Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-07 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовомдо [PERSON] , Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області та просить: встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого 12.04.1988 Городенківською районною радою на підставі рішення цієї ж ради за № 11 від 13.08.1988 на прізвище [PERSON] ; визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги\~позивачка мотивувала\~тим,\~що її батько [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , був головою колгоспного двору, у приватній власності якого був житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Дане господарство за суспільною групою відноситься до колгоспного двору. За даним господарством закріплена земельна ділянка площею 0, 25 га для будівництва та обслуговування житлового [ADDRESS] , нумерація будинків на даній вулиці не змінювалася. \~ \~ \~ \~На випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Чернятинської сільської ради Городенківського району, зареєстрований в реєстрі за №71, яким належний йому житловий будинок, що розташований за вищевказаною адресою, земельну ділянку (пай) площею 0,9800 га згідно державного акта на право приватної власності на землю серії І-НМ № 027515, виданого 22.07.2002, та земельні ділянки: площею 0,2500 га згідно державного акта серії ЯД № 848573, виданого 26.02.2007, площею 0,0204 га згідно державного акта серії ЯД № 848574, виданого 26.02.2007, що розміщені по [ADDRESS] заповів позивачці. Даний заповіт не змінювався та не скасовувався. \~ \~ \~ \~Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. Позивачка, будучи спадкоємцем за заповітом, звернулася до державного нотаріуса Городенківської ДНК Коломийського району із заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , у зв`язку з неможливістю визначити частку померлого в даному майні, а також з підстав неможливості встановити факт належності спадкодавцю оригіналу правовстановлюючого документу на дане спадкове майно. Зокрема, у свідоцтві на право особистої власності на житловий будинок від 12.04.1988 зазначено прізвище власника « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця зазначено « [PERSON] ». \~ \~ \~ \~У зв`язку з цим існує необхідність встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого 12.04.1988 на ім`я [PERSON] . \~ \~ \~ \~Крім того, станом на 15.04.1991 у житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова двору [PERSON] , 1929 р.н.; дружина [PERSON] , 1931 р.н. \~ \~ \~ \~ На день смерті ( [INFO] ) [PERSON] , 1929 р.н., у житловому будинку, що розташований за вищевказаною адресою, проживала та була зареєстрована дружина [PERSON] , 1931 р.н. \~ \~ \~ \~Згідно звіту про оцінку ринкова вартість житлового будинку по [ADDRESS] становить 160 196 грн. Ухвалою суду від 15.04.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідачка [PERSON] , скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.193 ЦПК України, 02.05.2025 подала до суду зустрічний позов до [PERSON] ,\~Городенківської міської\~ради Коломийського\~району Івано-Франківської\~областіта просить визнати за нею право власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою:\~ [ADDRESS] .\~ Зустрічний позов мотивований тим, що господарство по [ADDRESS] належало\~колгоспному двору.\~Колгоспний двір\~був припинений\~15.04.1991,\~коли введений\~в дію\~Закон України\~«Про власність»,\~у зв`язку\~з чим\~правового значення\~буде мати\~належність членів\~до колгоспного\~двору саме\~на цю\~дату.\~Всі члени\~колгоспного двору,\~які були\~такими станом\~на 15\~квітня 1991\~року,\~мали право\~спільної сумісної\~власності на\~майно колгоспного\~двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Станом на 15 квітня 1991 року у господарстві по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова двору [PERSON] , 1929 р.н.; дружина [PERSON] , 1931 р.н. З наведеного слідує, що право власності у даному господарстві належить кожному члену колгоспного двору по 1/2 частці, зокрема, позивачці за зустрічним позовом, яка не втратила право на частку в його майні. Ухвалою суду\~від 08.05.2025\~зустрічний позов\~прийнято до\~спільного розгляду\~з первісним\~позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 03.07.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивачка-відповідачка [PERSON] 16.06.2025 та 23.06.2025 подала до суду заяви про розгляд справи без її участі, рішення просить ухвалити на її користь. Відповідачка-позивачка [PERSON] 08.08.2025 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги [PERSON] визнає частково, зустрічний позов підтримує повністю, просить задовольнити. Відповідач Городенківська міська рада через систему «Електронний суд» 10.07.2025 надіслала до суду заяву про розгляд справи без участі представника міської ради за наявними в матеріалах справи документами, рішення просить прийняти відповідно до вимог чинного законодавства. Дії сторін не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач Городенківська міська рада не скористалася правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу\~\~диспозитивності цивільного судочинства\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, - визначено ст.13 ЦПК України. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. У виданому 12 квітня 1988 року виконкомом Городенківської районної Ради свідоцтві на право особистої власності на жилий будинок, який розташований в [ADDRESS] , зазначено, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] ; свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 11 від 13 січня 1988 р. Рішенням виконкому Чернятинської сільської ради в 1991 році вулицю Горького перейменовано на вулицю Н. Левицького, номери будинків залишились не зміненими, що стверджується довідкою № 24/53, виданою 25.02.2025 Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради. Згідно копії витягу з погосподарської книги Чернятинської сільської ради за 1991-1995 роки, виданої Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, головою господарства в с. Чернятин по вул. Нечуя Левицького, 16 був [PERSON] , [INFO] (особовий рахунок № [NUMBER] ). Копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.06.1970 Городенківським рай бюро ЗАГС Івано-Франківської області, підтверджується, що [PERSON] народився [INFO] у с. Чернятин Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 70 від 20.10.1929; його батьками є: [PERSON] та [PERSON] . За заповітом, посвідченим 06.12.2017 секретарем Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 71, [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS] , а також земельну ділянку (пай) площею 0,9800 га згідно державного акта на право приватної власності на землю серії І-НМ № 027515, виданого 22.07.2002, та земельні ділянки: площею 0,2500 га згідно державного акта серії ЯД № 848573, виданого 26.02.2007, площею 0,0204 га згідно державного акта серії ЯД № 848574, виданого 26.02.2007, що розміщені по [ADDRESS] , на що він за законом матиме право заповів [PERSON] , 1965 року народження; земельну ділянку розміром 0.2205 га згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 848576, виданого 26 лютого 2007 року, яка розміщена в урочищі «Глинищі» с. Чернятин заповів [PERSON] , 1956 року народження; земельні ділянки: площею 0,2205 га згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 848575, виданого 26.02.2007, яка розміщена в урочищі «Глинищі» с. Чернятин та площею 0,1403 га згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 848577, виданого 26.02.2007, яка розміщена в урочищі «Гаврилишка» заповів [PERSON] , 1960 року народження. Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 61925823 (номер в реєстрі нотаріальних дій 71), що стверджується копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 78559235, виданої 01.10.2024 Городенківською державною нотаріальною конторою. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 94 роки в с. Чернятин Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 456 від 17 серпня 2024 р., що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17 серпня 2024 р. Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. На день смерті ( [INFO] ) [PERSON] , 1929 р.н, проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; разом з ним була зареєстрована та проживала дружина [PERSON] , 1931 р.н., що стверджується довідкою № 24/63, виданою 20.03.2025 Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради. Те, що [PERSON] , якому на час реєстрації шлюбу минуло 25 років, та відповідачка-позивачка [PERSON] , якій на час реєстрації шлюбу минуло 23 роки, були подружжям свідчить копія повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 28 березня 2014 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 6 від 15 лютого 1955 р. У п.45 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series A № 25, cc. 64-65, n. 161). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey) [ВП], заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII). Суд, враховуючи співзвучність прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] », ідентичність імені та по батькові спадкодавця у повторному свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданому 12.06.1970, у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданому 17.08.2024, та у свідоцтві на право власності на жилий будинок, виданому 12 квітня 1988 р., оцінивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що вищезазначене свідоцтво на право власності на жилий будинок, видане на ім`я [PERSON] ,\~належать [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період з 31.01.1966 по 19.01.1996 регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як встановлено судом, в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , належав на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого був [PERSON] . Верховний Суд у постановах від\~03 травня 2022 року в\~справі № 520/5386/15-ц, від\~22 листопада 2023 року\~в справі № 689/1693/20 та ін. зазначив, що колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовували майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. 15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Положення статей 17, 18 зазначеного Закону щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за правовими нормами, які регулювали питання права власності цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, які втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в навчальному закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК Української РСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам (частина перша статті 112 ЦК Української РСР). У частині другій статті 123 ЦК Української РСР передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Отже, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини (постанови Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 688/21/17-ц, від 08 квітня 2020 року в справі № 454/1187/17-ц). Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. За змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Члени колгоспу, які працювали у міжгосподарських організаціях, відносилися до суспільної групи колгоспників. Копією витягу з погосподарської книги Чернятинської сільської ради за 1991-1995 роки, виданою Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, підтверджується, що суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] , станом на 01.01.1991 - колгоспний двір, членами колгоспного двору були: голова сім`ї [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] . Погосподарські книги за 1988 рік не збереглися, про що свідчить довідка № 24/118, видана 27.05.2025 Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли введений в дію Закон України «Про власність», у зв`язку з чим правового значення буде мати належність членів до колгоспного двору саме на цю дату. \~ \~ \~ \~Всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц. Станом на 15.04.1991 у господарстві по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова господарства [PERSON] , 1929 р.н., дружина [PERSON] , 1931 р.н.; суспільна група господарства колгоспника, що стверджується витягом № 24/54, виданим 25.02.2025 Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради з погосподарської книги № 9 (ос.рах. 772) Чернятинської сільської ради за 1991-1995 роки. З наведеного слідує, що житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/2 кожному, як членам колишнього колгоспного двору, які не втратили права на частку в його майні. Внаслідок смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина. Оскільки [PERSON] помер після [INFO] , у вказаних правовідносинах суд застосовує норми Цивільного кодексу України 2003 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 ст.1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька\~фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. Судом встановлено, що позивачка-відповідачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою спадкодавця [PERSON] та відповідачки-позивачки [PERSON] , що стверджується копіями: повторного свідоцтва про народження позивачки-відповідачки серії [NUMBER] , виданого 28 березня 2014 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 25 від 23 квітня 1965 р.; повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 28 березня 2014 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, з якого вбачається, що позивачка-відповідачка у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 3 від 02 березня 1986 р. Із копії спадкової справи № 293/2024, наданої суду державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори, вбачається, що позивачка-відповідачка\~ [PERSON] ,\~як спадкоємець\~за заповітом,\~прийняла спадщину\~після смерті\~батька [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] , оскільки у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (01.10.2024). Копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 78559308, виданого 01.10.2024 Городенківською державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 73058928 (номер у нотаріуса 293/2024), спадкодавець [PERSON] , дата народження: [INFO] , дата смерті: [INFO] . Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Дружині спадкодавця [PERSON] , [INFO] , на час смерті чоловіка [PERSON] ( [INFO] ) виповнилося 93 роки. Відповідно до ст.75 СК України, ст.12\~Закону України\~«Про пенсійне\~забезпечення» вона вважається непрацездатною особою. Як непрацездатна вдова спадкодавця, відповідачка-позивачка [PERSON] , маючи відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України право на обов`язкову частку у спадщині, заповідану позивачці-відповідачці [PERSON] , до спливу шести місяців з часу відкриття спадщини (02.10.2024) подала нотаріусу заяву про відмову від одержання обов`язкової частки у спадщині, виділення частки у спільному майні подружжя, видачі свідоцтва про право на частку у спільному майні подружжя та від прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON] на користь дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Інших спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] , судом не встановлено. Отже, позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, одержала право на спадкування на все заповідане їй майно. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала йому як члену колишнього колгоспного двору. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. \~ \~ \~ \~Підставою звернення позивачки-відповідачки [PERSON] до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області від 18.03.2025 № 332/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого був [PERSON] , відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. Крім того, у свідоцтві на право особистої власності на жилий будинок помилково зазначено прізвище власника « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть прізвище померлого значиться як « [PERSON] », що не дає можливості встановити факт належності оригіналу документу зазначеній особі. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , виготовленого 03.03.2025, вбачається, що житловий будинок споруджено/реконструйовано в 1960 році, господарські будівлі та споруди в 1955, 1960, 1975/1991, 1990 роках. Ринкова вартість житлового будинку «А» (згідно технічного паспорту загальною площею 77,3 кв.м, житловою площею 53,2 кв.м, рік спорудження 1960), господарських будівель та споруд, що розташований за вищевказаною адресою, станом на 18.03.2025 становить 160 196 грн, що стверджується копією звіту про оцінку житлового будинку № 18032025\-_1372/С, складеного ФОП [PERSON] . За господарством по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, про що свідчить довідка № 24/62, видана 20.03.2025 Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради. Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набув чинності 03.08.2004,\~\~державна реєстрація \~- офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 421890753, сформованої 09.04.2025, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. \~ \~ \~ \~Досліджені судом докази підтверджують, що [PERSON] , як голові колгоспного двору, 12.04.1988 було видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області. Однак, даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав йому та його дружині відповідачці-позивачці [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/2 кожному, як членам колишнього колгоспного двору. Позивачка-відповідачка [PERSON] ,\~як спадкоємець\~за заповітом,\~успадкувала після\~смерті тата [PERSON] 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташовані за вищезгаданою адресою, та фактично стала власником, однак через\~розбіжність у\~прізвищі померлого,\~яке зазначене\~у свідоцтво\~на право\~особистої власності\~на жилий\~будинок та\~у свідоцтві про смерть, а також через те, що померлому належала тільки частка у даному житловому будинку, яка конкретно не визначена, немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на дану частки нерухомого майна. Також судом встановлено, що відповідачка-позивачка [PERSON] правомірно набула право власності на 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , як член колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняла дій, що можуть свідчити про її відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачкою-відповідачкою [PERSON] права власності на спадковий житловий будинок в цілому та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] за первісним позовом та повного задоволення позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1273, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.), п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: partial