Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним цивільним позовом, який підтримала у заяві про розгляд справи без її участі, та вимоги мотивує тим, що, починаючи з 21.12.2024, вона з [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому Білопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 509. Від шлюбу у подружжя народилася дитина - донька [PERSON] , [INFO] . На час звернення до суду сторони не досягли згоди щодо матеріального утримання та виховання доньки. Відповідач матеріально не допомагає дитині та її матері, позивачу [PERSON] . Позивач [PERSON] самостійно здійснює догляд за малолітньою дитиною, у зв`язку з чим не має змоги працювати, допомога від держави по народженню дитини складає 860 грн на місяць, що категорично не вистачає для забезпечення нормального розвитку дитини. Батько дитини - [PERSON] є здоровим, працездатним чоловіком та має змогу надавати матеріальну допомогу, інших утриманців не має. Тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття; та аліменти на утримання матері дитини, дружини [PERSON] у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною - донькою [PERSON] , [INFO] , трьох років. Ухвалою суду від 03.07.2025 відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Позивач [PERSON] подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] , повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду долучив довідку про доходи. Будь-яких інших пояснень з приводу позову не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Так, встановлено, що з 21.12.2024 сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Білопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 509, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.12.2024 року (а.с.7). Від шлюбу у подружжя народилася дитина - донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.04.2025 року (а.с.8). За твердженням позивача, станом на час звернення до суду, батько дитини - [PERSON] у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання доньки та своєї дружини не надає, [PERSON] самостійно здійснює догляд за малолітньою дитиною. Вказані обставини не спростовані відповідачем. Відповідач [PERSON] подав до суду довідку про те, що він не перебуває на обліку як особа, що шукає роботу та не зареєстрований як безробітній у Державній службі зайнятості. Також подав Довідку з Державного реєстру щодо нарахованого йому доходу, з якої вбачається, що за період червень 2024 -травень 2025, окрім зазначеного в графі «Додаткове благо», сум доходу відповідача не значиться. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959, підписаною Україною 21.02.1990, ратифікованою Україною 27.02.1991, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За правилом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту ст. 183 СК України вбачається, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За правилом ч. 1 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно положень ч. 2, ч. 4 ст. 85 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, сімейним законодавством передбачено право на утримання чоловіком-батьком вагітної дружини, а також дружини, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трирічного віку, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, яка вагітна чи з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Право дружини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від чоловіка (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення, факт біологічного походження); здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Для виникнення у дружини права на аліменти від її чоловіка потрібна сукупність вказаних вище фактів. Суд враховує надану відповідачем довідку про доходи, однак зазначає, що відповідачем не доведений факт неможливості надання допомоги дружині, оскільки з цієї довідки вбачається дохід відповідача близько 400 грн за рік, що, об`єктивно, не може відповідати витратам навіть самого відповідача за рік. Тому, суд ставить під сумнів, що це єдині доходи відповідача. Іншими доказами відповідачем не доведено неможливість надання допомоги дружині. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). У зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивачка позбавлена можливості працювати і утримувати себе. У добровільному порядку питання щодо утримання дружини сторони не вирішили. Таким чином, зважаючи на викладене, з урахуванням встановлених судовим розглядом обставин справи, не спростуванням відповідачем неможливості надавати матеріальну допомогу, суд, виходячи з принципів розумності, доцільності та справедливості, приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання дружини - позивача [PERSON] у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), до досягнення дитиною - донькою [PERSON] , [INFO] , трьох років, а також аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття. Відтак, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦКП України, з відповідача на користь держави підлягає стягнення судовий збір у розмірі 1 211,20 грн за кожну позовну вимогу немайнового характеру, тобто, 2 422,40 грн, оскільки позивача було звільнено від його сплати.

Outcome: partial