Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

07.10.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, з урахуванням ухвали суду від 24.04.2025 року, надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання права власності, в якому позивач просить суд: - визнати за [PERSON] , [INFO] , право спільної часткової власності на 29/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею (кв. м): 119,5, житловою площею (кв. м): 63,3, який складається з: житлового будинку літ. А-1, житлових прибудов літ. А1-1, А2-1, А3-1, прибудов літ. а1-1, а2-1, а3-1, веранди літ. а4-1, погрібу літ. п/д а4-1, ганок літ. а, сараю літ. З, вбиральні літ. И, Н, сараїв (тимчасових) літ. О, Р, С, душу літ. П, споруд I-VI, №1-21. І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона набула право власності на 48/100 часток спірного домоволодіння по [ADDRESS] , що також це видно і з рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2009 року у справі №2-2043/09, яке набрало законної сили. Проте частка позивача на спірне майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстрована, а розпорядження власником нерухомим майном (продаж, обмін, дарування) можливе лише у випадку, якщо в Державному реєстрі прав є відомості про речові права на таке нерухоме майно. При цьому, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер інформаційної довідки: 376352931), право спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] у розмірі частки 71/100. Тому позивач звернулась до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради із заявою (реєстраційний номер 59594841), у якій вона просила здійснити державну реєстрацію права власності на її частку житлового будинку [ADDRESS] . Проте рішенням державного реєстратора від 11.04.2024 року №72549877 було відмовлено [PERSON] у проведенні реєстраційних дій через неусунення недоліків, які були визначені державним реєстратором в рішенні про зупинення розгляду заяви №71829214 від 29.02.2024 року. Як пояснила позивач, через значний сплив часу з моменту набуття нею права власності на частку житлового будинку [ADDRESS] , вона не має можливості надати документи на підтвердження набуття нею права власності на частку житлового будинку [ADDRESS] , які б відповідали вимогам ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV,у зв`язку із чим, вона вимушена звернутися до суду із позовом про визнання права власності на частку у спірному майні на підставі ст. 392 ЦК України. Також позивач зазначила, що фактично наразі відповідач не визнає за позивачкою право спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується вчиненням відповідачем дій, які призвели до зміни відповідачем його частки з 52/100 на 71/100. Саме [PERSON] як співвласник житлового будинку [ADDRESS] є належним відповідачем за її позовом про визнання права власності на 29/100 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] . З огляду на викладене, позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності. 20.11.2024 року та 21.11.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позов від [PERSON] , в якому він повідомив суд про те, що визнає позов [PERSON] до [PERSON] про визнання за [PERSON] права спільної часткової власності на 29/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею (кв. м): 119,5, житловою площею (кв. м): 63,3, який складається з: житлового будинку літ. А-1, житлових прибудов літ. А1-1, А2-1, А3-1, прибудов літ. а1-1, а2-1, а3-1, веранди літ. а4-1, погрібу літ. п/д а4-1, ганок літ. а, сараю літ. З, вбиральні літ. И, Н, сараїв (тимчасових) літ. О, Р, С, душу літ. П, споруд I-VI, №1-21. Відповідач пояснив, що у квітні 1990 року він придбав у [PERSON] 52/100 часток житлового будинку [ADDRESS] (квартира №2 ). Як повідомив [PERSON] , інші 48/100 часток житлового будинку [ADDRESS] (квартира №1 ) належали [PERSON] , які вона купила 28.03.1982 року у [PERSON] . Протягом всього проживання за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] проживає разом зі своєю родиною (чоловіком та доньками), утримує її, укладає договори на надання комунальних послуг. Після того, як відповідач купив 52/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , він звернувся до виконкому Кіровської районної ради народних депутатів із заявою про узаконення права власності на будинок [ADDRESS] : 48/100 часток - за [PERSON] , а 52/100 часток - за [PERSON] . Рішенням Кіровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 18.01.1991 року №67 «Про узаконення, прийняття в експлуатацію домоволодіння [ADDRESS] , затвердження акта ідеальних часток користування та видачі права власності в судовому порядку» було вирішено, зокрема, затвердити акт ідеальних часток користування та отримання права власності на житловий будинок [ADDRESS] , вирішити в судовому порядку визначення за [PERSON] - 52/100 частки від всього домоволодіння, за [PERSON] - 48/100 часток від всього домоволодіння. Також відповідач пояснив, що у подальшому він самовільно реконструював належну йому частину домоволодіння та прибудував веранду, площею 7,4 кв. м. Рішеннями судів було визнано за ним право власності на самочинно прибудовану веранду до житлового будинку та визнано за ним право власності на змінену ідеальну частку - 71/100 частку домоволодіння. Тому відповідач визнав позов [PERSON] у повному обсязі та визнав за [PERSON] право спільної часткової власності на 29/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 119,5 кв.м, житловою площею 63,3 кв.м. Інших заяв по суті спору на адресу суду не надходило. Під час судового розгляду справи по суті позивач підтримала позов у повному обсязі та просила суд його задовольнити та визнати за нею право власності на 29/100 часток спірного домоволодіння. Позивач пояснила, що вона не змогла зареєструвати право власності на будинок, який колись купила, а відповідач є її сусідом, будинок складається з двох половинок. Так, з метою реєстрації права власності позивач звернулась до державного реєстратора, проте їй було відмовлено у державній реєстрації права власності на спірну частину будинку, бо не вистачало документів на підтвердження права власності. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 15.10.2024 року за №847279, відповідач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з 28.01.1992 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 15.10.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. 20.11.2024 року та 21.11.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд розглядати справу за його відсутності. Ухвалою суду від 20.11.2024 року було закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 24.04.2025 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про повернення до стадії підготовчого провадження. Ухвалою суду від 24.04.2025 року було задоволено у повному обсязі клопотання представника позивача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та залучено до участі в цивільній справі №203/5555/24 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (адреса місцезнаходження: місто Дніпро, вулиця Старокозацька (вулиця Комсомольська) 58, кабінет 213; моб. тел. [NUMBER]; e-mail: adminposlug@dniprorada.gov.ua; код ЄДРПОУ 40392181). У чергове судове засідання, призначене на 11.08.2025 року, з`явилась позивач. Відповідач у судові засідання, призначені на 20.12.2024 року, 26.02.2025 року, 24.04.2025 року, 12.06.2025 року, 21.07.2025 року, 11.08.2025 року, не з`являвся, належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі разом з відзивом на позов. У ході судового розгляду справи по суті суд заслухав усні пояснення позивача по суті спору, дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи, під час судових дебатів заслухав заключне слово позивача, та 11.08.2025 року у судовому засіданні оголосив вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що відповідно до копії архівного витягу від 20.02.2024 року №3/3-134, сформованого Управлінням архівної справи Дніпровської міської ради, з рішення виконавчого комітету Кіровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 18.01.1991 року №67 «Про узаконення, прийняття в експлуатацію домоволодіння [ADDRESS] , затвердження акту ідеальних часток користування та видачі права власності в судовому порядку», зокрема, зафіксовано, що у 1982 році [PERSON] за домашньою угодою придбала домоволодіння [ADDRESS] , та вирішено: 1) узаконити домоволодіння [ADDRESS] , що складається з 2-х житлових кімната, площею 27,1 кв.м, загальною площею 42,7 кв.м, з надвірними прибудовами: сараями «Б», «В», «Д», душем «Е», вбиральнею «Ж» за [PERSON] ; 2) затвердити акт приймання житлового будинку [ADDRESS] , побудованого в 1954 році, прийняти будинок в експлуатацію; 3) не заперечувати проти затвердження акта ідеальних часток користування та отримання права власності на житловий будинок [ADDRESS] вирішити в судовому порядку: за [PERSON] - 48/100 часток від усього домоволодіння (а.с. 42-43). Відповідно до копії будинкової книги щодо домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , розпочату у 1972 році, оригінал якої був безпосередньо оглянутий судом під час судового засідання, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , на постійному місці проживання (а.с. 44-50). Відповідно до акта ідеальних часток від 28.10.2005 року, затвердженого начальником Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Кривошеєвою Т.Р., з відмітками «Погашено», фахівцем Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] було обстежено домоволодіння [ADDRESS] для складання акту ідеальних часток, згідно із замовленням №16/2787. Частки змінилися у зв`язку з узаконенням самовільно збудованих: житлових прибудов, літ. А'-1, А3-1; сіней літ.а2-1; сараїв літ. О, Р, С [PERSON] ; веранди літ.а4-1 - [PERSON] . У житловому будинку літ.А-1 [PERSON] самовільно переобладнала житлову кімнату поз.1-2, площею 6,6 кв.м у кухню. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 376 кв.м. На дату останнього обстеження домоволодіння складається із житлового будинку літ.А-1, господарчих будівель та споруд. [PERSON] , згідно з рішенням Кіровського РВК №67 від 18.01.1991 року, належить 48/100 часток домоволодіння (частка не зареєстрована), а у фактичному користуванні знаходиться: у житловому будинку А-1 приміщення: 1-3 - прихожа, площею 7,8 кв.м; 1-4 - житлова, площею 12,9 кв.м, у житловій прибудові А'-1 (самовільна), приміщення: 1-5 - житлова, площею 15,9 кв.м, 1-6 - комора, площею 4,6 кв.м; 1-9 - кухня, площею 6,9 кв.м, у житловій прибудові А3-1 (самовільна), приміщення: 1-7 - житлова, площею 7,6 кв.м; 1-8 - санвузол площею 3,5 кв.м, у сінях а'-1 приміщення 1-2 - кухня, площею 6,6 кв.м (самовільно переобладнана із житлової), у сінях а2-1 приміщення 1-1, площею 4,4 кв.м, ганок а, сарай В, сараї О, Р, С (самовільні), душ П, вбиральня Н, огорожі, споруди, мостіння: №1-5, 11, 12, 16, 17; V, VI, у загальному користуванні: огорожі, споруди, мостіння: №№ 6 , 15, 18, що складає 57/100 часток домоволодіння. [PERSON] , згідно з рішенням суду від 05.07.1991 року, належить 52/100 часток домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходиться: у житловому будинку А-1 приміщення: 2-4 - кухня, площею 7,6 кв.м; 2-5 - житлова, площею 9,9 кв.м, у житловій прибудові А2-1 приміщення 2-6 - житлова, площею 17,0 кв.м, веранда а4-1, площею 7,4 кв.м (самовільна), погріб під а4-1, у сінях а3-1 приміщення: 2-2 - коридор, площею 3,8 кв.м; 2-3 - санвузол, площею 3,6 кв.м, сарай З, вбиральня И, огорожі, споруди, мостіння: №7 - 10, 13, 14, 19 - 21; І - ІV, загальному користуванні: огорожі, споруди, мостіння: №6, 15, 18 , що складає 43/100 часток домоволодіння (а.с. 51-52). Відповідно до акта ідеальних часток від 27.03.2009 року, складеного фахівцем Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради було обстежено домоволодіння [ADDRESS] , для складання акту ідеальних часток, згідно із замовленням №16/293. Частки змінилися у зв`язку із узаконенням самочинно збудованої веранди літ.а4-1 - [PERSON] . Домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 376 кв.м. На дату останнього обстеження домоволодіння складається із одного житлового будинку літ.А-1, господарчих будівель та споруд. Акт ідеальних часток складений без урахування самочинно побудованих будівель: житлових прибудов літ.А1-1, А3-1; прибудови літ.а2-1; сараїв літ.С, Р, О - [PERSON] [PERSON] , згідно з рішенням народного суду Кіровського району від 05.07.1991 року, належить 52/100 часток домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходиться: у житловому будинку А-1 приміщення: 2-4 - кухня, площею 7,6 кв.м; 2-5 - житлова, площею 9,9 кв.м, житлова прибудова А2-1, житловою площею - 17,0 кв.м, веранда а4-1, площею 7,4 кв.м (самочинна), погріб під а4-1, прибудова а3-1, площею 7,4 кв.м, сарай З, вбиральня И, ганок и, огорожі, споруди, замощення: №7-10, 13, 14, 19-21; І-ІV, у загальному користуванні: споруди №№ 15 , 18, що складає 71/100 часток домоволодіння. [PERSON] , згідно з рішенням виконавчого комітету Кіровської районної ради від 18.01.1991 року за №67, належить 48/100 часток домоволодіння (частка не зареєстрована), а у фактичному користуванні знаходиться: у житловому будинку А-1 приміщення: 1-3 - прихожа, площею 7,8 кв.м; 1-4 - житлова площею 12,9 кв.м, прибудова а1-1 (самочинно переобладнана), приміщення 1-2 - кухня, площею 6,6 кв.м, ганок а, сарай В, душ П, вбиральня Н, огорожі, споруди, замощення: №1-6, 11, 12,16,17; V, VI, у загальному користуванні: споруди №№ 15 , 18, що складає 29/100 часток домоволодіння (а.с. 53-54). Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS] , який складений 27.07.1989 року, власник - [PERSON] , експлікація земельної ділянки складає: А-1 - житловий будинок, Б, В, Г - сараї, Д, З - сараї, Е - душ, Ж, И - вбиральня, №1-9 - огорожі, всього у фактичному користуванні - 376 кв.м, забудовано (під будівлею) - 132 кв.м, грунт - 244 кв.м; експлікація до плану будинку: А-1, 1 поверх, коридор - 6,5 кв.м, підсобна площа - 6,5 кв.м, кухня - 7,7 кв.м, підсобна площа - 7,7 кв.м, житлова - загальна площа - 12,9 кв.м, житлова площа - 12,9 кв.м, житлова - 6,6 кв.м, житлова площа - 6,6 кв.м, всього по квартирі №1 - 33,7 кв.м, житлова площа - 19,5 кв.м, підсобна - площа 14,2 кв.м (а.с. 55-62). Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , власник - [PERSON] , [INFO] , який було виготовлено 28.10.2005 року, експлікація приміщень до плану житлового будинку садибного типу №1, літера А-1, [ADDRESS] : по квартирі №1 - коридор, загальною площею 4,4 кв.м, кухня - 6,6 кв.м, передпокій - 7,8 кв.м, житлова - 12,9 кв.м, житлова - 15,9 кв.м, кладова - 4,6 кв.м, житлова - 7,6 кв.м, санвузол - 3,5 кв.м, кухня - 6,9 кв.м, усього - загальна площа 70,2 кв.м; по квартирі №2 - веранда - 7,4 кв.м, коридор - 3,8 кв.м, санвузол - 3,6 кв.м, кухня - 7,6 кв.м, житлова - 9,9 кв.м, житлова - 17,0 кв.м, усього - загальна площа 49,3 кв.м (а.с. 63-69). Відповідно до технічного паспорта будинку садибного типу у [ADDRESS] , замовник технічної інвентаризації: [PERSON] , який було виготовлено станом на 10.05.2023 року, експлікація житлового будинку садибного (індивідуального) типу №1 по [ADDRESS] - коридор, загальною площею 4,4 кв.м, кухня - 6,6 кв.м, передпокій - 7,8 кв.м, житлова - 12,9 кв.м, житлова - 15,9 кв.м, кладова - 4,6 кв.м, житлова - 7,6 кв.м, санвузол - 3,5 кв.м, кухня - 6,9 кв.м, усього - загальна площа 70,2 кв.м, житлова (основна) площа - 36,4 кв.м, допоміжна (підсобна) площа - 33,8 кв.м; по квартирі №2 - веранда - 7,4 кв.м, коридор - 3,8 кв.м, санвузол - 3,6 кв.м, кухня - 7,6 кв.м, житлова - 9,9 кв.м, житлова - 17,0 кв.м, усього - загальна площа 49,3 кв.м, житлова (основна) площа - 26,9 кв.м, допоміжна (підсобна) площа - 22,4 кв.м (а.с. 70-75). Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2009 року (головуючий суддя - Овчаренко Н.Г.), справа №2-2043/09, в цивільній справі за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради, Управління інспекції Дніпропетровського архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, терті особи - [PERSON], КП «Дніпровське МБТІ», про визнання права власності на самочинне будівництво, було задоволено позов [PERSON] до Виконавчого комітету Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради, Управління інспекції Дніпропетровського архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, терті особи - [PERSON], КП «Дніпровське МБТІ», про визнання права власності на самочинне будівництво, та визнано за [PERSON] право власності на самочинну прибудовану веранду, літ. а4-1, площею 7,4 кв.м до житлового будинку: домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] . Вказане рішення суду набрало законної сили станом на 05.10.2009 року (а.с. 78-79). Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2010 року (головуючий суддя - Овчаренко Н.Г.), справа №2-1431/10, в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - КП «Дніпропетровське МБТІ», про визнання права власності на змінену ідеальну частку, було задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа - КП «Дніпропетровське МБТІ», про визнання права власності на змінену ідеальну частку, та визнано за [PERSON] право власності на 71/100 частку домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , які складаються: житловий будинок А-1 : 2-4- кухня площею 7,6м2; 2-5 - житлова площею 9,9м2; житлова прибудова А2-1 - житлова площа 17,0 м2; веранда а4-1 площею 7,4м2 ; погріб під а4-1; прибудова а3-1 площею 7,4м2; сарай - З; убиральня - И; ганок - и; у загальному користуванні споруди № 15,18. Вказане рішення суду набрало законної сили станом на 08.06.2010 року (а.с. 80-81). Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав, житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24492612101, загальною площею - 119,5 кв.м, житловою площею - 63,3 кв.м, складається за описом: житлового будинку літ. А-1, житлових прибудов літ. А1-1, А2-1, А3-1, прибудов літ. а1-1, а2-1, а3-1, веранди літ. а4-1, погрібу літ. п/д а4-1, ганок літ. а, сараю літ. З, вбиральні літ. И, Н, сараїв (тимчасових), літ. О, Р, С, душу літ. П, споруд І-VI, №1-21, номер об`єкта в РПВН: 29164277. Так, станом на 19.05.2023 року на підставі рішення суду №2-1431/10, виданого 25.05.2010 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, було зареєстроване спільне часткове право власності на 71/100 частку вказаного будинку за [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] (а.с. 85-86). Відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Калініченко Т.В., під час розгляду заяви від 23.02.2024 року №59594841, встановив наявність обставин, які є підставою для зупинення розгляду заяви, зокрема: 1) заявнику необхідно надати документ, на підставі якого виникло право власності; 2) державним реєстратором сформовано та направлено в електронному вигляді запит до КП «ДМБТІ», ДМР, та вирішено: зупинити розгляд заяви до усунення зазначених обставин (а.с. 82-83). Відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Калініченко Т.В., під час розгляду заяви від 23.02.2024 року за реєстраційним номером 59594841, було встановлено наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій: після завершення строку, встановленого ч. 3 ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не були усунені обставини, що були підставо для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, а саме: заявником не усунені недоліки, зазначені в рішенні про зупинення розгляду заяви №71829214 від 29.02.2024 року, тому державним реєстратором було вирішено відмовити у проведенні реєстраційних дій за заявою (а.с. 84). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання за [PERSON] , [INFO] , права спільної часткової власності на 29/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею (кв. м): 119,5, житловою площею (кв. м): 63,3, який складається з: житлового будинку літ. А-1, житлових прибудов літ. А1-1, А2-1, А3-1, прибудов літ. а1-1, а2-1, а3-1, веранди літ. а4-1, погрібу літ. п/д а4-1, ганок літ. а, сараю літ. З, вбиральні літ. И, Н, сараїв (тимчасових) літ. О, Р, С, душу літ. П, споруд I-VI, №1-21. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з положеннями ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд (ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України). Відповідно до частин 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 5 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ЦК України, згідно з якою способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЦК УРСР від 18.07.1963 року №1540-VI (наразі втратив чинність, в редакції, чинній станом на 1982 року, коли позивач придбала частину будинку), право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ч. 1 ст. 101 ЦК УРСР, в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). Відповідно до положень ст. 112 ЦК УРСР, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам . Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). У пункті 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року №8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року Постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), зокрема, визначалось, що кожний громадянин та кожна громадянка СРСР мають право купити або побудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок в один або два поверхи з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, як у місті, та і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Відповідно до пунктів 6, 7 Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Так, зокрема, пункт 11 вказаного Переліку передбачав, що такий правовстановлюючий документ, на підставі якого проводилась реєстрація будинку та домоволодінь, у тому числі і місті: рішення виконкому, місцевої Ради депутатів трудящих про відвід земельної ділянки установам, підприємствам і організаціям і про дозвіл цього будівництва та акт державної комісії про прийняття будинку (будинків) та введення їх в експлуатація. Згідно з частинами 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року №1952-IV (у чинній редакції), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягають право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості. Відповідно до частин 3, 4, 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя за місцезнаходженням нерухомого майна. На підставі рішення Міністерства юстиції України державна реєстрація права власності та інших речових прав у визначених випадках може проводитися в межах декількох адміністративно-територіальних одиниць, визначених абзацом першим цієї частини, або незалежно від місцезнаходження нерухомого майна. Державна реєстрація обтяжень речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення права власності на нерухоме майно або інших речових прав. Сама собою державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності. Державна реєстрація права власності не породжує права власності, з огляду на державну реєстрацію право власності не виникає, вона визначає лише момент, з якого право власності виникає, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Факт набуття права власності має передувати державній реєстрації, оскільки юридичний зміст державної реєстрації полягає у визнанні і підтвердженні державою цього факту (постанова ВП ВС від 21.12.2022 у справі №914/2350/18 (914/608/20), постанова ВС від 03.06.2020 року у справі №363/4852/17). Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з частинами 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до змісту п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12.06.2009 року, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову. Згідно з висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 13 травня 2019 року у справі №905/494/18, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес. Також ВС вказав, що відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року та Постанови від 26 серпня 1948 року, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації (постанови ВС від 18.12.2013 року, справа №6-137цс13, від 12.12.2018 року, справа №758/1293/15-ц та від 22.07.2020 року, справа №202/4229/18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналіз викладеного вище вказує, що позивач у встановленому законом порядку, який діяв станом на 1982 рік, набула право спільної часткової приватної власності на 29/100 часток нерухомого майна, а саме: житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею (кв. м): 119,5, житловою площею (кв. м): 63,3, який складається з: житлового будинку літ. А-1, житлових прибудов літ. А1-1, А2-1, А3-1, прибудов літ. а1-1, а2-1, а3-1, веранди літ. а4-1, погрібу літ. п/д а4-1, ганок літ. а, сараю літ. З, вбиральні літ. И, Н, сараїв (тимчасових), літ. О, Р, С, душу літ. П, споруд І-VI, №1-21. Так, у ході судового розгляду справи судом було встановлено, що рішенням виконавчого комітету Кіровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 18.01.1991 року №67 «Про узаконення, прийняття в експлуатацію домоволодіння [ADDRESS] , затвердження акту ідеальних часток користування та видачі права власності в судовому порядку», зокрема, зафіксовано, що у 1982 році [PERSON] за домашньою угодою придбала домоволодіння [ADDRESS] , та було вирішено, зокрема, узаконити домоволодіння [ADDRESS] , за [PERSON] , затвердити акт приймання житлового будинку [ADDRESS] , побудованого в 1954 році, прийнято будинок в експлуатацію, та вказаним рішенням не заперечувалось проти затвердження акта ідеальних часток користування та отримання права власності на житловий будинок [ADDRESS] вирішити в судовому порядку: за [PERSON] - 48/100 часток від усього домоволодіння. При цьому згодом співвласник вказаного домоволодіння відповідач - [PERSON] , якому відповідно до рішення суду від 05.07.1991 року, належало 52/100 часток спірного домоволодіння, переобладнував спірне домоволодіння, самовільно побудував додаткові приміщення, на які вказано вище, та відповідно до акту ідеальних часток від 27.03.2009 року, складеного КП «ДМБТІ» ДОР, а також рішеннями судів від 25.09.2009 року та від 25.05.2010 року, які набрали законної сили, за ним було визнано право власності на змінену ідеальну частку вказаного домоволодіння у загальному розмірі - 71/100 часток домоволодіння, що були у його фактичному користуванні. Водночас позивач - [PERSON] , якій згідно з рішенням виконавчого комітету Кіровської районного ради від 18.01.1991 року №67, належить 48/100 часток домоволодіння (частка не зареєстрована), відповідно до акту ідеальних часток від 27.03.2009 року, складеного КП «ДМБТІ» ДОР, з урахуванням вказаних вище рішень судів від 25.09.2009 року та від 25.05.2010 року, які набрали законної сили, має у фактичному користуванні 29/100 часток спірного домоволодіння. Тобто судом був встановлений факт набуття позивачем права власності на спірну частку домоволодіння, що має передувати державній реєстрації, оскільки юридичний зміст державної реєстрації полягає у визнанні і підтвердженні державою цього факту. Також суд враховує те, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, вказавши у своїй заяві на те, що позивач дійсно набула право спільної часткової власності на спірне домоволодіння та має право на реєстрацію права власності на його 29/100 часток. З огляду на викладене вище, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. З приводу вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно зі ст. 1, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Суд зазначає, що порядок повернення судового збору регламентований, зокрема ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI та Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787. Відповідно до ч. 3, ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1696,80 грн та повернути позивачу з Державного бюджету України сплачений судовий збір у розмірі 1696,80 грн (3393,60 грн : 2 = 1696,80 грн). V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі та визнання за [PERSON] права спільної часткової власності на 29/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею (кв. м): 119,5, житловою площею (кв. м): 63,3, який складається з: житлового будинку літ. А-1, житлових прибудов літ. А1-1, А2-1, А3-1, прибудов літ. а1-1, а2-1, а3-1, веранди літ. а4-1, погрібу літ. п/д а4-1, ганок літ. а, сараю літ. З, вбиральні літ. И, Н, сараїв (тимчасових), літ. О, Р, С, душу літ. П, споруд І-VI, №1-21. Також суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору на підставі ст. ст. 133, 141, 142 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50% (відсотків) сплаченого судового збору, тобто 1696,80 грн, відповідно, інші 50% (відсотків), тобто 1696,80 грн - підлягають поверненню позивачу з Державного бюджету України (квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки №54755 від 07.10.2024 року на суму 3393,60 грн міститься в матеріалах цивільної справи №203/5555/24).

Outcome: approved