Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

У лютому 2025 позивачка [PERSON] через адвоката Негребецьку Ю.Е. (ордер, свідоцтво - а.с.12,13), звернулась до суду з позовом до Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончарова-Рябошапка І.В., в якому просить суд зняти арешт з квартири [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , [INFO] , накладений постановою про арешт майна № 4345967 від 28 травня 2014, видавник: [PERSON] , Баглійський відділ виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції на ім`я [PERSON] , реєстраційний номер в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 7719726, дата реєстрації - 17 листопада 2014 року, реєстратор - Івашина Анатолій Андрійович, в інтересах ПАТ «Євраз ДМЗ», код ЄДРПОУ 05393056. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] у віці 72 років помер [PERSON] , спадкоємцем якого є його дружина - позивачка [PERSON] . Спадщина складається з кв. [ADDRESS] та двох автомобілів. На транспортні засобі приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаровою-Рябошапкою І.В. 06 червня 2024 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Водночас, постановою вказаного нотаріуса від 06 червня 2024 року №113-02-31 позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру з підстави наявності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про обтяження на спірну квартиру. Позивачка вказує, що під час реєстрації обтяжень на спірну квартиру реєстратором не було внесено ідентифікаційних даних відносно особи [PERSON] .. За результатами відповідних запитів приватного нотаріуса та представника позивачки - адвоката Негребецької Ю.Е. було з`ясовано, що виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого листа № 1/20/2011, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська відповідно до вироку від 25 лютого 2011 року у справі №1-20. Вирок було винесено відносно декількох осіб, в тому числі і відносно [PERSON] , [INFO] , який не є чоловіком позивачки. Саме відносно цієї особи було і відкрито виконавче провадження. Відповідач ПрАТ «ДМЗ» у відповідь на запит повідомляв, що особа [PERSON] , [INFO] , їм не відома; стороною у виконавчому провадженні, в рамках якого було накладено арешт на все нерухоме майно, є однофамілець [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що спадкодавець [PERSON] , [INFO] , не мав відношення до виконавчого провадження, в рамках якого було накладено арешт на все нерухоме майно. Про існування арешту позивачка дізналась у приватного нотаріуса, коли їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. Внаслідок таких дій позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину на квартири після померлого чоловіка [PERSON] , [INFO] , що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28 лютого 2025 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 38, 39). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 березня 2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с. 66,67). Відповідачі повідомленні про розгляд справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, які повернулись на адресу суду (а.с.100, 101). Правом подачі відзиву на позовну заяву відповідачі не скористались. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 26 травня 2025 року задоволено клопотання представника позивачки, витребувано з Новокодацького районного суду міста Дніпра копію вироку Ленінського районного суду міста Дніпро від 25 лютого 2011 у справі № 1-20 (а.с.91-93). 02 липня 2025 на адресу суду надійшов витребуваний судом документ (а.с.98-104). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2011 у справі № 1-20 2011 рік, (окрім інших осіб) було засуджено [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Далинське Дніпропетровської області, громадянина України, який проживав за адресою: [ADDRESS] ; засуджено за ч.4 ст. 185 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років із встановленням виправного строку - 3 роки. Частково задоволено цивільний позов, стягнуто солідарно з [PERSON] , [INFO] , на користь ПАТ «Євраз-ДМЗ ім. Петровського» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 65 351,12 грн (а.с.99-104). Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 17 березня 2025 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаровою-Рябошапкою І.В., за параметрами пошуку фізичної особи: [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , наявне обтяження - арешт нерухомого майна (а.с. 24, 47-65). Відповідно до зазначеного витягу державним реєстратором Івашиним А.А. Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської обл. за № 7719726 17 листопада 2014 року внесено запис про обтяження в виді арешту всього нерухомого майна [PERSON] (РНОКПП відсутній) в інтересах ПАТ «Євраз ДМЗ» (код ЄДРПОУ 05393056) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № [NUMBER], виданої 28 травня 2014 року [PERSON] Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської обл. Як вбачається з наданої інформації ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» (код ЄДРПОУ 05393056) № 646 від 30 вересня 2024 року, відносно [PERSON] , [INFO] , було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за вироком від 25 лютого 2011 року у справі №1-20/2011, щодо стягнення 65 351,12 грн в рахунок відшкодування збитків, код ІПН у вироку відсутній. [PERSON] працював на ПрАТ «ДМЗ» та 15 березня 2007 року звільнився за власним бажанням. Зазначається, що відповідачу ПрАТ «ДМЗ» [PERSON] , [INFO] , не відомий (а.с.32). З листа Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10 вересня 2024 № 04/28.5-34/88335 вбачається, що у відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання дубліката виконавчого листа № 1/20/2011 від 25 лютого 2011року, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за № ВП [NUMBER] про солідарне стягнення на користь ПАТ «Євраз ДМС» в рахунок погашення матеріально ї шкоди у розмірі 65 3651,12 грн, у тому числі, і з [PERSON] . Рік народження та РНОКПП особи боржника невідомі, боржник відповідно до виконавчого документа мешкав за адресою: [ADDRESS] . 17 листопада 2014 року постановою № [NUMBER] Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції накладено арешт на все нерухоме майно боржника. Матеріали виконавчого провадження знищенні у зв`язку із закінченням строку їх зберігання. Вказується, що у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження відносно [PERSON] , [INFO] (а.с.28,29). За матеріалами справи, відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу Серії [NUMBER] , 21 серпня 1986 року було укладено шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON] (а.с.18). Власником кв. [ADDRESS] є [PERSON] , відповідно до свідоцтва, виданого Головним управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 19 грудня 2008 року на підставі наказу від 01 грудня 2008 року № 2141-С/К1 (а.с. 25, 26). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.19). Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гончаровою-Рябошапка І.В. від 06 червня 2024 № 113/02-31 відмовлено позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на кв. [ADDRESS] після померлого чоловіка - [PERSON] , [INFO] , з підстав наявності запису про обтяження № 7719726 від 17 листопада 2014 року на нерухоме майно [PERSON] на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № [NUMBER] від 28 травня 2014 року (а.с.20-23). Позивачкою долучено до матеріалів справи довідку про присвоєння [PERSON] ідентифікаційного номера [NUMBER] (а.с.24). За змістом ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Підпунктами 4.15. та 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за №296/5 від 22 лютого 2012 року, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини встановлені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. З аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту вбачається, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15 березня 2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно зі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, позов про зняття арешту з майна боржника може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем нерухомого майна, на яке накладено арешт. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що предметом позовних вимог у даній справі є зняття арешту з квартири, яка належала на праві власності чоловіку позивачки - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт на все нерухоме майно, було відкрито відносно іншої особи - [PERSON] , [INFO] , який був засуджений вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2011 року по справі №1-20/2011, відповідно до якого з боржника стягнуто грошові кошти. В той же час, відносно померлого чоловіка позивачки - [PERSON] , [INFO] , не існувало та не існує жодних виконавчих проваджень. Отже, враховуючи наявність накладеного арешту на майно спадкодавця, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та, оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги в цій частині відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Суд враховує, що наявність накладеного обтяження порушує права позивача на вступ у спадщину, що дає підстави для задоволення позову в частині скасування арешту, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо. Разом з тим, як вбачається з позовної заяви, позивач пред`явила позовні вимоги до Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яке не є стороною у виконавчому провадженні. Арешт на майна боржника накладено постановою № [NUMBER], виданого 28 травня 2014 року Баглійським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської обл. в інтересах ПАТ «Євраз ДМЗ», як то вбачаєтся з Дежавного реєстру заборон відчуження (а.с.47). Відповідно до положень ч. 2 ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Відповідач - це особа, яка на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Зі змісту наведених положень процесуального законодавства вбачається, що належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального право відношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. На позивача покладено обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що під час розгляду скарг стягувача чи боржника на дії органу державної виконавчої служби, пов`язані з арештом і вилученням майна та його оцінкою, господарський суд перевіряє відповідність цих дій приписам статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження». Вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності (стаття 20 Господарського процесуального кодексу України) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109св22). Отже, у спірних правовідносинах відповідачем у справі має бути особа, в інтересах якої був накладений арешт на майно у виконавчому провадженні - ПрАТ «Дніпровський металургійний завод», адже вирішення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси стягувача у виконавчому провадженні, та орган державної виконавчої служби може мати статус лише третьої особи, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору. За таких обставин,Південний відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є неналежним відповідачем у зазначеній справі, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до цього відповідача. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial