Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

У лютому 2025 року до суду надійшла позовна заява про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 31.12.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачем в електронному вигляді укладено кредитний договір №8111025, згідно якого відповідач отримав грошові кошти у сумі 5000,00 грн. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість. 26.04.2024 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем було укладено договір факторингу, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК " Кредит-Капітал " приймає останні. Таким чином ТОВ "ФК " Кредит-Капітал " набуло права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором у розмірі 17125,00 грн, з яких: 5000,00 грн - тіло кредиту, 11625,00 грн - заборгованість по відсоткам, 500,00 грн - комісія. Ухвалою суду від 14.03.2025 року провадження у справі відкрито, постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного судового провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися, позивач просив розглядати справу без його участі. Представник відповідача надав додаткові пояснення по справі, відповідно до яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення комісії за надання кредиту у розмірі 500 грн. як таких, що суперечать закону, а також провести розгляд справи без його участі та участі відповідача. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків. Судом встановлено, що 31.12.2023 року між ТОВ "Мілоан" та відповідачем було укладено кредитний договір №8111025, згідно якого ТОВ "Мілоан" надало відповідачу кредит в розмірі 5000,00 грн шляхом перерахування вказаної суми коштів на картковий рахунок відповідача. Зазначений договір був підписаний електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на особистий номер телефону останнього. Вказане підтверджується копією зазначеного кредитного договору. На підтвердження перерахування коштів позивачем надано платіжне доручення №119106088 від 31.12.2023 року, з якого вбачається перерахунок коштів на ім`я відповідача у розмірі 5000,00 грн. У пункті 1.5.1 договору, підписаному відповідачем, зазначено одноразовий платіж за супровідні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору, у розмірі 500,00 грн\~комісія за надання кредиту. У свою чергу 26.04.2024 року між ТОВ "Мілоан" та позивачем було укладено договір факторингу, у відповідності до умов якого ТОВ "Мілоан" передає ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" приймає останні, в тому числі і за вказаним кредитним договором. Таким чином ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" набуло права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором у розмірі 17125,00 грн, з яких: 5000,00 грн - тіло кредиту, 11625,00 грн - заборгованість по відсоткам, 500,00 грн - комісія. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 500,00 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/16902/16-ц (провадження № 61-9391зпв18) зазначено, що пункт кредитного договору, за яким позичальник у день надання йому кредиту за договором сплачує кредитору плату за ініціювання кредиту, є платою споживача кредиту за дії банку щодо встановлення правовідносин, а саме укладення договору, а тому банк не дотримався вимог пункту 3.6 Правил № 168, згідно з яким банк не має права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь або що їх вчиняє банк або споживач із метою встановлення, зміни або припинення правовідносин. 14 липня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 569/10527/15-ц (провадження № 61-15134св20) вказав, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за ініціювання (видачу) кредиту є нікчемним, оскільки встановлення такої плати було заборонено частиною третьою\~статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", частиною четвертою\~статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"\~і пунктом 3.6 Правил № 168. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4\~ст. 263 ЦПК України). Крім того, аналізуючи норми ст.\~549-552,\~625,\~1046,\~1048,\~1050 ЦК України, суд вказує на те, що наслідками укладення договору позики є: зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики); одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики; сплата позичальником позикодавцю індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми; сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання. Проте, положеннями параграфа 1 «Позика» Глави 71 Розділу І Книги\~п`ятої ЦК України\~не передбаченого такого наслідку укладення договору позики як сплата комісії. Тому, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості по комісії в сумі 500,00 грн. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2351,66 грн.

Outcome: approved