Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою посилаючись на те, що 05 грудня 2013 року вона уклала шлюб з відповідачем, спільне життя з яким не склалося у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, відмінності поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] . З відповідачем проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Збереження сім`ї неможливо та суперечить інтересам позивачки та відповідача. Позивачка з відповідачем не досягли згоди у питанні подальшого матеріального утримання їх неповнолітньої дитини, що змушує її звернутися до суду і з позовною вимогою про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокатка Керита М.В. не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду 15.08.2025 представником позивача адвокаткою Керита М.В. подана заява, в якій вона просить проводити судовий розгляд за її відсутністю та без участі позивачки. Позовні вимоги [PERSON] підтримують в повному обсязі та просять такі задовольнити за наведеними у позові підставами. Проти ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів, не заперечують. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленням відповідача шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.20,22), проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відзив проти позову [PERSON] на адресу суду відповідачем не подано, жодних заперечень проти позовних вимог [PERSON] суду не представлено. Тому, відповідно до положень ст.281, ч.4 ст.223 ЦПК України, зі згоди сторони позивача, суд постановив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Всебічно дослідивши матеріали цивільної справи 302/987/25, з`ясувавши всі обставини по справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Суд встановив, що між сторонами 05 грудня 2013 року зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, виданого 05 грудня 2013 року, актовий запис №14, оригінал якого є в матеріалах справи. Від спільного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , підтвердженням чого є копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Згідно з положеннями статей 21, 24 Сімейного кодексу України (далі СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положення про добровільність шлюбу встановлені також статтею 51 Конституції України. З положень статті 112 СК України слідує, що суд, при вирішенні справи про розірвання шлюбу, з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявності малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог, суд доходить висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, мешкають окремо один від одного, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення. Суд висновує, що заявлені [PERSON] позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд доходить наступних висновків. Неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно положень ст.181 СК України способами виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі Згідно ч.4 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу батька (матері) та/чи в твердій грошовій сумі. Відповідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно вимог статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 і 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 і 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Оскільки неповнолітня дитина проживає з позивачкою [PERSON] та перебуває на її утриманні, враховуючи, що будь-якої домовленості щодо порядку утримання неповнолітньої дитини сторони не дійшли - суд уважає за необхідне заявлений позов [PERSON] задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, почавши стягнення з 18 липня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до приписів п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд визнав за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на один місяць. Крім того, відповідно до положень ст.133,141 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати таким чином, а саме: відповідно до положень п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] судові витрати у виді судового збору в сумі 1211,20 грн. за пред`явлення до суду позову немайнового характеру (про розірвання шлюбу), які були понесені позивачкою та документально нею підтверджені відповідним платіжним документом. Також, відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за пред`явлення до суду позову майнового характеру (про стягнення аліментів), розмір якого становить 1211,20 грн., оскільки позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору за пред`явлення до суду позову в частині стягнення аліментів, відповідно до положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі статей 105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved