Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

21 квітня 2025 року представник ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» Столітній М.М. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 06 вересня 2023 року між ТзОВ «Авентус Україна» та відповідачем за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТзОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 7041157 про надання споживчого кредиту. Кредитний договір укладено на таких умовах: суму кредиту 10000 грн., строк кредиту - 360 днів. ТзОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 10000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на його платіжну картку. У свою чергу, відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. 25.07.2024 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 25.07/24-Ф, за яким ТзОВ «Авентус Україна» відступив останньому право грошової вимоги за кредитним договором до відповідача. У період з 06 вересня 2023 року по 24 липня 2024 року відповідачем здійснено оплати на рахунок первісного кредитора в розмірі 9510 грн., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 266, 70 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 9243, 30 грн. Оскільки, на момент укладання Договору факторингу № 25.07/2024-Ф від 25 липня 2024 року між ТзОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, строк Договору № 7041157 про надання споживчого кредиту від 06 вересня 2023 року не сплив, позивачем було здійснено нарахування процентів за користування грошовими коштами за 38 календарних днів з 25 липня 2024 року по 31 серпня 2024 року. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору не сплачена і складає 32007, 86 грн., з яких: 9733, 30 грн. - тіло кредиту, 14914, 34 грн. - нараховані проценти, 7360, 22 грн. - нараховані проценти за 38 днів (25 липня 2024 року 31 серпня 2024 року). Також, вказує, що згідно рішення № 251124/1 єдиного учасника ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» від 25 листопада 2024 року змінено найменування ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» на ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал». На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача на користь ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» суму заборгованості у розмірі 32007, 86 грн, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422, 40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, попередньо подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується підписом в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від нього на адресу суду не надходили. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Установлених ст.223 ЦПК підстав для відкладення розгляду справи суд не вбачає, а тому вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з вимогами ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у зв?язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 06 вересня 2023 року між ТзОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТзОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 7041157 про надання споживчого кредиту, за умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 10000,00 грн з терміном користування 360 днів, згідно графіку платежів: періодичність платежів зі сплати процентів кожні 15 днів. У свою чергу, відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі: стандартна процентна ставка становить 1,99 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом; знижена процентна ставка становить 0, 01 % на день та застосовується якщо споживач до 21 вересня 2023 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту). Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Авентус Україна» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. 25 липня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (на цей час - ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») було укладено договір факторингу № 25.07/24-Ф, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з договору № 7041157 від 06 вересня 2023 року. Рішенням № 251124/1 єдиного учасника ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» від 25 листопада 2024 року змінено найменування ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» на ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал». Відповідно до реєстру боржників від 25 липня 2024 року до Договору факторингу № 25.07/24-Ф від 25 липня 2024 року, ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 7041157 в сумі 24647, 67 грн., з яких: 9733, 30 грн. основана сума боргу та 14914, 34 грн. - нараховані проценти. Крім того, позивачем нараховано проценти за 38 календарних днів за період з 25 липня 2024 року по 31 серпня 2024 року в сумі 7360, 22 грн. (9733, 30 грн. х 1, 99% х 38 днів). Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов?язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов?язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Також з матеріалів справи вбачається, що позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконував, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка становить 32007, 86 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 9733, 30 грн.; заборгованість за процентами в розмірі 14914, 34 грн (проценти нараховані за період з 06 вересня 2023 року по 23 січня 2024 року) ; заборгованість за процентами в розмірі 7360, 22 грн. (проценти нараховані за період з 25 липня 2024 року по 31 серпня 2024 року). Проте, суд не в повній мірі погоджується з таким розрахунком, а саме в частині нарахування заборгованості за процентами за період з 25 липня 2024 року по 31 серпня 2024 року, виходячи з наступного. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX(який набрав чинності 24 грудня 2023 року) ст.\~8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» доповнено: ч. 4 цієї статті, у якій зазначено формулу розрахунку денної процентної ставки за споживчим кредитом; ч. 5 цієї статті, у якій визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, у п. 17 Прикінцевих та\~перехідних положень\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» зазначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Нарахування процентів першим кредитором здійснено до 23 січня 2024 року частково в межах першого перехідного періоду за відсотковими ставками, які відповідають умовам договору і вимогам закону, а тому перерахунку не підлягає. Відповідно до ч. 5 ст.\~12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Також, ч.2 розділу 2 Прикінцевих та\~Перехідних положень\~вказаного закону встановлено, що дія пункту 5розділу І\~цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. За встановленого, відповідні умови договору щодо нарахування процентів у розмірі, що перевищує 1,5 % на день, починаючи з 22 квітня 2024 року, а також, що перевищує 1% на день, починаючи з 20 серпня 2024 року, є нікчемними. З огляду на викладене, проценти підлягали до нарахування: -за період з 25 липня 2024 року по 19 серпня 2024 року в розмірі 3795, 99 грн (9733, 30 грн х 1,5 % х 26 днів користування кредитом за вказаний період) . -за період з 20 серпня 2024 року по 31 серпня 2024 року в розмірі 1168 грн (9733, 30 грн х 1 % х 12 днів користування кредитом за вказаний період) . Таким чином, загальна заборгованість за процентами за період з 25 липня 2024 року по 31 серпня 2024 року становить 4963, 99 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підлягають до часткового задоволення, а тому з [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором №7041157 від 06 вересня 2023 року в загальній сумі 29611, 63 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 9733, 30 грн.; заборгованість за процентами в розмірі 14914, 34 грн (проценти нараховані за період з 06 вересня 2023 року по 23 січня 2024 року) ; заборгованість за процентами в розмірі 4963, 99 грн. (проценти нараховані за період з 25 липня 2024 року по 31 серпня 2024 року). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, зокрема, представник позивача просить стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 10000 грн. У підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивача долучає до матеріалів справи наступні документи: копію договору № 10/12-2024 про надання правової допомоги від 10 грудня 2024 року; копію заявки на виконання доручення від 11 березня 2025 року до договору №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року; копію акта прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 10 квітня 2025 року. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15. При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною. За таких обставин, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10000 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути із відповідача на корить позивача понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, що становить 2241, 05 грн. (29611, 63 х 2422, 40 / 32007, 86).

Outcome: partial