Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

Узагальнені доводи сторін. Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування посилається на те, що 10.11.2022 року близько 17 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, пр. Бажана, в районі заїзду до вул. Ревуцького, водій електровелосипеду марки «НАТАСНІ» [PERSON] , рухаючись зі сторони метро «Харківська» в напрямку метро «Позняки» у місті Києві здійснив наїзд на неї, як пішохода, яка рухалась у попутному напрямку. Після наїзду вона знепритомніла, а коли прийшла до тями, поряд з нею знаходився відповідач, який запропонував їй викликати швидку медичну допомогу, однак надалі від подальшої участі в наданні необхідної допомоги фактично самоусунувся. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди вона отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а саме: закрита травма правого колінного суглобу-імпресійний перелом задніх відділів латерального виростку великогомілкової кістки, ушкодження латерального меніску та розрив заднього рогу його, ушкодження медіального меніску, субтотальний розрив передньої хрестоподібної зв`язки та розрив медіальної колатеральної зв`язки, синовіт, набряк параартикулярних м`яких тканин; закрита травма лівого колінного суглобу - перелом голівки малогомілкової кістки без зміщення, ушкодження медіальної колатеральної зв`язки, синовіт. 05.12.2022 року та 11.01.2023 року їй було зроблено операції на двох колінних суглобах. Відповідно до висновку експерта № 042/1-390-2022 від 16.03.2023 року, характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок травматичної дії тупих предметів, що могло бути при транспортній травмі (травма при зіткненні електровелосипеду, який рухався, з пішоходом), за давністю можуть відповідати вказаному терміну. За даним фактом 10.12.2022 року було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022100020004182 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України. Разом з тим, постановою слідчого Дарницького УП ГУНП у м. Києві майора поліції Кулицького Д.С. від 30.05.2023 року кримінальне провадження №12022100020004182 від 10.12.2022 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України. Таким чином, їй була завдана матеріальна та моральна шкода відповідачем, як водієм електровелосипеду, оснащеним електродвигуном, що є джерелом підвищеної небезпеки у розумінні п. 1.10 ПДР України та ст. 1187 ЦК України. Майнова (матеріальна) шкода полягає у витратах на лікування, на хірургічне втручання та збитків у вигляді неотриманих доходів (упущена вигода), всього на загальну суму 344 562,52 грн. (52 968,52 грн. + 291 594 грн.). Крім того, вона зазнала фізичного болю та страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, яке заподіяв їй відповідач, та відповідно до ст. 23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, яку вона оцінює у 200 000,00 грн. З огляду на викладене, просить суд стягнути з [PERSON] на її користь 344 562,52 грн. матеріальної та 200 000,00 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також стягнути з відповідача судові витрати. 30.05.2024 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Черних В.О. подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач частково визнав позовні вимоги, а саме у розмірі 12 000,00 грн. матеріальної шкоди на лікування та 10 000,00 грн. моральної шкоди, у задоволенні вимог про стягнення збитків у вигляді неотриманих доходів просив відмовити. В обґрунтування представник зазначила, що в первинних даних медичної документації вказано, що [PERSON] впала саме на коліно правої ноги, яке пошкодила. Про ушкодження лівого коліна позивачка [PERSON] не зазначала, а тому стягнення витрат на лікування коліна лівої ноги вважає необґрунтованим. Із висновку експерта від 15.05.2023 за №СЕ-19/111-23/16892-ІТ вбачається, що в внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій електровелосипеда марки «НАТАСНІ» [PERSON] з моменту виникнення небезпеки для його руху не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] шляхом застосування екстреного гальмування, тому, з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної події є виникнення небезпеки водію електровелосипеда марки «НАТАСНІ» [PERSON] на відстані, меншій необхідної для зупинки керованого ним транспортного засобі в умовах місця пригоди. Тобто, із постанови про закриття кримінального провадження, вбачається, що виникненню шкоди сприяла груба необережність позивачки та порушення нею Правил дорожнього руху України. З огляду на викладене, відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується. Відповідач вважає, що позивачка сама винна у спричиненні їй тілесних ушкоджень оскільки допустила грубу необережність, порушення Правил дорожнього руху та безвідповідальне відношення до свого життя і здоров`я. З вказаної підстави просив зменшити розмір моральної шкоди до 10 000,00 грн. та матеріальної шкоди на лікування до 12 000,00 грн. Щодо вимог позивачки про стягнення на її користь збитків у вигляді неотриманих доходів (упущена вигода) за 6 (шість) місяців її реабілітації, а саме після проведення оперативного втручання, звертає увагу суду на те, що позивачкою не підтверджено її непрацездатність у вказаний період, а долучені до матеріалів справи податкові декларації свідчать про здійснення нею безперервної діяльності фізичної особи-підприємця з листопада 2022 року по квітень 2023 року включно. З огляду на викладене, не вбачає підстав для стягнення з відповідача неотриманих нею доходів (а.с. 128-139 т. 1). 05.07.2024 року від позивачки [PERSON] надійшла відповідь на відзив. Посилаючись на те, що у висновку експерта № 042/1-390-2022 від 16.03.2023 зазначено, що травма правого суглоба, і травма лівого суглоба, утворились внаслідок травматичної дії тупих предметів, що могло бути при транспортній травмі (травма при зіткненні електровелосипеду, який рухався, з пішоходом), за давністю можуть відповідати вказаному терміну. Таким чином, ці тілесні ушкодження утворились внаслідок транспортної травми при зіткненні електровелосипеду марки «НАТАСНІ», яким керував [PERSON] . Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що шкоду потерпілій завдано внаслідок умислу самої потерпілої чи внаслідок непереборної сили. Крім того, виходячи з положень ст. 1187 ЦК України, закриття органом досудового розслідування кримінального провадження стосовно відповідача не має вирішального значення для стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди. Тим більше, що однозначного висновку експертом не надано, а механізм дорожньо-транспортної пригоди задано за двома версіями - позивача та відповідача, і дослідження та висновки експерт виклав з урахуванням двох версій. З огляду на викладене, підстав для зменшення розміру матеріальної та моральної шкоди на підставі ст. 1193 ЦК України немає. Зазначає, що цивільне законодавство не вимагає від фізичної особи-підприємця підтверджувати непрацездатність лікарняними листками. Крім того, довідками-виписками з історії стаціонарного хворого (з медичної карти 585200), після проведених хірургічних операцій на правому та лівому суглобах обох ніг (почергово), [PERSON] було встановлено лікувальні та трудові рекомендації, зокрема, повні фізичні навантаження можливі через 3 (три) місяці з моменту операцій, а це квітень 2023 року. Таким чином, з листопада 2022 року по квітень 2023 року вона проходила лікування та реабілітацію після отриманих травм (а.с. 145-158 т. 1). У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Азральян С.М. підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити та зазначили, що у разі завдання шкоди особи джерелом підвищеної небезпеки, вона відшкодовується незалежно від наявності вини. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Рева І.О. визнала завдану матеріальну шкоду в розмірі 12 000,00 грн. та не заперечувала проти часткового задоволення позову, а саме: про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у зазначеному розмірі, а також 10 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовні вимоги не визнала з огляду на їх необґрунтованість. Встановлені судом обставини. 10.12.2022 року біля 17:00 години відповідач, який керував електровелосипедом марки «НАТАСНІ» потужністю 500 Вт, рухаючись по велосипедній доріжці лівого тротуару проспекту Бажана у місті Києві, зі сторони станції метро «Харківська» в напрямку станції метро «Позняки» в районі заїзду до вул. Ревуцького, з необережності допустив наїзд на пішохода - позивачку, яка під час руху у попутному напрямку, змінила траєкторію руху праворуч. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачка отримала тілесні ушкодження. Постановою слідчого Дарницького УП ГУНП у м. Києві майора поліції Кулицького Д.С. від 30.05.2023 року кримінальне провадження №12022100020004182 відносно відповідача було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю у його діях складу злочину, передбаченого ст. 291 КК України (а.с. 134-137 т. 1). У вказаному кримінальному провадженні було призначено та проведено судово-медичну експертизу з метою визначення наявності, механізму, локалізації та давності отримання тілесних ушкоджень завданих позивачці, причину їх виникнення, ступінь тяжкості та причинно-наслідковий зв`язок. Згідно висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, лікаря, судово-медичного експерта вищої кваліфікаційної категорії Щепкіною О.І. за № 042/1-390-2022 від 16.03.2023, вказані тілесні ушкодження відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу. Виявлені ушкодження не мають ознак небезпеки для життя. Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок травматичної дії тупих предметів, що могло б при транспортній травмі (травма при зіткненні електровелосипеду, який рухався, з пішоходом), за давністю можуть відповідати вказаному термін. Дані медичної документації на ім`я [PERSON] , [INFO] , свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 10.11.2022 року о 17:07, у неї мали місце тілесні ушкодження: 1) закрита травма правого колінного суглобу - імпресійний перелом задніх відділів латерального виростку великогомілкової кістки, ушкодження латерального меніску та розрив заднього рогу його, ушкодження медіального меніску, субтотальний розрив передньої хрестоподібної зв`язки та розрив медіальної колатеральної зв`язки, синовіт, набряк параартикулярних м`яких тканин; 2) закрита травма лівого колінного суглобу - перелом голівки малогомілкової кістки без зміщення, ушкодження медіальної колатеральної зв`язки, синовіт (а.с. 22-31 т. 1). Таким чином, дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 10.11.2022 року, перебуває у причинному зв`язку з її наслідками у вигляді завданих позивачці [PERSON] тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Після дорожньо-транспортного пригоди позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні. Їй було проведено два оперативні втручання 05.12.2022 року та 12.01.2023 (а.с. 76-77 т. 1). Надана позивачкою медична документація підтверджує, що позивачці 15.11.2022 року, 27.11.2022 року, 24.12.2023 року та 30.12.2022 року проведені магнітно-резонансні томографії (МРТ) (а.с. 68-70, 73 т. 1). Крім того, позивачка [PERSON] у період з 29.11.2022 року по 07.12.2022 року була госпіталізована до ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України», де їй було встановлено діагноз: розрив тіла медіального меніска, гіпертрофія медіопателярної складки, гіпертрофія жирового тіла Гоффа, тотальна хондромаляція суглобового хряща 2-3 ст. за Оутербідж правого колінного суглоба (а.с. 76 т. 1). З 11.01.2023 року по 13.01.2023 року позивачка [PERSON] була госпіталізована до ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України», де їй було встановлено діагноз: розрив тіла медіального меніска, гіпертрофія медіопателярної складки, гіпертрофія жирового тіла Гоффа, тотальна хондромаляція суглобового хряща 2-3 ст. за Оутербідж правого колінного суглоба (а.с. 77 т. 1). Відповідно до наданих позивачкою довідок медичних установ, в яких вона лікувалась стаціонарно, фіскальних чеків, довідок аптечних пунктів, на лікування нею витрачено 52 273,60 грн. (з розрахунку: 18 500,00 грн. + 22 000,00 грн. + 1 600,00 грн. + 1 250,00 грн. + 1 550,00 грн. + 906,80 грн. + 1 194,50 грн. + 553,20 грн. + 273,00 грн. + 1 476,50 грн. + 343,50 грн. + 504,60 грн. + 121,50 грн. + 2 000,00 грн.). Дані обставини підтверджені рахунками-фактурами ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» за №25 від 13.01.2023 року, №831 від 07.12.2022 року (а.с. 64, 65 т. 1), фіскальними чеками на оплату аналізів ТОВ «МД «ДІЛА» (а.с. 67), актами виконаних робіт ТОВ «ІНМЕД-44» (а.с. 68-70, 73 т. 1), фіскальними чеками на придбання медичних препаратів (а.с. 67-73 т. 1). Довідкою-випискою з історії хвороби стаціонарного хворого медичної карти № 585200 від 07.12.2022 року підтверджено, що [PERSON] з 29.11.2022 року по 07.12.2022 року перебувала на стаціонарному лікуванні у ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України», де 05.12.2022 року їй була проведена операція - артроскопічна меніскектомія колінного суглоба з хондропластикою та множинними перфораціями або застосування імплантів. Артроскопія правого колінного суглоба, парціальна резекція медіального меніска, розсічення медіапателярної складки, парціальна резекція жирового тіла Гоффа, ваперизація, дебридмент. Лікувальні і трудові рекомендації: 1) нагляд травматолога-ортопеда за місцем проживання; 2) зняття швів через 14 днів з моменту операції; 3) електростимуляція м`язів стегна (оперованої кінцівки) №10; 4) ципрофлоксацин 500 мг 1 таб. 2 р. в д. 5 днів; 5) ксарелто 10 мг по 1 таб. 1р/д 14 днів; 6) веноплант 1 таб 2 р. в д. 30 днів; 7) вістабон мобі 1 стік 30 днів після сніданку через 40 хвилин; 8) тендосульфур 1 саше 40 днів після вечері через 40 хвилин; 9) препарати гіалуронової кислоти в/суглобово 1 р. тиждень, через 1,5 місяці з моменту операції; 10) повні фізичні навантаження через 3 місяця з моменту операції; 11) контроль в ІТО АМНУ через 1, 3 та 6 місяців (а.с. 76 т. 1). Довідкою-випискою з історії хвороби стаціонарного хворого медичної карти № 585200 від 17.01.2023 року підтверджено , що [PERSON] з 11.01.2023 року по 13.01.2023 року перебувала на стаціонарному лікуванні у ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України», де 12.01.2023 року їй була проведена операція - артроскопічна меніскектомія колінного суглоба з хондропластикою та множинними перфораціями або застосування імплантів. Артроскопія лівого колінного суглоба, парціальна резекція медіального меніска, ваперизація, дебридмент. Лікувальні і трудові рекомендації: 1) нагляд травматолога-ортопеда за місцем проживання; 2) зняття швів через 14 днів з моменту операції; 3) електростимуляція м`язів стегна (оперованої кінцівки) №10; 4) ципрофлоксацин 500 мг 1 таб. 2 р. в д. 5 днів; 5) мегалакт 1 таб 2р/д 10 днів; 6) ксарелто 10 мг по 1 таб. 1 р/д 14 днів; 7) веноплант 1 таб 2 р. в д. 30 днів; 8) вістабон мобі 1 стік 30 днів після сніданку через 40 хвилин; 9) тендосульфур 1 саше 40 днів після вечері через 40 хвилин; 10) препарати гіалуронової кислоти в/суглобово 1 р. тиждень, через 1,5 місяці з моменту операції; 11) повні фізичні навантаження через 3 місяця з моменту операції; 12) контроль в ІТО АМНУ через 1, 3 та 6 місяців (а.с. 77 т. 1). Судом також встановлено, що з 16.03.2004 року позивачка [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець, основним видом її діяльності є консультування з питань комерційної діяльності та управління (КВЕД74.14.0), що підтверджується витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань від 07.09.2018 року за № 1004402388 (а.с. 20-21 т. 1). З податкових декларацій платника єдиного податку вбачається, що сума доходу фізичної особи-підприємця [PERSON] складає: за 2021 рік - І квартал - 97 005,00 грн. (а.с. 78 т. 1), ІІ квартал - 207 439,00 грн. (а.с. 79 т. 1), ІІІ квартал - 330 324,00 грн. (а.с. 80 т. 1), IV квартал - 583 194,00 грн. (а.с. 81 т. 1); за 2022 рік - І квартал - 76 668,00 грн. (а.с. 82-83 т. 1), червень 2022 року - 39 552,00 грн. (а.с. 84 т. 1), вересень 2022 року - 44 053,00 грн. (а.с. 85 т. 1), жовтень 2022 року - 59 087,00 грн. (а.с. 86 т. 1), листопад 2022 року 24 537,00 грн. (а.с. 87 т. 1), грудень 2022 року 53 611,00 грн. (а.с. 88 т. 1); за 2023 рік - за січень 2023 року - 61 178,00 грн. (а.с. 89 т. 1), лютий 2023 року - 90 835,00 грн. (а.с. 90 т. 1), березень 2023 року - 125 727,00 грн. (а.с. 91 т. 1), квітень 2023 року - 121 512,00 грн. (а.с. 92 т. 1), травень 2023 року - 126 208,00 грн. (а.с. 93 т. 1), червень 2023 року - 130 315,00 грн. (а.с. 94 т. 1), липень 2023 року - 133 535,00 грн. (а.с. 95 т. 1), за перше півріччя 2023 року - 343 716,00 грн. (а.с. 96-98 т. 1), ІІІ квартал - 996 738,00 грн. (а.с. 99-102 т. 1). Оцінка суду. Правовідносини сторін є деліктними, які виникли внаслідок завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14. Ця практика застосування вказаної норми права є усталеною. Зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц виснувано, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Отже, відсутність вини відповідача у дорожньо-транспортній пригоді та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, а тому вимога позивачки до відповідача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ґрунтується на нормах матеріального права, тобто є обґрунтованою. Щодо обґрунтованості кожної із зазначених вимог суд зауважує наступне. Позов у частині вимоги про відшкодування витрат на лікування та медичні обстеження підлягає задоволенню з наступних підстав. Як зазначено вище, право на таке відшкодування прямо передбачено законом. Понесені позивачкою витрати у заявленому неї розмірі підводженні належними письмовими доказами, які логічно узгоджуються з іншими належними доказами: медичною документацією та висновком судової медичної експертизи. Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що витрати позивачки на лікування не було пов`язане її травмуванням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позов у частині вимоги про відшкодування упущеної вигоди підлягає частковому задоволенню у з наступних підстав. Обґрунтовуючи вимогу щодо стягнення збитків, позивачка посилалась і на положення ст. 22 ЦК України (упущена вигода), і на положення ст. 1195 ЦК України (дохід, втрачений внаслідок втрати чи зменшення професійної чи загальної працездатності). Разом з тим, зазначені правові підстави не можуть застосовуватися одночасно, оскільки вони регулюють різні за своєю природою види шкоди та є взаємовиключними. В постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 Велика Палата ВС пояснила, що відповідно принципу «jura novit curia» суд зобов`язаний самостійно перевірити доводи сторін під час розгляду справи. З`ясувавши ж, що сторона чи інший учасник процесу, обґрунтовуючи свої вимоги або заперечення, посилається на неналежні норми права, суд має самостійно кваліфікувати спірні відносини та прийняти рішення на основі правильних норм матеріального і процесуального права, тобто застосовує положення, які дійсно регулюють відповідні правовідносини. Зазначає, що самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Додатково про обов`язок суду застосувати принцип «jura novit curia» Велика Палата ВС нагадала в постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, а саме що неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Дійсно, ч. 2 ст. 22 ЦК України передбачає право особи на відшкодування збитків у разі порушення її цивільного права, до яких включають, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Обов`язок відшкодування збитків регулюється нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, які містять норми про відшкодування збитків, завданих порушенням договірних зобов`язань (ст. 623 ЦК України, ст.ст. 224, 225 ГК України). Разом з тим, правовідносини сторін у цій справі є деліктними та регулюються спеціальними нормами Цивільного кодексу України. Зокрема, право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я передбачене ст. 1195 ЦК України, у якій зазначено наступне. Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Договором або законом може бути збільшений обсяг і розмір відшкодування шкоди, завданої потерпілому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я». Відповідно до ст. 1198 ЦК України дохід, втрачений внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я о фізичної особи-підприємця, визначається наступним чином. Розмір доходу фізичної особи - підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як дванадцять місяців, розмір її втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців. Розмір доходу від підприємницької діяльності, втраченого фізичною особою - підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, визначається на підставі даних податкового органу. Розмір доходу, втраченого фізичною особою - підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, обчислюється виходячи з розміру доходу, який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, у сумах, нарахованих до вирахування податків. Розмір доходу, втраченого фізичною особою, яка самостійно забезпечує себе роботою (адвокатом, особою, зайнятою творчою діяльністю, та іншими), визначається у порядку, встановленому частинами першою - третьою цієї статті». Відповідно до вказаної статті закону позивачкою здійснено розрахунок відшкодування шкоди, яку вона помилково вважає упущеною вигодою. Перевіривши розрахунок позивачки, суд вважає його частково не обґрунтованим, оскільки, позивачка безпідставно включила у розрахунок п`ять місяців тимчасової втрати працездатності у період з 10.11.2022 року по 12.04.2023 року. Як вбачається з довідки-виписки з історії хвороби стаціонарного хворого медичної карти № 585200 від 17.01.2023 року, останнє хірургічне втручання позивачці було здійснено 12.01.2023 року, після чого їй надано рекомендації щодо поступового відновлення із можливістю виконання повних фізичних навантажень через три місяці після операції (а.с. 77 т. 1). Ці вказівки лікаря містять носять виключно консультативний характер і не є належним та допустимим доказом на підтвердження фактичної втрати позивачкою працездатності у період з 13.01.2023 року (дати виписки з лікарні) по 12.04.2023 року. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що відповідачкою доведено належними і допустимим доказами зменшення її загальної працездатності у період з 10.11.2022 року по 13.01.2023 року, тобто протягом двох місяців після дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 97 199,00 грн. (з розрахунку: 48 599,50 грн. х 2 міс.) Позов у частині вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Правовідносини з відшкодування моральної шкоди врегульовані ст. 23 ЦК України, у якій зазначено наступне. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначено вище, відповідно до закону володілець джерела підвищеної небезпеки зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану цим джерелом, незалежно від його вини. Отже вимога позивачки про стягнення з відповідача моральної шкоди є обґрунтованою. Разом з тим, суд вважає, що заявлений позивачкою розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає встановленим обставинам справи, а також принципам розумності та справедливості. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, а розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Таких висновків дійшов КЦС ВС у постанові від 02 квітня 2025 року у справі № 753/4289/23. При визначенні розміру моральної шкоди, судом враховано, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачці були заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, внаслідок чого позивачка відчувала фізичний біль та страждання, проходила курси стаціонарного лікування, що призвело до зменшення загальної працездатності позивачки. Водночас лікування позивачки у часі не було довготривалим, і не перешкоджало їй здійснювати професійну діяльність. Суд також враховує, що вина відповідача у заподіянні шкоди позивачці відсутня. З урахуванням зазначених обставин суд вважає, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позов у частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у розмірі 50 000,00 грн. Таким чином з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню у відшкодування витрат на лікування 52 273,59 грн.; у відшкодування доходу, втраченого внаслідок ушкодження здоров`я фізичної особи-підприємця 97 199,00 грн. та у відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн. Підстав для зменшення вказаних сум відшкодування, як про це просив відповідач, суд не знаходить, оскільки доводи відповідача про те, шкода завдана внаслідок грубої необережності позивачки є суб`єктивною думкою відповідача та не підтверджені доказами. За змістом ч. 2 ст. 1193 ЦК України груба необережність потерпілої особи може призвести до зменшення розміру відшкодування шкоди, якщо така необережність сприяла виникненню або збільшенню шкоди. Зазначена норма не містить тлумачення поняття «груба необережність». Надаючи оцінку поведінці позивачки, суд застосовує правові висновки, які є обов`язковими при вирішенні справ, сформульовані в постановах Верховного Суду при вирішенні справ, де розглядається груба необережність потерпілого. Так, питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Під грубою необережністю потерпілого розуміють наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо (постанова Верховного Суду України від 05 червня 2024 року у справі № 543/855/21, провадження № 61-15269св23). Водночас докази того, що [PERSON] під час ДТП перебувала у нетверезому стані та/або нехтувала правилами безпеки руху, в матеріалах справи відсутні, а тому відсутні підстави для зменшення розміру відшкодування шкоди. Розподіл судових витрат. Згідно із ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Заяв про стягнення витрат на професійну правничу допомогу сторони не подали, а понесені позивачкою витрати на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідача частково, виходячи з пропорційності задоволених позовних вимог майнового характеру. Ціна позову становить 544 562,52 грн. За подання до суду з позову позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 2 000,00 грн. та 3 445,63 грн., про що свідчать квитанції АТ «Ощадбанк» (а.с. 11, 12). Оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідача слід стягнути 1 994,19 грн. судового збору (з розрахунку: 5 445,63 грн. х 36,62 % = 1 994,19 грн., де 544 562,52 грн. ціна позову, 199 472,60 грн. сума задоволених позовних вимог, 5 445,63 грн. сума сплаченого судового збору). Висновок суду. Підсумовуючи наведене, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 201 466,78 грн., яка складається з: витрат на лікування у розмірі 52 273,59 грн.; доходу, втраченого внаслідок ушкодження здоров`я фізичної особи-підприємця, у розмірі 97 199,00 грн.; моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.; витрат на сплату судового збору у розмірі 1 994,19 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial