Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

07.03.2025 [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила усунути перешкоди в користуванні та володінні власністю, а саме частиною житлового будинку [ADDRESS] шляхом вселення [PERSON] у спірне житло та шляхом виселення з вказаного житлового будинку [PERSON] і [PERSON] . В обґрунтування позову зазначала, що вона, та її дочка [PERSON] та син [PERSON] є співвласниками 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] . Позивач зареєстрована та постійно проживала у вказаному житловому будинку. З 2022 року відповідач [PERSON] також проживає у спірному житловому будинку. При цьому, зловживає спиртними напоями, ображає позивача фізично та словесно, чим робить спільне з нею проживання у спірному будинку неможливим. Внаслідок чого у серпні 2024 року позивач вимушена була переїхати до іншого житлового приміщення. Відповідач залишилася проживати у спірному житловому будинку, користується майном, що належить позивачу, не сплачує при цьому комунальні платежі. Позивач неодноразово намагалася повернутися до житлового будинку, але відповідач чинить перешкоди і не допускає її до житла. Позивач вважає, що відновити її порушене з боку відповідача [PERSON] право можливо шляхом вселення позивача у житловий будинок. У спірному житловому будинку також зареєстровані, але ніколи не проживали дочка та онук відповідача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] з сином мають житло за адресою [ADDRESS] , де вони постійно мешкають та сплачують витрати за комунальні послуги. При цьому [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у спірному житловому будинку, але ніколи не проживали разом позивачем однією сім`єю, не брали участі у витратах на утримання будинку. Співвласники житлового будинку не надавали їм право на проживання, користування або володіння спірним будинком. Зазначала, що відповідачі добровільно не бажають проживати у спірному житлі вже більше 10 років. Соціальна служба відмовила позивачу у отриманні субсидії, оскільки зареєстровані у житловому будинку [PERSON] та [PERSON] не надають відомості про доходи. Таким чином, відповідачі створюють перешкоди в отриманні житлових пільг та субсидій позивачу [PERSON] , яка є пенсіонером та отримує незначну пенсію. Реєстраційна служба відмовила вносити відомості про зняття з реєстрації [PERSON] та [PERSON] , оскільки згоду надали не усі власники житла. Вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] перешкоджають їй у користуванні та володінні власністю, тому їх необхідно виселити з будинку [ADDRESS] Посилаючись на викладене, позивач просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідачів на користь позивача понесені нею судові витрати. Ухвалою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27.03.2025 відкрито провадження у справі. Постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 28.04.2025 закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до розгляду по суті. У підготовчому засіданні та під час розгляду справи по суті позивач та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити. Третя особа [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відповідачі в судові засідання не з`являлися, відзив на позовну заяву не подавали. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися, згідно з вимогами ст. 128 ЦПК України, своєчасно і належним чином. Причини неявки суду не повідомили. 21.04.2025 від представника органу опіки та піклування надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника з урахуванням законних інтересів дитини [PERSON] , [INFO] , який має право користуватися житловим будинком по [ADDRESS] . Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. У зв`язку з чим, суд постановив, за відсутності заперечень з боку позивача, ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, її представника та третю особу [PERSON] , допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах цивільної справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до договору № 3006 від 13.11.1995 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] купили у [PERSON] 1/2 частину домоволодіння за адресою [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] належить по 1/6 частці будинку на підставі договору купівлі продажу. Інша 1/2 частина домоволодіння належить [PERSON] (а.\~с.\~13-14). Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.06.2011 у цивільній справі № 2-713/2011 задоволено позов [PERSON] про виселення [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили 02.07.2011 (а.\~с. 17). [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з 1/6 частки житлового будинку з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями по [ADDRESS] . Вказане майно у рівних частках (по 1/3) успадкували дружина [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.02.2022 спадкоємці набули право власності на 1/18 частку житлового будинку кожен (а.\~с.\~15-16). Згідно з інформацією, наданою відділенням поліції №\~3 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області, 27.10.2024 відносно [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис строком на 10 діб у зв`язку із скоєнням нею домашнього насильства відносно [PERSON] (а.\~с.\~18-19). Постановою Миколаївського апеляційного суду від 20.01.2025 залишено без змін постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.12.2024, якою [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, за те, що 19.10.2024 вона вчинила сварку відносно своєї матері [PERSON] , в ході якої словесно ображала останню, погрожувала фізичною розправою, виганяла з будинку, чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру (а.\~с.\~78-81). З огляду на заяву власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) від 01.11.2024, стосовно [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] було відмовлено у здійсненні такої реєстраційної дії через відсутність згоди інших співвласників житлового приміщення (а.\~с.\~25-26). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] пояснили, що з серпня 2024 року [PERSON] не проживає у житловому будинку [ADDRESS] , оскільки відповідач [PERSON] створює їй перешкоди до такого проживання. При цьому, свідки підтвердили, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] у вказаному будинку ніколи не проживали. Викладене підтверджується актами про не проживання від 11.11.2024 (а.\~с.\~20). Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У той же час, положеннями статті 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до\~частин першої,\~другої статті\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України, ст.150 ЖК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань. За змістом ч. 1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Тобто, будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. У постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. У постанові Верховного Суду від 27.09.2019 у справі № 591/7007/16-ц зазначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. При цьому визначальним для захисту права на підставі ст.391 ЦК України є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76\~ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач надала достатньо доказів на підтвердження того вона у повній мірі не може володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй нерухомим майном, у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні спірним житловим будинком. При цьому, відповідачі [PERSON] та [PERSON] добровільно не проживають у спірному житловому будинку, хоча і зареєстровані у ньому. Відповідачі не беруть участі в утриманні спірного будинку, натомість факт їх реєстрації у житловому будинку створює перешкоди для позивача у отриманні передбачених законодавством соціальних пільг. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачами відсутні будь-які договірні відносини з приводу спірного житла. Відповідачами [PERSON] \~та [PERSON] \~не надано\~доказів наявності\~у них\~права користування\~спірним житловим\~будинком,\~тоді як\~позивач довела\~наявність права\~власності на\~спірне майно\~та наявність\~перешкод у\~користуванні своєю\~власністю,\~тому відповідно\~до вимог\~частини 1\~статті 383\~ЦК України\~має право\~використовувати помешкання\~для власного\~проживання.\~Таке право\~позивача в\~силу частини\~4\~статті 41\~Конституції України та частини 1 статті 321 ЦК України є непорушним, і вона не може бути протиправно його позбавлена або обмежена у його здійсненні, Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення позивача [PERSON] та виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягає задоволенню. Судові витрати слід розподілити відповідно до статті 141 ЦПК України, стягнувши їх на користь позивача з відповідачів [PERSON] та [PERSON] пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved