштів за цим договором позичальник сплачує позикодавцю за кожен день прострочення неустойку у розмірі 1% від позиченої суми. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] (первісний позикодавець) та [PERSON] (новий позикодавець) укладено Договір про про відступлення прав за Договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. 16.10.2020 за реєстровим № 2145, відповідно до умов якого первісний позикодавець передає, а новий позикодавець приймає всі права вимоги за Договором укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., 16.10.2020 за реєстровим № 2145 із усіма Договорами про внесення змін та доповнень. 08.08.2024 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М. вчинено виконавчий напис № 5162 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за Договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. 16.10.2020 за реєстровим № 2145, укладеним між [PERSON] [PERSON] , право вимоги за яким було відступлено на користь [PERSON] за Договором про відступлення прав за Договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. 29.11.2021 за реєстровим № 4611, у розмірі 2 446 173,60 грн, з яких: - сума позики в розмірі 942 480,00 грн; - сума неустойки за період з 16.09.2021 по 23.02.2022 в розмірі 1 479 693,60 грн; - плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом у розмірі 24 000,00 грн. 25.09.2024 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пишним А.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № [NUMBER]. В матеріалах справи наявна вимога про усунення порушення, адресована [PERSON] , про сплату заборгованості за Договором позики від 21.05.2021 в розмірі 2 422 173,60 грн протягом 30 днів з Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Так, згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. У відповідності до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленої в постанові від 06.05.2020 у справі №320/7932/16-ц (провадження №61-38989св18), сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. У відповідності до правового висновку, висловленого у п.34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19), вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Таким чином, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. З копії зазначеного оспорюваного виконавчого напису вбачається, що такий було видано нотаріусом, зокрема, на підставі пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Зазначений пункт - «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами». Відповідно до п. 1 вказаного Переліку, у разі стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку), для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Разом з тим, зі змісту виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М. 08.08.2024, зареєстрованого в реєстрі за № 5162 вбачається, що таким запропоновано стягнути з [PERSON] 1 479 693,грн неустойки за період з 16.09.2021 по 23.02.2022. Разом з тим, відповідно до п. 15 та 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України встановлено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Дія карантину продовжувалась з 12.03.2020 до 30.06.2023, а тому нарахування штрафу, за прострочення виконання зобов`язання в межах дії карантину, є безпідставним. Таким чином, суд приходить до висновку, що у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості [PERSON] є безспірним. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до правил ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем доведені обставини, на які він посилається, як на підставу своєї позовної вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн за подання позовної заяви до суду, що підтверджено квитанцією наявною у матеріалах справи.

Outcome: approved