Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» звернулося до суду з позовом та просило стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 1096154 від 29.09.2020 у розмірі 14972,51 грн., що складається з: суми заборгованості по кредиту\~3431,00 грн, заборгованості по відсотках -9674,30 грн, інфляційне збільшення\~1867,21 грн, а також просило стягнути спалений судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 7000 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 29.09.2020 ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] уклали договір про надання коштів на умовах фінансового кредиту №1096154 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». На умовах кредитного договору кредитодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 3500 грн шляхом зарахування на картковий рахунок відповідача строком на 30 днів. Відповідач неналежним чином виконувала взяті на себе зобов`язання, що спричинило виникнення заборгованості В подальшому позивач за договором факторингу набув права вимоги до відповідача. Оскільки позичальник не виконала свої зобов`язання добровільно, товариство звернулося до суду за захистом своїх прав та просило стягнути з відповідача заборгованість. 12.06.2025 ухвалою судді Городоцького районного суду Хмельницької області відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 29.09.2020 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] уклали договір про надання коштів на умовах фінансового кредиту № 1096154 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Таким чином, кредитний договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання коштів на умовах фінансового кредиту, що опублікований в особистому кабінеті відповідача на веб-сайті www.credit7.ua, підписаний електронним підписом та акцептований Відповідачем, 29.09.2020 13:04:13, (шляхом одноразового ідентифікатора у вигляді коду) з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. З, ст.\~12, п. 12 ст.\~11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1\~ст. 205 ЦК України. За умовами укладеного договору ТОВ «Лінеура Україна» надало [PERSON] кредитні кошти на суму 3500 грн зі сплатою процентів за користування кредитом на умовах строковості, зворотності, платності, строк кредиту\~30 днів, тип процентної ставки\~фіксована, стандартна процентна ставка становить 1,9%, та нараховується в межах всього строку кредиту, знижена процентна ставка\~0,01%. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем на карту позичальника № 41ххххххххххх1701 . Відповідно до інформації ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» 29.09.2020 о 13:06:07 було успішно перераховано на картку [NUMBER] кошти в розмірі 3500 грн. За умовами договору відповідач зобов`язався повернути отримані грошові кошти у визначений договором строк. В подальшому у зв`язку із неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати відповідачем зобов`язань за кредитним договором, відповідач двічі ініціювала продовження користування кредитом, внаслідок чого було укладено: додатковий договір від 26.10.2020 до договору №1096154, строк користування кредитом продовжено до 26.11.2020. додатковий договір від 09.11.2020 до договору №1096154, строк користування кредитом продовжено до 10.12.2020. Згідно п. 6.1.3 кредитного договору№1096154, кредитодавець має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Кредитним договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача. 22 лютого 2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали договір факторингу №015-220221, згідно якого та у відповідності до\~ст. 512 ЦК України, ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Україна», включно і до [PERSON] за договором №1096154. 21 серпня 2024 року ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» уклали договір факторингу №20240821/1, згідно якого та у відповідності до\~ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф`набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Сіроко Фінанс», включно і до [PERSON] за договором №1096154. \~ \~ \~ \~Таким чином, за вказаними договорами факторингу до ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» перейшло право вимоги за зобов`язанням до [PERSON] за договором №1096154. Оскільки позичальник не виконала свої зобов`язання добровільно, товариство звернулося до суду за захистом своїх прав та просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №1096154 від 29.09.2020, яка згідно наданого розрахунку заборгованості становить 14972,51 грн., що складається з: суми заборгованості по кредиту\~3431,00 грн, заборгованості по відсотках -9674,30 грн, інфляційне збільшення\~1867,21 грн. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1\~ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено\~ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1\~ст. 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1\~ст. 1048 цього ж Кодексу\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Ч.1 ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч.1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ст.. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У своєму позові ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» просить суд стягнути з відповідача на свою користь нараховані за період з 11.12.2020 по 23.02.2022 року інфляційне збільшення в сумі 1867,21 грн. Нарахування індексу інфляції від простроченої суми за весь час прострочення до 23.02.2022 року відповідає вимогам п. 18\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Статтею 525 Цивільного кодексу України\~визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 1096154 від 29.09.2020 у розмірі 14972,51 грн., що складається з: суми заборгованості по кредиту\~3431,00 грн, заборгованості по відсотках -9674,30 грн, інфляційне збільшення\~1867,21 грн. Як вбачається з матеріалів позовної заяви позивачем визначено суму понесених судових витрат, яка складається із судового збору у розмірі 2422,40 гривень та витрат на професійну правничу допомогу\~у розмірі 7000,00 гривень. Понесення витрат на сплату судового збору підтверджується платіжною інструкцією № 1377 від 28.05.2025, а витрат на професійну правничу допомогу: договором про надання правової (правничої) допомоги №250527-4Ш від 27.05.2025 укладеним\~між ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» та адвокатом Дзундза О.В . Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Звертаючись до суду, представник позивача згідно вимог\~ст. 134 ЦПК України, в позовній заяві зазначив про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що складається з витрат на правову допомогу та становить 7000 грн, на підтвердження понесення яких долучив до позовної заяви попередній (орієнтовний) розрахунок до договору про надання правової допомоги №250527-4Ш від 27.05.2025 та договір про надання правової допомоги №250527-4Ш від 27.05.2025. Предметом вказаного договору є надання правової допомоги, що полягає в захисті інтересів клієнта у судовій справі за його позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №1096154. Однак при визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд бере до уваги норми ч.ч. 4, 5\~ст. 137 ЦПК України\~щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17). Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними. Розгляд справи проведено без участі представника позивача. Збирання доказів, долучених до позовної заяви охоплюється послугою підготовкою позовної заяви, тому не може вважатися фактично понесеним як окремий вид робіт, виконаних адвокатом. Крім того, адвокатом не було подано під час розгляду справи судом клопотань, заяв та інших документів. Оцінені послуги адвоката у сумі 7000 грн є завищеною сумою, з огляду на ціну позову. Враховуючи наведене, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній малозначній справі не є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, вважає, що витрати на правничу допомогу мають становити 3500 грн, які слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved