Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

10.06.2025 позивач товариство з обмеженою відповідальністю ««Мілоан» (далі Товариство) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №7742055 від 28.07.2024 у розмірі 49713,6 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначав, що 28.07.2024 між [PERSON] та Товариством був укладений договір про споживчий кредит №7742055, відповідно до умов договору відповідачка отримала кредит у розмірі 12000 грн, строком на 345 днів та сплатити проценти за користування ним. \~ \~ \~ \~Позивач зауважив, що всупереч умовам кредитного договору, відповідачка не виконала своїх зобов`язань та не повернула наданий їй кредит. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за вищевказаним договором та судові витрати. Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 11.06.2025 постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. \~ \~ \~ \~ Відповідачці копія позовної заяви з доданими документами надіслана позивачем 05.06.2025 листом. [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання судом направлено копію ухвали про відкриття провадження,\~яку вона отримала 17.06.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. У встановлений судом строк відповідачка відзив на позов не подала. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та, відповідно до ст.280 ЦПК України, за згодою позивача, яка викладена в позовній заяві, проводить заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке. \~ \~ \~ \~Встановлено, що 28.07.2024 відповідачкою було заповнено заявку на отримання кредиту №7742055 та 28.07.2024 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» укладено договір про споживчий кредит №7742055, відповідно до умов якого товариство зобов`язалося надати кредит у сумі 12000 грн, строком на 345 днів (а.с.9-14). \~ \~ \~ \~Пунктом 1.5.1.\~Договору встановлено,\~що комісія\~за надання\~кредиту:\~1380.00\~грн, яка нараховується\~за ставкою\~11.50\~відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. \~ \~ \~ \~Проценти за\~користування кредитом\~протягом першого\~розрахункового періоду,\~визначеного Графіком\~платежів,\~нараховуються за\~ставкою 511.00\~відсотків річних на фактичну заборгованість за кредитом (пункт 1.5.2. Договору). \~ \~ \~ \~За положеннями пункту 1.5.3. Договору проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 511.00 відсотків річних від фактичного залишку кредиту починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів. Нараховані згідно п.1.5.2 та 1.5.3 Договору проценти за користування кредитом за весь строк кредитування, складатимуть: 46317.60 грн. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на рахунок з використанням карти [NUMBER] (пункт 2.1 Договору). \~ \~ \~ \~ [PERSON] підписала кредитний договір №7742055 від 28.07.2024 шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором «783452». \~ \~ \~ \~Графіком платежів за договором доведено до відома [PERSON] інформацію про загальну вартість кредиту, реальну річну процентну ставку, суму процентів за користування кредитом (а.с. 15). \~ \~ \~ \~Згідно з даними квитанції LiqPay від 28.07.2024 кредитодавець перерахував грошові кошти в сумі 12000 грн на банківську картку № [NUMBER] , призначення: кошти згідно договору №7742055 (а.с. 17). За даними відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №7742055 від 28.07.2024 встановлено, що [PERSON] вносила оплату для погашенню кредиту (а.с. 33-34). 11.04.2025 відповідачці [PERSON] було надіслано вимогу про дострокове повернення кредиту, в якій Товариство повідомило відповідачку про необхідність сплати заборгованості в розмірі 49713,6 грн на користь позивача у строк не пізніше 30 днів з дати отримання цієї вимоги. Вимога була надіслана 16.04.2025 за адресою місця проживання вказаної в заявці про отримання кредиту, що підтверджується описом та реєстром відправлень доданих до матеріалів справи (а.с. 20-23). Згідно з умовами кредитного договору відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим договором. Перевіряючи правомірність позовних вимог законодавчим нормам, суд виходить з наступного. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст.11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Згідно зі\~ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1\~ст.627 ЦК України). Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,\~207 ЦК України). Згідно з ч.ч.1, 3, 4, 7\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.6 ч.1\~ст.3 вказаного Закону\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до абзацу другого частини другої\~статті 639 ЦК України\~договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до\~ст.\~610\~ЦК\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою\~ст.612\~ЦК\~України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Позикодавець має\~право на\~одержання від\~позичальника процентів\~від суми\~позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються договором. Якщо договором\~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір\~визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За положеннями ч.2\~ст.1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1\~ст.1054 цього Кодексу). Кредитор виконав свої зобов`язання за вище вказаним кредитним договором та надали відповідачці кредитні кошти згідно умов договору. Однак відповідачка своїх зобов`язань за договором не виконала, кредитних коштів та процентів за користування ним не повернула. Відповідно до ст. ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вище викладене зобов`язання за основною сумою боргу за договором складає 11760 грн та заборгованість за комісією за надання кредиту складає 1260 грн, котрі підлягають стягненню з [PERSON] . \~ \~ \~ \~Щодо вимоги про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом, суд вказує таке. Відповідно до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», яка була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023, передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Закон України від 22.11.2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023. Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, враховуючи встановлений частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, починаючи з 24 грудня 2023 року протягом перших 120 днів, тобто до 21 квітня 2024 року розмір процентної ставки для нарахування відсотків за користування кредитними коштами не міг перевищувати 2,5 % в день від залишку неповерненої суми кредиту, а з 22 квітня 2024 року 1.5 %. Відповідно до ч. 5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим\~Законом, є нікчемними. Суд погоджується з порядком нарахування та розміром нарахованих відсотків за користування кредитом за договором №7742055 за період з 28.07.2024 по 19.08.2024, викладених в відомостях про щоденні нарахування та погашення, який станом на 19.08.2024 становить 3864 грн, оскільки такий не суперечить умовам укладеного договору та нормам чинного законодавства. Починаючи з 20 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 1%, тому кредитодавець мав право нараховувати проценти за користування кредитними коштами, виходячи із зобов`язання за основною сумою боргу (11800 грн станом на 20.08.2024) за період з 20.08.2025 до 01.09.2024 в розмірі 1534 грн (11800 грн х 1% / 100% х 13 днів), а з 02.09.2025 до 31.03.2025 (тіло кредиту: 11760 грн станом на 02.09.2024) в сумі 24813,6 грн (11760*1%/100%*211 днів). Відтак, загальний розмір процентів за користування кредитними коштами за договором про споживчий кредит №7742055 за період з 28.07.2024 по 31.03.2025 становить 30211,6 грн (3864 грн + 1534 грн + 24813,6 грн), з урахуванням того, що відповідачем було частково сплачено заборгованість за процентами, яка становить 4995,2 грн тому на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 25216,4 грн (30211,6 грн - 4995,2 грн). Щодо вимоги про стягнення з відповідачки неустойки, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначають, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі викладеного відсутні підстави для стягнення з відповідачки 6000 грн неустойки, оскільки така нарахована позивачем у період дії в Україні воєнного стану, відтак, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» в загальній сумі 38236,4 грн. З огляду на вимоги ч.1\~ст.141 ЦПК України, виходячи із задоволення позовних вимог на 77%, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1865,24 грн. Позивачем заявлено клопотання про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено здійснення розподілу судових витрат на підставі поданих сторонами доказів. Окрім того, відповідно до ч.ч. 1-3\~ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суд приходить до висновку, що стороною позивача до матеріалів справи не додано доказів, які підтверджують понесені витрати на правову допомогу тому у задоволенні вимоги про стягнення з відповідачки судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн слід відмовити.

Outcome: partial