Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 26059,04 гривень, інфляційних нарахувань у розмірі 423,41 гривень та 3 % річних у розмірі 367,39 гривень, та витрат по сплаті судового збору - 2422,40 гривень. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» та побутовим споживачем [PERSON] , що мешкає та є споживачем електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , укладений Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, що розміщений на офіційному сайті https://ooek.od.ua/, а також в газеті «Одеські вісті» від 29.12.18 р. № 99, на умовах раніше укладеного договору з АТ «ДТЕК Одеські електромережі» № 256107 як з постачальником за регульованим тарифом, шляхом вчинення споживачем дій, що засвідчують його бажання укласти договір, а саме фактом споживання електроенергії та частковою сплатою суми боргу. Згідно умов договору позивач постачав електричну енергію на об`єкт побутового споживача, розташований за адресою: [ADDRESS] . Для проведення розрахунків позивача на ім`я побутового споживача: [PERSON] було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . За особовим рахунком № [NUMBER] станом на дату надання інформації АТ «ДТЕК Одеські електромережі» за період липень 2023 року - січень 2024 року було спожито 12014 кВт.год. електричної енергії на суму 31583,52 гривень Станом на червень 2023 року вхідне сальдо складало 13475,52 гривень. Зі сплачених 14.09.2023 року, 18.03.2024 року сум за споживання електроенергії в загальному розмірі 14000,00 гривень, 13475,52 гривень було зараховано у рахунок погашення заборгованості, яка виникла у більш ранній період, а залишок сплаченої суми в розмірі 524,48 гривень в рахунок заборгованості, яка виникла у період з липня 2023 року. В порушення своїх обов`язків побутовий споживач не здійснює оплату за електроенергію, що була поставлена позивачем, своєчасно та в повному обсязі, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем, у сумі 26059,04 гривень за спожиту електричну енергію, інфляційних нарахувань 423,41 гривень, та 367,39 гривень - 3% річних. Матеріали справи надійшли на адресу суду на підставі ухвали Київського районного суду міста Одеси від 07.08.2024 про передачу матеріалів цивільної справи за підсудністю (територіальною юрисдикцією). За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В. Ухвалою суду від 26.11.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання на 05.12.2024. Судове засідання 05.12.2024 відкладено на 22.01.2025 у зв`язку з відсутністю електропостачання в приміщенні суду. У судове засідання 22.01.2025 з`явилась представник позивача Акуленко А.М. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Відповідач про причини неявки суду не повідомив, клопотання та заяви не подавав. Розгляд справи відкладено на 13.03.2025. У судове засідання 13.03.2025 з`явилась представник позивача Акуленко А.М. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Відповідач про причини неявки суду не повідомив, клопотання та заяви не подавав. Розгляд справи відкладено на 27.05.2025. 27.05.2025 на адресу суду надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності представника позивача, у якій зазначено про підтримання позивачем позовних вимог в повному обсязі. Крім того, 27.05.2025 представник позивача Акуленко А.М. подала до суду заяву про відкладення судового засідання, призначеного на 27.05.2025 для надання повного розрахунку суми заборгованості. Розгляд справи відкладено на 05.08.2025. На адресу суду 04.08.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС надійшла заява про долучення до матеріалів справи копії розрахунку заборгованості за спожиту електроенергію за період січень 2019 року січень 2024 року та баланс за період січень 2019 року січень 2024 року. У судове засідання 05.08.2025 з`явилась представник позивача Акуленко А.М. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Відповідач про причини неявки суду не повідомив, клопотання та заяви не подавав. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) зазначив про те, що у разі, коли наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Оскільки суд вжив усіх заходів для забезпечення належного сповіщення відповідача про судовий розгляд, однак відповідач до суду не з`являвся, про причини неявки до суду не повідомляв, не подав відзив, з метою недопущення затягування строків розгляду справи судом, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового засідання у справі. На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України 05.08.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав проголошення судового рішення до 14.08.2025. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши оцінку доказам, наявним у справі, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України). Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України). Положеннями ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання (ч.1 ст. 714 ЦК України). Положеннями ч.1 ст. 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 903 ЦК України). Згідно з п. 84 ч.1 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.2017 (далі - Закон № 2019-VIII) споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу (ч.1 ст. 56 Закону № 2019-VIII). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 Закону № 2019-VIII електропостачальники мають право, зокрема, на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону № 2019-VIII споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Відповідно до п. 4.21. Розділу IV Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ № 312) оплата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію має здійснюватись згідно зі строками, встановленими договором та сформованим відповідним учасником роздрібного ринку платіжним документом. Електропостачальник має право, зокрема, на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів (пп. 1 п. 5.2.1. глави 5.2. розділу V ПРРЕЕ № 312). Згідно з пп. 2 п. 5.5.5. глави 5.5. розділу V ПРРЕЕ № 312 споживач електричної енергії зобов`язаний, зокрема сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Вказаний обов`язок щодо сплати комунальних послуг визначений також ст. ст. 67, 68 Житлового кодексу України, ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (а.с. 71) основним видом економічної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» є торгівля електроенергією (КВЕД 35.14). Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.06.2018 № 429 Товариству з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (код ЄДРПОУ 42114410) надано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу (а.с. 68-70). З матеріалів справи вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» та [PERSON] , який є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 18, 78), укладено Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (а.с. 73-77), форма якого розміщена на офіційному сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» www.OOEK.od.ua, а також в газеті «Одеські вісті» від 29.12.18 р. (а.с. 72). Згідно з умовами вказаного Договору, зокрема п. п. 1.1., 1.2. визначено, що Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам постачальником універсальних послуг та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Споживача до цього Договору, згідно із заявою-приєднання, яка є додатком 1 до цього Договору. Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312, та є однаковими для всіх споживачів. За цим Договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору (п. 2.1. Договору). З наданих суду матеріалів справи вбачається, що позивачем для проведення розрахунку відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Згідно з матеріалами справи за особовим рахунком № [NUMBER] за період з липня 2023 року по січень 2024 року спожито 12014 кВт/год. електричної енергії на суму 31583,52 гривень (а.с. 67). Відповідно до розрахунку заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] за період з липня 2023 року по січень 2024 року сума заборгованості за фактично спожитих 12014 кВт/год. електричної енергії на суму 31583,52 гривень, з урахуванням часткової оплати заборгованості відповідачем, становить 26059,04 гривень (а.с. 65). Враховуючи невиконання відповідачем зобов`язань щодо оплати спожитої електричної енергії, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних нарахувань у розмірі 423,41 гривень та 3 % річних у розмірі 367,39 гривень, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду від 30.01.2019, справа № 922/175/18). До матеріалів справи доданий розрахунок 3 % річних та інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату електроенергії за особовим рахунком № [NUMBER] , згідно з яким з відповідача підлягають стягненню 423,41 гривень - сума збитків від інфляції; 367,39 гривень - сума нарахувань 3 % річних (а.с. 66). Згідно з ч.1\~ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією № 9958764802 від 14.05.2024 та платіжною інструкцією № 9958764501 від 02.04.2024 сплачена позивачем сума судового збору за подання позовної заяви до суду складає 2422,40 гривень. Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат по оплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривень. Інші процесуальні витрати по справі відсутні.

Outcome: approved