Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

Представник позивачки\~звернувся до\~Сквирського районного\~суду Київської\~області з\~позовом до[PERSON] , [PERSON] , третя особа Сквирська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла мати позивачки, [PERSON] . Після смерті матері відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло належне їй на праві власності майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 49,70 кв. м, житловою площею 24,70 кв. м; земельна ділянка площею 0,2500 га, яка розташована по [ADDRESS] , кадастровий \~ \~ \~ \~номер 3224082102:02:022:0002, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; земельна ділянка, площею 0,6649 га, яка розташована по [ADDRESS] , кадастровий \~ \~ \~ \~номер 3224082102:02:022:0003, призначена для ведення особистого селянського господарства; земельна ділянка, площею 0,2741 га., яка розташована в с. Безпечна, Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер 3224082102:02:022:0004, призначена для ведення особистого селянського господарства; земельна ділянка, площею 3,224 га, яка розташована на території Сквирської міської ради Київської області (в минулому Дулицька сільська рада Сквирського району Київської області), кадастровий номер 3224082100:05:006:0011, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадкоємцями після смерті матері є позивачка, її донька [PERSON] та її сини: [PERSON] та [PERSON] . Померлою [PERSON] 06 жовтня 2020 року було складено заповіт, відповідно до якого спадкодавець на випадок своєї смерті заповіла усе майно [PERSON] , [INFO] . Всі троє спадкоємців звернулися до Сквирської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини в установлений законом строк 6 місяців: [PERSON] , спадкоємець за заповітом, позивачка, [PERSON] ,\~як спадкоємець\~за законом,\~такяк має інвалідність II групи, [PERSON] , як спадкоємець за законом, який непрацездатний і отримує пенсію за віком. Державним нотаріусом Савченко М.А. було відкрито спадкову справу. Вказує, що відповідач [PERSON] , не звертаючись із заявою щодо оформлення свідоцтва про право на спадщину до нотаріуса, так як нотаріусу було відомо коло спадкоємців, звернувся з позовом до суду. Заочним рішенням Сквирського районного суду Київської області від 21 серпня 2023 року по справі № 376/2304/23 було визнано за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове майно. 03 квітня 2024 року постановою Київського апеляційного суду рішення суду першої інстанції було скасовано, по справі було ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] . В травні 2024 року позивачка [PERSON] знову звернулася до Сквирської державної нотаріальної контори із заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину. 29 травня 2024 року державним нотаріусом Савченко М.А. було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка мотивована тим, що спадкоємцями не виконано вимоги, передбачені главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме: не надано документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, що подали заяву про прийняття спадщини, а також правовстановлюючих документів можливим спадкоємцем не надано, не надано документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно та документу, що підтверджує непрацездатність спадкоємців. Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 25.09.2024 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідача, не заперечував щодо задоволення вимог позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзиву, заяв чи клопотань до суду не подавав. Враховуючи вище викладене та приписи\~ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, перевіривши їх поданими доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що Сквирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) складено актовий запис № 570 (а.с. 22). На праві приватної власності [PERSON] на день її смерті належало наступне майно: житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 49,70 кв. м, житловою площею 24,70 кв. м (а.с.10-12); земельна ділянка площею 0,2500 га, яка розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 3224082102:02:022:0002, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.13-14); земельна ділянка, площею 0,6649 га, яка розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 3224082102:02:022:0003, призначена для ведення особистого селянського господарства (а.с.15-16); земельна ділянка, площею 0,2741 га., яка розташована в с. Безпечна, Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер 3224082102:02:022:0004, призначена для ведення особистого селянського господарства; земельна ділянка, площею 3,224 га, яка розташована на території Сквирської міської ради Київської області (в минулому Дулицька сільська рада Сквирського району Київської області), кадастровий номер 3224082100:05:006:0011, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.17-20). За життя [PERSON] склала заповіт (а.с. 21), який посвідчений секретарем виконавчого комітету Дулицької сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №109, відповідно до якого, спадкодавець зробила таке розпорядження: все майно, де б воно не не було, з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] . Заочним рішенням Сквирського районного суду Київської області від 21 серпня 2023 року по справі № 376/2304/23 було визнано за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове майно (а.с. 25-27). 03 квітня 2024 року постановою Київського апеляційного суду заочне рішення Сквирського районного суду Київської області від 21 серпня 2023 року по справі № 376/2304/23 було скасовано та ухвалено по справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] (а.с.32-37). Відповідно до матеріалів спадкової справи № 96/2023 до майна померлої [INFO] [PERSON] , спадщину прийняв [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.114-120). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 29.05.2024, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON] (а.с.38). Як визначено ч. 1, 2\~ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя\~статті 46 цього Кодексу). Згідно зі ч. 1\~ст. 1218 ЦК України,\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як передбачено ч. 1\~ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Водночас, ч. 3\~ст. 1235 ЦК України\~встановлює, що заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Згідно із ч. 1\~ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Положення\~ст. 1241 ЦК України\~регулюють інститут обов`язкової частки у спадщині, який призначений для задоволення матеріальних інтересів окремих осіб\~найближчих родичів спадкодавця і має на меті звуження свободи заповіту. Сутність права на обов`язкову частку полягає в тому, що на користь осіб, визначених у ч. 1\~ст. 1241 ЦК України\~відкривається спадщина у вигляді половини від тієї частки, право на яку б належало їм при спадкуванні за законом, незалежно від того, яким є зміст заповіту. Суб`єктами права на обов`язкову частку є: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця; непрацездатна вдова (вдівець) спадкодавця; непрацездатні батьки спадкодавця. При цьому право на обов`язкову частку у спадщині має окремо кожен з непрацездатних батьків спадкодавця. До непрацездатних осіб відносяться: а) особи, які досягли пенсійного віку, тобто віку, який дає їм підставу для одержання пенсії за віком, незалежно від того, чи продовжують вони працювати; б) особи з інвалідністю I, II та III груп. Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, визначений\~ст. 1241 ЦК України, є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Аналіз\~ст. 1241 ЦК України\~дає підстави стверджувати, що право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто, право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Отже судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, спадкоємцем за заповітом є відповідач по справі - [PERSON] , спадкоємцем за законом є - відповідач [PERSON] , а позивачка [PERSON] є спадкоємцем на підставі ст.1241 ЦК України, як спадкоємець за законом, так як має ІІ групу інвалідності (а.с.6-7). При обчисленні розміру обов`язкової частки слід ураховувати всіх спадкоємців за законом, які б могли спадкувати, якщо порядок спадкування не був би змінений заповітом (правова позиція Верховного Суду у справі № 292/389/17 від 25.11.2020). Згідно з\~ст. 1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцеві, незалежно від часу прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1\~ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Позивачка, звернувшись до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину, яку вона прийняла після смерті [PERSON] , отримала відмову у зв`язку ненаданням документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно та непрацездатності ймовірного спадкодавця. Як роз`яснено у п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що спадкоємцем за заповітом є \~відповідач [PERSON] , а\~позивачка [PERSON] є спадкоємцем на підставі ст.1241 ЦК України, як спадкоємець за законом, так як має ІІ групу інвалідності і факт відмови нотаріуса не позбавляє спадкоємців права отримати у власність спадкове майно, вимоги позивачки про визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованими. Іншого способу захисту свого права, окрім як звернення до суду з даним позовом у сторін немає. Відповідно до\~статті 141 Цивільного процесуального кодексу України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved