Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся в суд з позовом, у якому просив визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] . Мотивував позовні вимоги тим, що [INFO] помер дідусь позивача [PERSON] , який на випадок своєї смерті не залишив заповіту. Донька померлого [PERSON] відмовилась від спадщини на користь [PERSON] , а інша донька, яка є матір`ю позивача, [PERSON] померла [INFO] . Вказав, що [PERSON] постійно доглядала за будинком та присадибною ділянкою, які увійшли до спадкового майна. Водночас, у встановлений законом строк позивач не звернулась до уповноважених органів із заявою про прийняття спадщини оскільки вважала, що вказане вище майно успадковано донькою померлого [PERSON] . Згодом позивач звернулась до нотаріуса Пустомитівської державної контори, однак їй було відмовлено у відкритті спадкової справи з огляду на те, що нею пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини. Додатково зазначив, що вказаний строк [PERSON] пропущено у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, самостійним вихованням доньки, відсутності стабільної роботи, а звернення із заявою про прийняття спадщини передбачає грошові витрати. Крім цього, після відкриття спадщини у 2019 році розпочалась пандемія коронавірусної хвороби, а у 2022 році в Україні запроваджено воєнний стан, у зв`язку із чим не було доступу до державних реєстрів, не всі нотаріуси працювали, а коли відновився доступ, розпочались перебої зі світлом та інтернетом. З огляду на викладене, просив позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 19.12.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 21.05.2025 року представником позивача [PERSON] подано клопотання про долучення письмових доказів та відкладення розгляду справи. Протокольною ухвалою від 21.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] надала пояснення аналогічні викладеним письмово, позовні вимоги підтримала та просила такі задовольнити. Вказала, що захист своїх інтересів бажає здійснювати самостійно, здійснивши розгляд справи у відсутності її представників. Представник відповідача Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду або про розгляд справи у його відсутності не подав. Зважаючи на відсутність згоди сторони позивача, у відповідності із ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 20.06.2018 року Личаківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.08.1950 року, встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 24.06.1981 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, внаслідок чого остання змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.03.1972 року, встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00048004543 від 15.11.2024 року встановлено, що 11 березня 1989 року Личаківський відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції складено актовий запис № 105 про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , внаслідок чого остання змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Вказаний шлюб розірвано на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15.06.2017 року у справі № 463/1409/17. Із заяви [PERSON] від 11.04.2018 року вбачається, що остання відмовилась від прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] на користь [PERSON] . З долучених до матеріалів позову заяв осіб [PERSON] та [PERSON] вбачається, що з 2001 року після смерті [PERSON] , спадковим майном опікується його онука [PERSON] . Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В силу вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218, ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст.1222 ЦК України). У відповідності до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Зі змісту ч.1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2021 року у справі № 315/386/19 (провадження № 61-15100св21). Представником позивача [PERSON] у позовній заяві зазначено, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] з поважних причин, а саме у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, самостійним вихованням доньки, відсутності стабільної роботи. Крім цього, після відкриття спадщини у 2019 році розпочалась пандемія коронавірусної хвороби, а у 2022 році в Україні запроваджено воєнний стан, у зв`язку із чим не було доступу до державних реєстрів, не всі нотаріуси працювали, а коли відновився доступ, розпочались перебої зі світлом та інтернетом. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особам додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови, фактичне користування і володіння майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини Вказане підтверджується і висновками Верховного Суду в постанові від 11 жовтня 2023 року у справі № 536/1013/21, згідно позиції якого, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. У відповідності до правового висновку Верховного Суду України від 26.09.2012 року по справі № 6-85цс12, у спорі про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч.3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. Позивачем не заперечується, що їй було відомо про житловий будинок [ADDRESS] , та земельну ділянку, на якій такий розташований, які увійшли до складу спадщини після смерті [PERSON] , тобто про відкриття спадщини. З огляду на вказане, позивач могла звернутись із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Доказів на підтвердження скрутного матеріального становища позивача, перебування на її самостійному утриманні доньки, а також відсутності стабільної роботи, суду не надано. При цьому, вказані обставини не є поважними для встановлення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Крім цього, покликання сторони позивача на пандемію коронавірусної хвороби та запровадження воєнного стану на території України не можуть бути визнані належними підставами для надання [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки зазначені обставини виникли лише з 2019 року, тоді як смерть [PERSON] настала [INFO] , тобто задовго до настання вказаних вище подій. Невизначеність між спадкоємцями щодо того, хто саме буде приймати спадщину, також не може вважатися поважною причиною неподання [PERSON] заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, оскільки кожен спадкоємець має особисте право та обов`язок реалізувати своє спадкове право шляхом подання такої заяви незалежно від позиції чи намірів інших спадкоємців. Очікування узгодження дій між ними є проявом власної пасивної поведінки спадкоємця і не звільняє його від обов`язку дотримання строку, передбаченого законом, а тому не може бути розцінене як об`єктивна, непереборна та істотна перешкода для вчинення відповідної процесуальної дії. Отже, позивачем не доведено, що встановлений законом строк на звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини пропущений нею з поважних причин. Суд також зазначає, що долучені до матеріалів справи письмові заяви [PERSON] та [PERSON] не можуть бути визнані належними і допустимими доказами, оскільки зазначені особи не ідентифіковані, а відомості, які б дозволяли встановити їх особу та перевірити достовірність викладених у заявах обставин, відсутні. Крім того, стороною позивача не заявлено клопотання про виклик вказаних вище осіб для їх допиту в якості свідків у судовому засіданні з метою перевірки пояснень і підтвердження фактів, наведених у письмових заявах, що унеможливлює визнання таких доказів достовірними та належними. Позивачем не вжито заходів щодо залучення до участі у справі в якості співвідповідача або третьої особи доньки померлого [PERSON] , яка є спадкоємицею першої черги за законом, рішення в якій може безпосередньо вплинути на її права та обов`язки. В порушення вимог ст. 81 ЦПК України, позивач не надала суду достатніх та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, а також обрала неналежний спосіб захисту. Позивачем не доведено, що зазначені нею причини пропуску строку можуть бути визнані поважними у розумінні статті 1272 ЦК України, і пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які б перешкоджали їй у встановлений законом шестимісячний строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] . Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вказане, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими сторона позивача мотивувала позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати з відповідача на користь позивача стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed