Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (надалі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №104166188 від 13.11.2023 в розмірі 16614 гривень, посилаючись на те, що 13.11.2023 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] \~\~було укладено кредитний договір №104166188, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000 гривень зі сплатою відсотків за користування коштами. Кредит наданий строком на 105 днів з 13.11.2023 року. 26.03.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 106-МЛ, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до [PERSON] \~\~за кредитним договором №104166188 від 13.11.2023. Відповідач порушив умови кредитного договору і має заборгованість в сумі 16614 гривень, яка складається із заборгованості за сумою кредиту 4500 грн; заборгованості за відсотками 11764 грн; заборгованості за комісією 350 грн., які представник позивача і просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК Кредит-Капітал». Крім того представник позивача просить стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору. Відповідно до ч.2\~ст.19 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження у порядку загального або спрощеного провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2025 провадження по справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, що передбачено ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки дана справа підпадає під ознаки малозначної справи. 30.06.2025 [PERSON] надала до суду відзив в якому зазначила, що заборгованість за відсотками розрахована з порушенням чинного законодавства, положення Договору щодо нарахування комісії є нікчемним, а тому позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» визнає частково. 08.07.2025 представником ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до суду надано відповідь на відзив в якій позивач просить відзив на позов залишити без розгляду та задоволення, позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задовольнити в повному обсязі. 21.07.2025 [PERSON] надала заперечення на відповідь на відзив, в яких наполягала на частковому задоволенні позову. У відповідності до довідки Київського районного суду міста Одеси від 18.08.2025, суддя Київського районного суду міста Одеси Огренич І.В. з 07.07.2025 року по 15.08.2025 перебувала у щорічній основній відпустці. Відповідно до\~ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно з ч. 2\~ст. 279 ЦПК України,\~розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої\~статті 247 вказаного Кодексу\~не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, 13 листопада 2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №104166188 згідно умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 5 000 гривень зі сплатою відсотків за користування коштами. Кредит наданий строком на 105 днів з 13.11.2023 року. ТОВ «Мілоан» надіслало [PERSON] одноразовий ідентифікатор із кодом для підписання договору у вигляді смс на номер телефону відповідачки, який [PERSON] використала для підписання відповіді про прийняття пропозиції товариства щодо укладення кредитного договору №104166188 від 13.11.2023 року, що зафіксовано в ITC товариства. Кредитний договір №104166188 від 13.11.2023 року є укладеним в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному Законом України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Умовами договору передбачено, що позикодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти на строк, визначений договором, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений договором термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі та на умовах, визначених договором. Згідно з п. 1.3 Договору Кредит надається загальним строком на 105 днів з 13.11.2023 і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 28.11.2023 (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 26.02.2024 (дата остаточного погашення заборгованості) (п.1.3.1-1.3.2 Договору). Пунктом 1.5.1 Договору визначено, що позичальник має сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 350 грн., яка нараховується за ставкою 7% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Згідно із п.1.5.2-1.5.3 Договору проценти за користування кредитом нараховуються: протягом пільгового періоду - за ставкою 1,16% за кожен день, протягом поточного періоду за ставкою 3,50% за кожен день. 26.03.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 106-МЛ, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до [PERSON] за кредитним договором №104166188 від 13.11.2023 року. 21.03.2025 року на адресу [PERSON] позивачем направлено досудову вимогу з пропозицією сплатити борг. Згідно виписки з особового рахунку станом на 27.03.2025 заборгованість за кредитним договором становить 16614 гривень, яка складається із заборгованості за сумою кредиту 4500 грн; заборгованості за відсотками 11764 грн; заборгованості за комісією 350 грн. Відповідно до ч.1\~ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зіст.1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором (ч. 1\~ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із п. 1 ч.1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1\~ст. 514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Статтею 526 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами 1, 2\~ст.612 ЦК України\~визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом положень\~ст.1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем коштів за цим договором та факт їх неповернення відповідачем у відповідності до умов вказаних у договорі та у строки визначені сторонами. Однак, суд не може погодитися із порядком нарахування та вказаним розміром заборгованості за процентами з огляду на наступне. Позивачем ставиться питання стягнення суми відсотків за період з 14.11.2023 року по 26.02.2024 року. Щодо розміру відсоткової ставки 3,5% в день від суми кредиту, суд вказує наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року. Згідно з ч. 5 ст.94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24.12.2023 року, то суд дійшов висновку про нарахування з 24.12.2023 року процентної ставки у відповідності до чинного законодавства у розмірі 1 %. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір був укладений 13.11.2023 року, тобто до внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», але строк дії цього договору продовжувався до 24.02.2024 року, відповідно, денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства з 24.12.2024 року не може перевищувати 1 %. Таким чином, суд не у повній мірі погоджується з наданим розрахунком заборгованості та зауважує, що підлягає визначенню сума відсотків за період з 24.12.2023 року по 26.02.2024 року (65 календарних дні) за ставкою 1% від суми кредиту (4500 грн.). Розмір відсотків складає 45 грн. в день, та за 65 календарні дні 2925 грн. Беручи до уваги відсотки у розмірі 4\~807,50 грн., що нараховані за період з 13.11.2023 року по 23.12.2024 року, заборгованість за відсотками становить 7\~732,50 грн. Щодо стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту за договором №104166188 від 13.11.2023 року в сумі 350 грн., суд зазначає наступне. 16.10.2011 набрав чинності Закон України № 3795-VI від 22.09.2011 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким частину четверту статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» доповнено нормою наступного змісту: кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами 2, 3 ст.\~215\~ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Рішенням Конституційного\~Суду України\~від 10.11.2011\~№15-рп/2011 у\~справі щодо офіційного тлумачення положень п. 22, 23 ст.1, ст.11, ч. 8 ст.18, ч. 3 ст.22\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст.\~42\~Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення п. 22, 23 ст.1, ст.11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст.\~42\~Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Частиною 4 ст.42\~Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно зі ст.\~55\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Згідно із ч. 3 ст.\~13\~ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до\~ст. 3 ЦК України\~принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом ч.3\~ст. 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Частиною 1, 2 ст.\~228\~ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09.12.2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження №61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу ст.\~228\~ЦК України нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Отже, суд приходить до висновку, що положення п.1.5.1 Договору про сплату комісії за надання кредиту є нікчемними в силу ст.228 ЦК України. А тому в задоволенні вимог про стягнення з відповідачки [PERSON] комісії за кредитним договором №104166188 від 13.11.2023 в сумі 350 грн. слід відмовити. Це відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02.04.2025 року у справі № 199/4657/18: надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягають до часткового задоволення, а саме: підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №104166188 від 13.11.2023 у розмірі 12232,50 грн., яка складається із заборгованості за сумою кредиту 4500 грн. та заборгованості за відсотками - 7\~732,50 грн. У відповідності до положень статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню у відшкодування витрат зі сплати судового збору 2 422 гривні 40 копійок.

Outcome: partial