Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 18.09.2023 між ТОВ «Селфі Фінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір №1005955 про надання споживчого кредиту в розмірі 25000 грн, строком на 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2% від суми кредиту за кожен день користування (803 % річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Первісного кредитора. Кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 05.10.2022, викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://selfiecredit.com.ua/pro-nas/. ТОВ «Селфі Фінанс» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 25000 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. 29.07.2024 між ТОВ «Селфі Фінанс» та ТОВ «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» укладено договір факторингу №29/07/2024 відповідно до умов якого право вимоги за Договором №1005955 про надання споживчого кредиту від 18.09.2023 року перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС». У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, станом на 27.07.2024 відповідач має заборгованість в розмірі 132099,97 грн, яка складається з 24999,97 грн. заборгованість за кредитом; 107100,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.5. Кредитного договору за ставкою 2,2 % за кожен день користування кредитом (803% річних) за період з 18.09.2023 року по 29.07.2024 року (включно). Окрім цього, просить стягнути 2 442, 40 грн. суми сплаченого судового збору та 10 000 грн. витрат на правову допомогу. 04.10.2024 Судом зареєстрований відзив на позовну заяву поданий відповідачем, який мотивований тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи кредитний договір (у вигляді електронного документа) було створено у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Вважає, що наявні в матеріалах справи копії спірного кредитного договору не можуть вважатись належними доказами укладення договору, оскільки не відповідають вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належними доказами укладення договору між нею та кредитором. Відповідно до вимог законодавства, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Наголошує, що вона не укладала кредитний договір, який долучає представник позивача в якості копій до позовної заяви, відповідно не погоджувала процентну ставку та інші кабальні умови кредитування. Окрім того, звертає увагу на відсутність доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору, що позбавляє відповідача та суд можливості встановити та перевірити обставини, які підлягають доказуванню у справі, а саме, що позивач дійсно набув прав вимоги за Кредитним договором. Між тим, наголошує, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є виключно первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Вищенаведене вказує, що позивач не довів обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, зокрема не довів укладення кредитного договору між нею та первісним кредитором на умовах, що вказані в наданих копіях договору, не довів перерахування їй тіла кредиту первісним кредитором, не довів розмір фактично наданих у кредит коштів та розмір відсотків, які він просить стягнути за період користування кредитними коштами, не підтвердив перерахування коштів первісному кредитору за отримання грошових вимог, а тому в задоволенні позову варто відмовити повністю. 14.10.2025 Судом зареєстрована відповідь на відзив подана представником позивача через систему «Електронний суд», в якій представник зазначає, що кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Як зазначалось в позовній заяві, відповідно до п. 9.6. Кредитного договору, електронний підпис Товариства створюється на Договорі шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком попередньо узгодженим Сторонами в укладеному Договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Споживача, що створений шляхом використання Споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється Споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору створює підпис Споживача на Договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору. Відповідач відповідно до умов Кредитного договору, п. 7.1.16, 7.1.17, 7.1.18 Правил, в особистому кабінеті в ІТС прийняв пропозицію укласти Кредитний договір та підписав Кредитний договір 18.09.2023 року о 10:14:44 годині шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором C520, надісланий на номер телефону Відповідача. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором Відповідача, яким було підписано Кредитний договір зазначено безпосередньо в п. 10 Кредитного договору. Кредитні кошти були перераховані Відповідачу 18.09.2023 року на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» (завірена копія довідки про переказ коштів додана до матеріалів справи). Слід зазначити, що сума кредиту по укладеному Кредитному договору, перераховується на платіжну карту Відповідача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів. Сума блокування грошових коштів на платіжній карті відома тільки Відповідачу. Зазначення суми блокування на платіжній карті підтверджує, що саме Відповідач підтверджує верифікацію платіжної карти. Вказаний номер телефону Відповідача, в тому числі співпадає з даними Українського бюро кредитних історій. Після підписання Кредитного договору Відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором на файл Кредитного договору було накладено електронну печатку Первісного кредитора. В зв`язку з запереченням Відповідача щодо укладення Кредитного договору, прошу долучити до матеріалів справи примірник Кредитного договору з накладеною електронною печаткою Первісного кредитора. До позовної заяви додано первинні документи, а саме Кредитний договір, що засвідчує наявність правовідносин між Позивачем (правонаступник Первісного кредитора) та Відповідачем, який оформлений відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» на підставі якого здійснено надання кредиту Відповідачу. Щодо нарахування відсотків за Договором № 1005955 про надання споживчого кредиту від 18.09.2023 року зазначає, що відповідно до п. 1.4. Кредитного договору, Первісний кредитор нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування. Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 360 днів. Проте, Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов Кредитного договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості, що наданий Первинним кредитором (долучено до матеріалів справи). Стягнення нарахованих процентів за користування кредитом за Кредитним договором здійснюється за період строку дії Кредитного договору, штрафні санкції не нараховані та не стягуються. Відповідач не був обмежений у проведенні порівняльного аналізу кредитного договору, умов кредитування, які були у Первісного кредитора з іншими, які пропонуються різними небанківськими фінансовими установами або банками на ринку надання фінансових послуг, а саме кредитування. Відповідач заперечує наданий Позивачем розрахунок заборгованості за Кредитним договором, при цьому не надає власного розрахунку заборгованості за Кредитним договором. За наведених обставин представник позивача просить суд позов задоволити та стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором. 27.03.2025 через систему «Електронний суд» представником відповідачки подані письмові пояснення, щодо обставин справи, в яких останні зазначає, що 06.05.2024 ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» надіслано [PERSON] індивідуальну пропозицію № 1005955 щодо погашення заборгованості, із якої вбачається, що Товариство пропонує [PERSON] наступні індивідуальні умови (далі Індивідуальні умови) погашення заборгованості: Загальна сума до сплати за Договором (за умови виконання Індивідуальних умов) складає: 24 999,97 грн, з яких тіло кредиту (загальний розмір) складає 24 999,97 грн та проценти за користування кредитом 0,00 грн. Обов`язковий перший платіж в сумі: 5 000,00 грн (тіло кредиту 5 000,00 грн та проценти за користування кредитом 0,00 грн), потрібно сплатити до 09.05.2024. Графік наступних платежів: 3.1. До 08.06.2024 в сумі 5 000,00 грн (тіло кредиту 5 000,00 грн та проценти за користування кредитом 0,00 грн) 3.2. До 08.07.2024 в сумі 4 999,99 грн (тіло кредиту 4 999,99 грн та проценти за користування кредитом 0,00 грн) 3.3. До 07.08.2024 в сумі 4 999,99 грн (тіло кредиту 4 999,99 грн та проценти за користування кредитом 0,00 грн) 3.4. До 06.09.2024 в сумі 4 999,99 грн (тіло кредиту 4 999,99 грн та проценти за користування кредитом 0,00 грн). Проценти за користування кредитом, які були нараховані Товариством станом на 06.05.2024 в сумі 75 900,00 грн, будуть прощені Товариством за умови виконання Індивідуальних умов. Вказану Індивідуальну пропозицію [PERSON] прийняла та як вбачається із платіжних інструкцій АТ КБ «Приватбанк», знімків екрану та виписок із рахунку [PERSON] вона сплачувала наступні платежі на рахунок ТОВ «Селфі кредит»: 06.05.2024 5 150,63 грн; 08.06.2024 5 150,63 грн; 05.07.2024 5 000 грн. Відтак, для погашення заборгованості перед ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» [PERSON] залишалося зробити два платежі: до 07.08.2024 та до 06.09.2024. 29.07.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 29/07/2024 від 29.07.2024, за умовами якого Фактору відступлено право вимоги до [PERSON] . Також 29.07.2024 на електронну пошту [PERSON] ТОВ «Селфі Кредит» надіслано повідомлення, у якому повідомлено про те, що на підставі договору факторингу № 29/07/2024 від 29.07.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛФІНАНС» право вимоги заборгованості відступлене ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС». Вказано, що заборгованість [PERSON] становить 132 099,97 грн. Сплачуючи вчасно платежі згідно індивідуальної пропозиції щодо погашення заборгованості, [PERSON] розраховувала на дотримання ТОВ «Селфі Кредит» положень Індивідуальної пропозиції. Після цього [PERSON] вживала заходів для з`ясування обставин відступлення боргу ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС». Пунктом 17 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вказано, що несправедливими є, зокрема, умови договору про надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. У даному випадку ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» порушено вказані положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки гарантії, надані [PERSON] індивідуальною пропозицією щодо погашення заборгованості, були скасовані. Окрім того, доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості за договором не є належним доказом надання відповідачу кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Також, вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами для підтвердження обставин, на які він посилається, а саме, не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за укладеним договором. Проте, у випадку, якщо суд прийде до переконання про наявність підстав для стягнення коштів, просить врахувати, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Тому, заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 107 100 грн 00 коп. не є співрозмірною сумі кредиту у розмірі 24999,97 грн, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. За наведених підстав, просить суд в задоволенні позову відмовити. 26.09.2024 ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Братасюка В.М. відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2025 матеріали вказаної цивільної справи передано на розгляд судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Дзюбичу В.Л., згідно розпорядження керівника апарату № 43 від 26 лютого 2025 року, у зв`язку із звільненням судді з посади. Ухвалою судді від 28.02.2025 справу прийнято до свого провадження та призначено до судового\~розгляду по\~суті. Представником позивача подано заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, подавши суду заяву про розгляд справи у відсутності, в задоволенні позовних вимог просила відмовити з огляду на обставини наведені у письмових поясненнях. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено, що 18.09.2023 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] укладено кредитний договір №1005955 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» в розмірі 25000 грн, строком на 352 дні, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 договору, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «С520». 18.09.2023 [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С520 був підписаний Додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту №1005955 від 18.09.2023 «Графік платежів» та паспорт споживчого кредиту. Згідно паспорта споживчого кредиту, сума кредиту 25 000 грн., строк кредитування 352 днів. Стандартна процентна ставка 803% річних (2,20% в день). Знижена процентна ставка 481,8% річних (1,32% в день). Відповідач ознайомився з інформацією, яка надавалася споживачу до укладення договору про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» та підписана електронним цифровим підписом відповідача. Отож, доводи відповідачки про те, що вона не укладали кредитний договір, Суд оцінює критично, оскільки такі спростовуються дослідженими вище доказами. Окрім того, спірний договір відповідачкою не оспорювався та недійсним не визнавався. Тож, факт укладення кредитного договору №1005955 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] , знайшов своє підтвердження при розгляді справи. Відповідно до повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек Україна» за вих. №20240923-3 від 23.09.2024, про те, що між ним та ТОВ «Селфі Кредит» було укладено договір про організацію переказу грошових коштів №03052022-1 від 03.05.2022. відповідно до даного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Селфі Кредит» 18.09.2023 на суму 25000 грн., призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . Як вбачається із довідки №20.1.0.0.0/7-250528/67910-БТ від 30.05.2025 наданої АТ КБ «Приват Банк» на запит суду, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . Також направлено виписку по рахунку № [NUMBER] за період з 18.09.2023 по 23.09.2023. Як вбачається із вказаної виписки по рахунку, 18.09.2023 на картку № [NUMBER] було зараховано 25000 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №1005955 від 18.09.2023 про надання споживчого кредиту станом на 29.07.2024.2024 становить 132099,97 грн, яка складається з: 24999,97 грн заборгованість за кредитом, 107100 грн заборгованість за нарахованими процентами. Згідно до правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит», затверджено наказом №15-ФК від 05.10.2023, який набрав чинності з 05.10.2022. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з підтвердження реєстрації позивача як юридичної особи, копії Витягу із Державного реєстру фінансових установ, виданої позивачу на право надання позивачем банківських послуг. Відповідно до Договору факторингу №29/07/2024 від 29.07.2024 укладеного між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» приймає належні ТОВ «Селфі Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу №29/07/24 від 29.07.2024, за боржником [PERSON] зазначена заборгованість за кредитним договором в сумі 132099,97 грн., яка складається з наступного: 24999,97 грн. заборгованість за кредитом; 107100 грн. заборгованість за процентами. Саме на вказану суму заборгованості на підставі договору факторингу ТОВ «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до відповідача. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зі змісту ч. 1 ст. 205 ЦК України вбачається, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 6 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ЗУ «Про електронну комерцію»). Частиною 12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. На підставі ч.13 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 ЦПК України. Зі змісту абз.3 ч.1 ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію» вбачається, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ЗУ «Про електронну комерцію»). Положеннями ч. 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч. 3 цієї статті). Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В абз. 2 ч. 1 ст. 638 ЦК України зазначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 10561 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За змістом статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будьякий час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, Суд не погоджується із наданим стороною позивача розрахунком заборгованості, зокрема, щодо нарахування відсотків за користування кредитом, з наступних підстав. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Зі змісту ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. У відповідності до ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Статтею 1 ЗУ «Про споживче кредитування» визначено терміни, зокрема 1-1) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; 1-2) денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023 року, та яким внесено зміни до ЗУ «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. У п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ІХ визначено необхідність надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону. Отже, починаючи з 25.12.2023 року (наступний день після набрання Законом № 3498-ІХ чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не може перевищувати 1 %. При цьому, надавачі фінансових послуг, яким зокрема є позивач, зобов`язувалися привести свою діяльність у відповідність вищевказаних змін. У той же час, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Водночас, позивач незважаючи на те, що кредитний договір № 1005955 украдений 18.09.2023, у відповідності до вимог ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, не привів свою діяльність, а також умови укладених ним договорів відповідно до вимог чинного законодавства в частині нарахування щоденної процентної ставки, і нараховував відповідачу відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 2,2 % на день, що перевищувало максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки визначений законодавством. З огляду на вказане, вказані вище дії позивача безумовно порушували права відповідача порівняно з іншими споживачами фінансових послуг, а положення кредитного договору в частині нарахування щоденної відсоткової ставки у розмірі 2,5 % на день значно перевищують встановлений максимальний розмір денної процентної ставки за кредитним договором та були несправедливими, а тому при вирішенні даного спору такі підлягатимуть зміні з врахуванням положень законодавства. На переконання суду, з урахуванням вимог діючого законодавства, відсотки за користування кредитними коштами повинні нараховуватися наступним чином: - за період з 18.09.2023 по 09.10.2023 за ставкою 1,32 % (відповідно до п.1.5.2 Договору) становить 7260 грн, відповідно до розрахунку (25000/100х1,32%х22 дні); - за період з 10.10.2023 по 24.12.2023 за ставкою 2,2 % (відповідно до п.1.5.1 Договору) становить 41250 грн., відповідно до розрахунку (25000/100х2,2%х75 дні); - за період з 25.12.2023 по 22.04.2024 за ставкою 2,2 % становить 66000 грн., відповідно розрахунку (25000/100х2,2 х120); - за період з 23.04.2024 по 29.072024 року за ставкою 1,5 % становить 36750 грн., відповідно розрахунку (25000/100х1,5 х 98); Враховуючи викладене вище, правильна сума заборгованості відповідача перед позивачем по нарахованим відсоткам становитиме 151260 грн. Проте, як вбачається із розрахунку заборгованості, який було надано Позивачем, Позичальником було сплачено кошти в рахунок погашення заборгованості за відсотками у розмірі 61310,00 грн. Також, Позичальником було сплачено кошти в рахунок погашення тіла кредиту в розмірі 0,03 грн. Оскільки судом був підтверджений факт отримання відповідачем від позивача позики та порушення зобов`язання з її повернення, позовні вимоги слід задовольнити частково стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 114949,97 грн., з яких 24999,97 грн. основна сума боргу за тілом кредиту та 89950 грн. проценти за користування кредитом (151260 грн. (загальна сума нарахованих відсотків) 61310 грн. (внесені Позичальником кошти)). В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Щодо розподілу судових витрат, Суд зазначає наступне. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Отож, враховуючи висновки суду про часткове задоволення позову, а саме на 87.01 %, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 2107,73 грн. (2422,40/100%х87,01%) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8701 грн (10000/100%х87,01%), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial