Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат - Махиня М.В., звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із позовною заявою до відповідача Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ), треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська Світлана Іванівна про зняття арешту з іпотечного нерухомого майна, яка 24.04.2025 була передана у провадження судді Коваленко І.В. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 30.04.2025 року позовну заяву залишено без руху. 12.05.2025 року (вх.№26774) від представника позивача - адвоката Махині М.В. надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій за позовною вимогою про зняття арешту з іпотечного нерухомого майна у статусі відповідача визначено [PERSON] , в якості третіх осіб: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська Світлана Іванівна. 13 травня 2025 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська Світлана Іванівна про зняття арешту з іпотечного нерухомого майна за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомлення учасників справи, сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Станом на дату проведення підготовчого судового засідання 26 червня 2025 року копію вказаної ухвали суду разом з копією позовної заяви з додатками [PERSON] не отримано, конверт зі вказаними документами, що направлявся йому повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська Світлана Іванівна судову кореспонденцію отримали 23.05.2025 року, що підтверджується розпискою, долученою до матеріалів справи. Правом подачі письмових пояснень не скористались. 25.06.2025 року (вх.№36699) від представника [PERSON] - адвоката Підвисоцького В.І. через систему «Електронний суд» надійшла заява про визнання відповідачем позову, відповідно до ст. 206 ЦПК України. 26.06.2025 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва виправлено описки, допущені в ухвалі Дніпровського районного суду міста Києва від 13.05.2025 року про відкриття провадження, замість помилково зазначеної назви відповідача «Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ)» вважати належним відповідачем у справі « [PERSON] ». Виправлено описки, допущені в ухвалі Дніпровського районного суду міста Києва від 13.05.2025 року про відкриття провадження, замість помилково зазначеної назви третьої особи « [PERSON] » вважати належною третьою особою у справі «Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ)». 26 червня 2025 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу, якою відмовлено у прийнятті заяви відповідача [PERSON] про визнання позову; закрито підготовчого провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті на «07» серпня 2025 року на 14:00 годину, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Махиня М.В. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача - адвокат Підвисоцький В.І. у судовому засіданні визнав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Треті особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська Світлана Іванівна. Вислухавши пояснення представників сторін та їх, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступного висновку. Судом встановлено, що 06 березня 2008 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МІТЕХ» були укладені договори про участь у Фонді фінансування будівництва типу «А» № 207 та № 208. 09.04.2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Форум» укладено кредитний Договір за №0012/08/00-1, відповідно до умов п.1.1. якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 1 585 000,00 грн. на придбання нерухомості на первинному ринку. Пунктом 2.1. Договору №0012/08/00-1 сторони погодили, що забезпеченням повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування та можливої неустойки (штраф, пеня) є укладений між цими ж сторонами Договір іпотеки майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено та стане власністю позичальника (Позивача) після завершення будівництва, а саме: однокімнатна квартира загальною площею 56,14 кв.м. за будівельним [ADDRESS] ; двокімнатна квартира загальною площею 106,88 кв.м. за будівельним [ADDRESS] . (а.с.9-12) 09.04.2008 року, на виконання кредитного Договору №0012/08/00-1, між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Форум», укладено договір іпотеки, предметом якого згідно п.1.2., 1.2.1 і 1.2.2. є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, що стане власністю іпотекодавця, а саме: однокімнатна квартира загальною площею 56,14 кв.м. за будівельним [ADDRESS] ; двокімнатна квартира загальною площею 106,88 кв.м. за будівельним [ADDRESS] . (а.с.13-14) Позивач вказує на п.1.7. Договору іпотеки, згідно з яким на предмет іпотеки нотаріусом на підставі ст.73 Закону України «Про нотаріат» накладено заборону відчуження на період дії цього Договору за повідомленням Іпотекодержателя; а на останньому аркуші Договору іпотеки приватним нотаріусом Колесник С.А. на підставі ст.73 Закону України «Про нотаріат» накладено заборону відчуження, зазначених у цьому договорі квартир, які належать Позивачеві. Зареєстровано в реєстрі за №1528, 1529. Заборона накладена за №2917/11, 2918/11. Згідно ч. 5 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону. Шляхом повного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень судом виявлено, що 03.12.2014 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення у цивільній справі № 755/27582/13-ц, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МІТЕХ», треті особи: Приватне акціонерне товариство «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» про розірвання договору та відшкодування завданих збитків. За правилами ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як убачається з мотивувальної частині судового рішення від 03.12.2014 року, яке набрало законної сили, судом встановлені наступні обставини: «06.03.2008р. між [PERSON] та ТОВ «ФК «МІТЕХ» було укладеного договір про участь у фонді фінансування будівництва типу «А» №208. Відповідно до п.1.1 зазначеного договору позивач (довіритель) на підставі повного виконання ним Правил Фонду фінансування будівництва за програмою ЗАТ «Інтерінвестсервіс» надав згоду на участь у фонді фінансування будівництва, взяв на себе зобов`язання виконувати правила ФФБ та передати ТОВ «ФК «МІТЕХ» кошти у довірче управління з метою отримання у власність об`єкта інвестування, а ТОВ «ФК «МІТЕХ» зобов`язалось прийняти кошти у довірче управління з подальшим використанням у порядку, встановленому правилами ФФБ. 06.03.2008р. між [PERSON] та ТОВ «ФК «МІТЕХ» було укладеного договір про участь у фонді фінансування будівництва типу «А» №207. Відповідно до п.1.1 зазначеного договору позивач (довіритель) на підставі повного виконання ним Правил Фонду фінансування будівництва за програмою ЗАТ «Інтерінвестсервіс» надав згоду на участь у фонді фінансування будівництва, взяв на себе зобов`язання виконувати правила ФФБ та передати ТОВ «ФК «МІТЕХ» кошти у довірче управління з метою отримання у власність об`єкта інвестування, а ТОВ «ФК «МІТЕХ» зобов`язалось прийняти кошти у довірче управління з подальшим використанням у порядку, встановленому правилами ФФБ. Відповідно до п.1.5. договору про участь у ФФБ №208 від 06.03.2008р. за [PERSON] було закріплено об`єкт інвестування, а саме двокімнатна квартира з будівельним [ADDRESS] , загальною вартістю об`єкта інвестування 1187437,00 грн. Відповідно до п.1.5. договору про участь у ФФБ №207 від 06.03.2008р. за [PERSON] було закріплено об`єкт інвестування, а саме однокімнатна квартира з будівельним [ADDRESS] , загальною вартістю об`єкта інвестування 793820,00 грн. Згідно п.п.2.1.1. договорів про участь у ФФБ №208, №207 від 06.03.2008р. фінансова компанія зобов`язалася зокрема прийняти від довірителя грошові кошти у довірче управління та використовувати їх відповідно до правил ФФБ, закріпити за довірителем конкретний об`єкт інвестування на умовах правил ФФБ, видати довірителю свідоцтво про участь у ФФБ, передати довірителю в разі, якщо він повністю проінвестує закріплений за ним об`єкт інвестування за договором про уступку майнових прав. [PERSON] були сплачені на користь ТОВ «ФК «МІТЕХ» грошові кошти в розмірі 1187437,00 грн. відповідно до платіжного доручення №2 від 02.04.2008р. та квитанції №92470 від 10.04.2008р. з призначенням платежу «За інвест. об`єкту будівництва за адр. [ADDRESS] згідно договору №208 від 06.03.2008р. за 2 кім.кв. секц. «Г» заг.пл. 106,88м», що підтверджується відповідними копіями. 02.04.2008р. ТОВ «ФК «МІТЕХ» було видано позивачу свідоцтво №208, яке підтверджувало його участь у фонді фінансування будівництва типу «А». [PERSON] були сплачені на користь користь ТОВ «ФК «МІТЕХ» грошові кошти в розмірі 793820,00 грн. відповідно до квитанції №ПН182601 від 28.03.2008р., платіжного доручення №1 від 02.04.2008р., квитанції №92495 від 10.04.2008р. з призначенням платежу «За інвест. об`єкту буд-ва за адр.: [ADDRESS] згд. дог.№207 від 06.03.08р. за 1-кім.кварт. в секції «Г» заг. пл.-56,14 кв.м.», що підтверджується відповідними копіями. 02.04.2008р. ТОВ «ФК «МІТЕХ» було видано позивачу свідоцтво №207, яке підтверджувало його участь у фонді фінансування будівництва типу «А». 10.04.2008р. між позивачем, ТОВ «ФК «МІТЕХ» та ЗАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» було укладено договори уступки майнових прав №208, №207, відповідно до яких ТОВ «ФК «МІТЕХ» відступило позивачу право вимоги до ЗАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» за генеральним договором №1г/д від 12.09.2005р., а саме право вимоги передати позивачу закріплені за ним об`єкти інвестування (квартири з будівельними номерами [ADDRESS] ) після завершення будівництва. Адміністративно-житловий комплекс з підземним паркінгом по [ADDRESS] , в якому знаходиться об`єкти інвестування, прийнято до експлуатації, що підтверджуються сертифікатом серії КВ №16412062060 від 12.04.2012р., копія якого є наявною в матеріалах справи. В матеріалах справи також містяться копії додаткової угоди №1 від 30.01.2013р. до договору про участь у ФФБ №208 від 06.03.2008р. та Довідки №208 від 30.01.2013р. про право набуття у власність об`єкта інвестування на квартиру [ADDRESS] , що підписані позивачем та ТОВ «ФК «МІТЕХ». Оригінали зазначених документів оглянуті в судовому засіданні. Як вбачається з додаткової угоди №1 від 30.01.2013р. до договору про участь у ФФБ №208 від 06.03.2008р. в зв`язку зі зміною загальної площі об`єкта інвестування та порядкового номеру квартири, отриманих на підставі обмірів та технічних паспортів Київського міського бюро технічної інвентаризації, сторони договору внесли зміни до договору про участь у ФФБ №208 щодо номеру квартири та фактичної площі об`єкту інвестування… …З наведеного вбачається, що позивачем отримано від ТОВ «ФК «МІТЕХ» всі необхідні документи для здійснення реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , яка була об`єктом інвестування за договором про участь у ФФБ №208 від 06.03.2008р. … Згідно інформаційної довідки право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстроване (а.с. 5 т.2). Проте суд оцінює зазначені письмові докази критично з огляду на таке…. … Як вбачається з поданого витягу, квартира [ADDRESS] , зареєстрована на праві власності за [PERSON] . Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м.Києві 23.07.2013р. видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер: [NUMBER] . Підставою для внесення запису до державного реєстру прав на нерухоме майно зазначається рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 4247290 від 23.07.2013р. Паспортні дані та реєстраційний номер облікової картки платника податків власника квартири [ADDRESS] відповідають анкетним даним позивача. Крім того, в усних поясненнях представник позивача допускав можливість реєстрації квартири [ADDRESS] за [PERSON] . За таких обставин суд вважає доведеним та підтвердженим належними доказами обставину щодо реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , яка являлась об`єктом інвестування за договором про участь у ФФБ №208 від 06.03.2008р., укладеним між позивачем та ТОВ «ФК «МІТЕХ»… …Враховуючи наведене, а також встановлені судом обставини щодо виконання ТОВ «ФК «МІТЕХ» та ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» своїх зобов`язань за договором про участь у ФФБ №208 від 06.03.2008р., договором уступки права вимоги №208 від 10.04.2008р., реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] (об`єкт інвестування за договором про участь у ФФБ №208 від 06.03.2008р.), вимога позивача до ПрАТ «МІК «Інтерінвестсервіс» щодо передачі йому оригіналу акту прийому-передачі квартири [ADDRESS] (згідно договору інвестування №208 від 06.03.2008р.) є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.» Отже, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , та одночасно Іпотекодавцем за Договором іпотеки від 09.04.2008 року, укладеного між [PERSON] та АКБ «Форум», предметом якого були майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, що стане власністю іпотекодавця, а саме: однокімнатна квартира загальною площею 56,14 кв.м. за будівельним [ADDRESS] ; двокімнатна квартира загальною площею 106,88 кв.м. за будівельним [ADDRESS] . (а.с.13-14) Позивач стверджує, що листом від 23.02.2016 року [PERSON] повідомлено про здійснення АКБ «Форум» відступлення прав за вказаними кредитним та іпотечним договорами на користь ТОВ "ФК "МОРГАН КЕПІТАЛ", на підтвердження чого надав копію листа, проте оригіналу вказаного листа для огляду у судовому засіданні сторони до суду не подали. (а.с.19) Також, за твердженням позивача, 22.02.2016 року між ТОВ "ФК "МОРГАН КЕПІТАЛ" та [PERSON] укладено Договір про відступлення права вимоги за кредитним договором №0012/08/00-1 від 09.04.2008р., а наступного дня (23.02.2016 року) укладено Договір про відступлення прав за договором іпотеки від 09.04.2008р. (а.с.20-26) Також, як зазначає позивач, 09.04.2024 року між [PERSON] і [PERSON] укладено Договір про відступлення права вимоги за кредитним договором №0012/08/00-1 від 09.04.2008р. та укладено Договір про відступлення прав за договором іпотеки від 09.04.2008р. Копії вказаних договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором та про відступлення прав за договором іпотеки додаються. Позивач стверджує, що він, як іпотекодержатель, досяг згоди із відповідачем, як іпотекодавцем, про задоволення вимог шляхом вчинення договору про задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок іпотечної квартири [ADDRESS] , у зв`язку з чим сторони звернулися до приватного нотаріуса Гембарської С.І., однак остання відмовила у посвідченні такого договору, посилаючись на те, що при підготовці до посвідчення договору встановлено, що згідно даних Державного реєстру речових прав та їх обтяжень є відомості про наявність арештів на квартиру [ADDRESS] належну [PERSON] , реєстраційні номери обтяжень 7586582, 8879296, 14209794. Позивач просить суд зняти арешт з іпотечного нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , накладений Головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві: за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 44783334, виданий: 07.10.2014р.; за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 46516062, виданий: 25.02.2015 р. Разом з тим, згідно наявної в матеріалах справи постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 червня 2024 року, судом встановлено, що представнику [PERSON] громадянці [PERSON] , а не позивачу по справі, відмовлено у посвідченні Договору задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок квартири [ADDRESS] . Окрім того, як убачається з мотивувальної частини постанови нотаріуса, нею при підготовці до посвідчення договору встановлено згідно даних Державного реєстру речових прав та їх обтяжень відомості про наявність арештів на квартиру [ADDRESS] належну [PERSON] , реєстраційні номери обтяжень 7586582, 8879296, 14209794. Як вбачається із Інформації сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» (копія додається до позову) під вказаними вище номерами запису про обтяженнями міститься наступна інформація: Номер запису про обтяження: 8879296, Підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 46516062, виданий: 25.02.2015, Видавник: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського РУЮ у м. Києві Головний державний виконавець Шеремет Ю.М. Вид обтяження: арешт нерухомого майна. Обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, код ЄДРПОУ: 35011660. Особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] . Номер запису про обтяження: 7586582, Підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 44783334, виданий: 07.10.2014, Видавник: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Старший державний виконавець Шеремет Ю.М. Вид обтяження: арешт нерухомого майна. Обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, код ЄДРПОУ: 35011660. Особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] . При цьому, суду не надано доказів на підтвердження в межах яких саме виконавчих провадженнях державним виконавцем Дніпровського ВДВС РУЮ у м. Києві було винесено постанови про арешт майна боржника та на якій стадії знаходяться дані виконавчі провадження. Суд позбавлений можливості встановити суть виконавчого провадження, а саме, який виконавчі документи слугували підставою для його відкриття, що також є суттєвим під час вирішення спору про зняття арешту з майна. Іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця. (стаття 1 Закону України «Про іпотеку») У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. (стаття 3 Закону України «Про іпотеку») З матеріалів справи вбачається, що державна реєстрація іпотеки відбулась - 10.04.2008 року, про що прямо вказано на останньому аркуші Договору іпотеки, а обтяження 7586582 та обтяження 8879296 відбулось в 2014 і 2015 роках відповідно. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до статті 33 цього Закону, - в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотеко держатель вправі задоволити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. З ст. 33 Закону України звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодеержателя. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно з застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однією з підстав для відмови у державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно (ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Отже предметом спору у справі є вимога Позивача про звільнення майна з-під арешту у зв`язку із переважним правом кредитора (Позивача), який не є учасником виконавчого провадження, на заставлене майно, на яке державними виконавцями накладені арешти. Згідно ч. 5 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону. Шляхом повного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень судом виявлено ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 13.04.2025 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м.Києві Левчука Є.В. про арешт майна, у кримінальному провадженні №12015100040016805 від 04.11.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.1 ст.358 КК України. Вказаною постановою від 13.04.2025 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 112793480000), що належить [PERSON] . Наявність накладеного арешту в рамках кримінального провадження також підтверджується і Відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: Номер запису про обтяження: 14209794, Підстава для державної реєстрації: ухвала суду від 13.04.2016, Видавник: Дніпровський районний суд міста Києва. Тип обтяження: арешт нерухомого майна. Обтяжувач: Дніпровський районний суд міста Києва, Особа, в інтересах якої встановлено обтяження: Дніпровське управління поліції ГУ Національної поліції України у м.Києві. Особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] . Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, [PERSON] засуджений Дніпровським районним судом м. Києва від 14.08.2018 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України до 5 років позбавлення волі. Вироком суду задоволено цивільний позов потерпілого [PERSON] та присудженого до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 811 629 гривень 60 копійок. Окрім того, [PERSON] засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 02.02.2024 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України та ч. 4 ст. 70 КК України, до 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських обов`язків строком на 3 роки. Вироком суду задоволено цивільні позови представника ПП «Консалдінг-агенція «Кредо» Скляренка Р.С. та представника ТОВ «Бофорт» Скляренка Р.С. Стягнуто [PERSON] на користь ПП «Консалдінг-агенція «Кредо» на відшкодування матеріальної шкоди - суму 100 000 (сто тисяч) гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Бофорт» на відшкодування матеріальної шкоди - суму 255 330 (двісті п`ятдесят п`ять триста тридцять) гривень 50 копійок. Вирішуючи питання можливості звільнення з-під арешту іпотечного майна, суд приходить до наступного висновку. У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок. Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. (частина 1 статті 174 Кримінального процесуального кодексу України). Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно. (частина 2 статті 174 Кримінального процесуального кодексу України). Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. (частина 3 статті 174 Кримінального процесуального кодексу України). Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. (частина 4 статті 174 Кримінального процесуального кодексу України). Тобто порядок скасування арешту майна, що накладений у межах кримінального провадження, встановлюється статтею 174 КПК України і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства. У постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства. Отже, законодавцем чітко врегульовано порядок вирішення питання про зняття арешту з майна. Таким чином, для вирішення даного спору важливим є розмежування підстав для розгляду вказаної справи в порядку цивільного судочинства, на які посилається позивач та відповідач. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17. [PERSON] подав позов про звільнення майна з-під арешту, обґрунтовуючи його своїм переважним правом кредитора, який не є учасником виконавчого провадження, на заставлене майно, на яке державними виконавцями накладені арешти, а також тим, що накладення арешту забороняє відчужити арештоване майно, чим порушується його право, як іпотекодержателя, у разі невиконання відповідачем [PERSON] забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Разом з тим, до матеріалів справи не долучено жодних доказів: в межах яких саме виконавчих проваджень №44783334 та №46516062 державним виконавцем Дніпровського ВДВС РУЮ у м. Києві винесено постанови про арешт майна боржника та на якій стадії знаходяться дані виконавчі провадження, суть виконавчих проваджень, тобто які виконавчі документи слугували підставою для їх відкриття. Також, до матеріалів справи не долучено жодних доказів на підтвердження того, що позивач звертався з клопотанням про скасування арешту майна, що накладений у межах кримінального провадження, в порядку статті 174 КПК України, і таке клопотання було розглянуто за правилами кримінального судочинства. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed