Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

08 травня 2025 року позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду із позовною заявою до відповідачки [PERSON] , в якій прохає стягнути із неї заборгованість за кредитним договором № 77945915 у сумі 45 203 гривні 60 копійок, яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 18 000 гривень та заборгованості за відсотками у сумі 27 203 гривні 60 копійок (а. с. 3-4 та на звороті). В обґрунтування позовних вимог вказано, що 18 листопада 2021року між відповідачкою та ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» було укладено кредитний договір № 77945915, за яким 14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладеного договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 77945915 до [PERSON] в сумі 45 203 гривні 60 копійок, яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 18 000 гривень, заборгованості за відсотками у сумі 27 203 гривні 60 копійок, перейшло до ТОВ «ЄАПБ». Вважає, що таким чином позивач набув право вимоги до відповідачки за вищевказаним кредитним договором та прохає суд стягнути зі [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 77945915, у сумі 45 203 гривні 60 копійок, яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 18 000 гривень, заборгованості за відсотками у сумі 27 203 гривні 60 копійок, разом із судовими витратами по справі у сумі 3028 гривень. Ухвалою суду від 02 червня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без виклику осіб (а. с. 34). Ухвалою суду від 09 липня 2025 року у справі здійснено перехід від спрощеного позовного провадження без виклику осіб до розгляду справи у спрощеному позовному провадженні з викликом осіб (а. с. 41), копія якої надіслана учасникам справи до відому 09 липня 2025 року за вихідним № 16508/25-вих/2/204/2860/25 (а. с. 42). 19 серпня 2025 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення представниці позивача (а. с. 58-72), в яких вона зазначає, що електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. При цьому, верифікація та ідентифікація Позичальника здійснюється через ІТС Первісного кредитора. Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційнокомунікаційній системі Первісного кредитора (ІТС Первісного кредитора) та доступний, зокрема, через сайт Первісного кредитора та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Позичальник здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення Заявки на отримання кредиту на Сайті Первісного кредитора, обов`язково вказуючи всі дані, зазначені в заявці як обов`язкові для заповнення. На підставі даних, зазначених у заявці, інформаційна система Первісного кредитора здійснює реєстрацію заявника на Сайті Первісного кредитора і формує Особистий кабінет Позичальника. У момент введення коду на Сайті Первісного кредитора Позичальник направляє Первісному кредитору електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) підписане одноразовим ідентифікатором. Після вводу даного коду Кредитний договір вважається підписаним. Стверджує, що таким чином, саме відповідачка ініціювала укладення такого договору, оформивши заявку на сайті Первісного кредитора, підписавши договір з використанням одноразового ідентифікатора. При цьому, уклавши договір позики, відповідачка погодилася, що сума позики становить 18 000 гривень, строк позики 30 днів, а процентна ставка 1,99 %. Зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідачки, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, в той же час відповідачка має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики № 77945915 в розмірі 45\~203 гривні 60 копійок, яка складається із суми заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 18 000 гривень та заборгованості за відсотками у сумі 27\~203 гривні 60 копійок, які позивач прохає суд стягнути з відповідачки на його користь. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові прохав суд про розгляд справи за його відсутності (а. с. 49). Відповідачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву про часткове визнання позову, в якій прохала суд розглядати справу за її відсутності, а також вказала на відсутність можливості одразу погасити весь борг (а. с. 56). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247 ЦПК України, ухвалив рішення без фіксування судового процесу технічними засобами. Судом встановлено, що 18\~листопада 2021\~року між [PERSON] та ТОВ «ФК «1\~БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО\~НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладено договір позики № 77945915 (а. с. 5 та на звороті), за умовами якого позикодавець надає позичальнику у власність грошові кошти у сумі 18 000 гривень, на погоджений умовами договору строк (30 днів), шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, сплатити позикодавцю плату (1,99 проценти) від суми позики. У вказаному договорі ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] узгодили суму кредиту, реальну річну процентну ставку, види платежів, загальну вартість кредиту (а. с. 5 та на звороті). 14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21 (а. с. 6-7 та на звороті), за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а Клієнт відступити факторові права грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою, процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до вимог п. 1.2 перехід від клієнта до фактора права вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідно до реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Як убачається з матеріалів справи, такий акт сторонами підписаний 27 жовтня 2023 року так само, як і реєстр боржників (а. с. 10, 11). 28 липня 2021 року між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, відповідно до якої вони внесли зміни до п. 1.3 договору факторингу виклавши його у новій редакції, зокрема щодо зобов`язання клієнта протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором факторингу сповістити боржників про відступлення права вимоги (а. с. 8). 27 жовтня 2023 року між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено додаткову угоду № 12 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, відповідно до якої сторони визначили загальну суму прав вимоги, що відступаються згідно реєстру боржників № 11 від 27 жовтня 2023 року (а. с. 9). Відповідно до витягу з реєстру боржників № 11 від 27 жовтня 2023 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року (а. с. 11) позивач набув право вимоги до відповідачки за договором позики № 77945915 у сумі 45 203 гривні 60 копійок, яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 18 000 гривень, заборгованості за відсотками у сумі 27 203 гривні 60 копійок. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому,\~суд зазначає,\~що у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц, з-поміж іншого вказано, що суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для його задоволення позову. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Вимогами ч.\~2\~ст. 207\~ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1049 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику у\~строк та\~в порядку,\~що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Отже, передумовою для виникнення у позичальниці обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачкою. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги. Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи зі змісту статей 512, 514\~ЦК України та ст. 442 ЦПК України,\~заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 1 ст. 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України). Згідно ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі, і на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17 та від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/11965/16. Встановлюючи дійсність майбутньої вимоги, що переходить до нового кредитора, необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Так,\~позивач звертаючись\~до суду\~з даним\~позовом в\~обґрунтування свого\~права на\~стягнення заборгованості\~за договором\~позики №\~77945915\~від 18\~листопада 2021\~року посилався\~на те,\~що він\~набув відповідне\~право вимоги\~14\~червня 2021\~року на\~підставі Договору\~факторингу №\~14/06/21\~укладеним між\~ним та\~ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та додаткових угод від 28 липня 2021 року № 2 та від 27 жовтня 2023 року № 12. Під час\~розгляду даної\~справи судом\~установлено,\~що правовідносини\~за договором\~позики №\~77945915\~між ТОВ\~«1 БЕЗПЕЧНЕ\~АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ\~КРЕДИТІВ» та відповідачкою виникли 18 листопада 2021року, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року чи додаткові угоди до нього від 28 липня 2021 року № 2 та 27 жовтня 2023 року № 12, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. Отже на\~час укладення\~даного договору\~у ТОВ\~«1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», було відсутнє право вимоги до [PERSON] за зазначеним вище кредитним договором. Тобто, на момент укладення договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником. Так, Верховний Суд у своїй постанові від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17 вказав на те, що підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. Натомість, передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Так, Верховний Суд у своїх постановах від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20 неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20). З огляду\~на викладене,\~зважаючи на\~те,\~що ТОВ\~«ЄАПБ» не\~довело порушення\~його прав\~з боку\~відповідачки [PERSON] \~та наявність\~у нього\~права звернення\~до суду\~з позовом\~до неї\~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором\~№ 77945915\~від 18\~листопада 2021\~року,\~який укладений\~після відступлення\~ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ\~АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ\~КРЕДИТІВ» права\~вимоги за\~кредитними договорами\~на користь\~ТОВ «ЄАПБ»,\~а тому\~підстави для\~задоволення позовних\~вимог про\~стягнення заборгованості\~відсутні,\~оскільки ТОВ\~«1 БЕЗПЕЧНЕ\~АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ\~КРЕДИТІВ» не мало права на подальше відступлення права вимоги, якою вони не володіли. Крім того, суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 та, постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19 та від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, Верховний Суд вказав на те, що для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Так, у постановах від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 та від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 Верховний Суд вказав на те, що відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17. Крім того, Верховний суд у своїх постановах від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 та від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 вказав на те, що приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності. Зазначене свідчить про те, що позивач не довів порушення саме його прав внаслідок невиконання відповідачкою зобов`язань за договором № 77945915 від 18 листопада 2021 року, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує\~право на\~справедливий і\~публічний розгляд\~справи упродовж\~розумного строку\~незалежним і\~безстороннім судом,\~встановленим законом,\~при визначенні\~цивільних прав\~і обов`язків\~особи чи\~при розгляді\~будь-якого\~кримінального обвинувачення,\~що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд визнає, що наданими до суду доказами позивач не довів порушення саме його прав внаслідок невиконання відповідачкою зобов`язань за договором № 77945915 від 18 листопада 2021 року, через що підстави для задоволення позову відсутні. У зв`язку із відмовою у задоволенні заявлених вимог за приписами ст.141 ЦПК України судовий збір не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed