Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

18.04.2024 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська на підставі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.04.2024 року про передачу справи для розгляду за належною територіальною підсудністю надійшли матеріали цивільної справи №175/6470/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, в якому позивач, з урахуванням зміненої редакції позовної заяви від 24.01.2024 року, просить суд: - стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ) заборгованість за договором позики від 14.11.2019 року в сумі 200000,00 грн. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням зміненої редакції позовної заяви від 24.01.2024 року, позивач зазначила, що між нею (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником) 14.11.2019 року був укладений договір позики грошових коштів, зареєстрований в реєстрі за №4901, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою Оленою Анатоліївною. Передача грошових коштів позичальнику підтверджується платіжним дорученням №141119/02 від 14.11.2019 року, що підтверджує факт отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у сумі 200000,00 грн, згідно з договором позики від 14.11.2019 року. Разом з тим, позичальник не виконав свого зобов`язання перед позикодавцем та не повернув грошові кошти в розмірі 200000,00 грн. Тому 21.10.2022 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики. Ухвалою суду від 21.11.2022 року, справа №203/4063/22, суд повідомив, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Після цього 17.02.2023 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кравченка О.О. із заявою про наявність кредиторських вимог та проханням повідомити спадкоємців померлого [INFO] [PERSON] про наявну заборгованість померлого перед [PERSON] в розмірі 200000,00 грн за договором позики грошових коштів від 14.11.2019 року, зареєстрованим в реєстрі за №4901 та посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою Оленою Анатоліївною. При цьому 25.07.2023 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О.О. надав позивачу лист №130/02-14, з якого видно, що після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу №49/2022, а також нотаріус зазначив, що при видачі свідоцтва про право на спадщину претензія буде передана спадкоємцям. З матеріалів спадкової справи №49/2022 видно, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на підставі заповіту від 27.11.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченком О.О., за реєстровим №2849. Позивач направила на адресу [PERSON] як до спадкоємця боржника 28.11.2023 року заяву-претензію про наявність кредиторських вимог до останнього, як до спадкоємця померлого [INFO] [PERSON] , щодо наявної заборгованості померлого перед [PERSON] в розмірі 200000,00 грн за договором позики грошових коштів від 14.11.2019 року, зареєстрованим в реєстрі за №4901, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. Проте [PERSON] кредиторські вимоги позивача не задовольнив, відповідь на заяву-претензію не надав, на зв`язок також не виходив. Натомість до [PERSON] , як до спадкоємця [PERSON] , переходить зобов`язання щодо сплати на користь позивача заборгованості за договором позики грошових коштів від 14.11.2019 року у розмірі 200000,00 грн. Позивачу відомо про наявність у спадковій масі після померлого земельної ділянки, кадастровий номер: 1221481500:01:002:0110, площею 4,7 га, розташованої на території Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Проте саме на відповідача законом покладений обов`язок, у разі заперечення проти заявлених вимог, довести розмір та вартість успадкованого майна. Тому позивач звернулась до суду з позовом про стягнення боргу кредитором спадкодавця. 15.02.2024 року на адресу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що він заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд відмовити у їх задоволенні. Оскільки позивачем були пропущені строки позовної давності, не доведені обставини, що вказане зобов`язання не було виконано за життя спадкодавця, не доведено, що вартість успадкованого майна дорівнює розміру позовних вимог. На думку відповідача, усі посилання позивача у своїй позовній заяві не відповідають фактичним обставинам справи, є надуманими та необґрунтованими, не підтверджуються жодним належним та допустимим доказом, у зв`язку з чим, сторона відповідача вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. З огляду на викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Також разом з відзивом на позов відповідач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності в порядку ст. 257 ЦК України, в якій зазначив, як видно зі змісту п. 1 договору позики грошових коштів від 14.11.2019 року, на який, як на підставу свого позову посилається позивач, зобов`язання з повернення грошових коштів померлий [PERSON] мав виконати до [INFO] . Таким чином, з 15.12.2019 року розпочав спливати строк позовної давності, який закінчився 14.12.2022 року. Водночас з вказаним позовом до суду позивач звернулась лише 09.10.2023 року, тобто після спливу строку позовної давності. Крім того, позивач звернулась до нотаріуса із заявою-претензією лише 17.02.2023 року, тобто також після спливу строку пред`явлення вимоги. Відповідач зауважив, що позивач мала право звернутись до суду з аналогічним позовом до [PERSON] , який помер тільки [INFO] , тобто за два місяці до закінчення строку позовної давності, однак, таким правом не скористалась. На думку відповідача, оскільки станом на 16.12.2022 року позовна давність у строк 3 (три) роки у зобов`язанні закінчилась, сторона відповідача вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з цих підстав. 26.08.2024 року в системі «Електронний суд» представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що позивач категорично не погоджується із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов. Позивач направила 13.09.2022 року [PERSON] лист-претензію, який був направлений ще за життя [PERSON] , в якому вона просила повернути їй грошові кошти в розмірі 200000,00 грн за договором позики грошових коштів від 14.11.2019 року, зареєстрованим в реєстрі за №4901, та посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А., вказавши в листі контактні засоби зв`язку. Відповідь на лист-претензію не надходила, за вказаним в листі-претензії номером телефону позивачу від імені відповідача ніхто не телефонував, будь-яких дій для погашення існуючої заборгованості перед позивачем [PERSON] не здійснювалось. Факт передачі грошових коштів [PERSON] за договором підтверджується самим договором позики грошових коштів від 14.11.2019 року, зареєстрованим в реєстрі за №4901 та посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою Оленою Анатоліївною, та платіжним дорученням №141119/02 від 14.11.2019 року, з якого видно, що [PERSON] перерахувала на рахунок [PERSON] 200000,00 грн, зазначивши, що грошові кошти перераховані, згідно з договором позики від 14.11.2019 року. Тим самим листом-претензією від 13.09.2022 року підтверджується і факт наявності заборгованості перед позивачем. При цьому позивач зазначила, що обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, тобто відповідач [PERSON] . Тому представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 27.08.2024 року в системі «Електронний суд» позивач подала до суду заперечення на заяву про застосування строку давності, в якій представник позивача посилається на своєчасність звернення до суду з позовом. Так, представник позивача акцентувала увагу на тому, що позивач свій перший позов до [PERSON] подав до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська 21.10.2022 року, тим самим не пропустив строк позовної давності. Строк позовної давності для пред`явлення до суду позову про стягнення заборгованості за договором позики грошових коштів закінчувався 14.12.2022 року. Із ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.11.2022 року по справі №203/4063/22 позивач дізналась про те, що боржник [PERSON] помер. В порядку ст. 1281 ЦК України, 17.02.2023 року позивач направила лист-претензію до приватного нотаріуса Кравченка О.О. в строк, передбачений положеннями ч. 3 ст. 1281 ЦК України, що підтверджується доказами направлення листа-претензії нотаріусу, які надавались в якості додатків до позовної заяви. Також позивач вказала, що 25.07.2023 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О.О. надав позивачу лист №130/02-14 про те, що після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа №49/2022, а також нотаріус зазначив, що при видачі свідоцтва про право на спадщину претензія буде передана спадкоємцям. Позивач 09.10.2023 року звернулась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кравченка О.О. про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Представник позивача пояснила, що 23.11.2023 року позивач ознайомилась з матеріалами спадкової справи №49/2022, а тому 23.11.2023 року розпочався перебіг трирічного строку позовної давності для звернення позивача до суду з вимогою захисту своїх інтересів, який спливає 23.11.2026 року, та такий не був пропущений позивачем. Тому позивач просить суд відмовити відповідачу в застосуванні наслідків пропуску строку позовної давності по справі №175/6470/23. 30.10.2024 року в системі «Електронний суд» представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача зазначив, що доводи представника позивача про те, що строки позовної давності не спливли не відповідають дійсності та є власним, хибним тлумаченням положень матеріального права, які представник тлумачить на власний розсуд. Також, на думку відповідача, в матеріалах справи відсутні докази переказу грошових коштів від позивача до [PERSON] , докази того, що [PERSON] дійсно отримував грошові кошти та розпоряджався ними на власний розсуд. Тому позовні вимоги сторона відповідача вважає безпідставними. 08.11.2024 року в системі «Електронний суд» представник позивача подала до суду пояснення на заперечення на відповідь на відзив, в яких, зокрема, пояснила, що позивач повністю довела реальність укладення та виконання договору від 14.11.2019 року, факт передачі грошових коштів у розмірі 200000,00 грн [PERSON] . Натомість відповідач не виконав свій тягар доказування по справі та не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своєї правової позиції. Тому представник позивача просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Під час судового розгляду справи представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, пояснивши підстави звернення до суду з позовом таким чином, як про це вказано у заявах по суті справи та викладено вище. Також представник позивача пояснила, що померлий [PERSON] отримав грошові кошти, що підтверджується платіжним дорученням та довідкою про рух коштів, проте своєчасно не повернув кошти у розмірі 200000,00 грн. Відповідач прийняв спадщину як спадкоємець за заповітом, проте не сплатив кредитну заборгованість померлого. Саме кредитор має доводити розмір заборгованості та вартість спадкового майна, проте цього не зробив. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог та просили суд відмовити у їх задоволення, посилаючись на те, що за заповітом є два спадкоємця, заповіт щодо [PERSON] є останнім, а тому це не означає, що він є дійсним. Сторона відповідача вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, строк позовної давності був пропущений позивачем та позивачем не з`ясований склад спадкової маси, її вартість. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 30.04.2024 року було прийнято до свого провадження цивільну справу №175/6470/23, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 11.12.2024 року було закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У чергове судове засідання 06.08.2025 року представник позивача, відповідач та його представник. Під час судового розгляду справи по суті суд заслухав усні пояснення учасників справи по суті спору, дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи, під час судових дебатів заслухав заключні слова учасників справи, та у судовому засіданні 06.08.2025 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до договору позики грошових коштів від 14.11.2019 року, громадянка України [PERSON] , [INFO] , (позикодавець) та громадянин України [PERSON] , [INFO] , (позичальник) уклали договір про те, що позикодавець при укладенні договору до моменту його підписання передала у власність позичальнику на власні потреби строком до 14.12.2019 року включно грошові кошти в розмірі 200000,00 грн, а позичальник прийняв від позикодавця у власність строком до 14.12.2019 року включно грошові кошти в розмірі 200000,00 грн. Передача грошових коштів позикодавцем відбулася в день підписання договору до моменту його підписання у місті Дніпрі шляхом перерахування грошових коштів в безготівковій формі з поточного рахунку, відкритого на ім`я позикодавця у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Акордбанк», на поточний рахунок позичальника, відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Акордбанк», а позичальник отримав з поточного рахунку позикодавця грошові кошти у розмірі 200000,00 грн на свій поточний рахунок, відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Акордбанк». Таку ж саме суму грошових коштів, зазначену в пункті 1 договору без нарахування процентів позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві в строк до 14.12.2019 року включно (п. 1 договору). Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю одержані у позику грошові кошти у порядку та умовах, передбачених договором (п. 2 договору). Виконання позичальником свого зобов`язання за договором має бути здійснено в місті Дніпрі готівкою та/або у безготівковій формі відповідно до норм чинного законодавства України (п. 3 договору). Позичальник має право повернути позику, а позикодавець зобов`язується прийняти повернуті грошові кошти і раніше визначеного у пункті 1 договору термін, також позичальник має право повертати грошові кошти за цим договором частинами. За домовленістю сторін сплата цих коштів підтверджуватиметься відповідною розпискою (та/або відповідними розписками) позикодавця про одержання грошей, які остання видаватиме позичальнику щоразу після отримання відповідного платежу (та/або відповідних платежів) (п. 4 договору). В разі, якщо позичальник своєчасно не поверне позику, згідно з визначеним у п. 1 договору строк, позикодавець має право пред`явити цей договір до стягнення в порядку та у строки, передбачені чинним законодавством України (в тому числі звернутись до органів нотаріату за вчиненням виконавчого напису нотаріуса). Стягнення може бути звернено на всі належні позичальнику земельні ділянки (п. 8 договору). Сторони домовились, що документом, який підтверджуватиме прострочення виконання позичальником зобов`язання та безспірність заборгованості буде письмове нагадування (у вигляді заяви) позикодавця про суму заборгованості, яка підлягає поверненню, та строк платежу, передане зі зворотним повідомленням позичальникові у порядку, передбаченому ст. 84 Закону України «Про нотаріат» (п. 10 договору). Відповідно до платіжного доручення від 14.11.2019 року №141119/02, платник [PERSON] перерахувала кошти згідно з договором позики від 14.11.2019 року, отримувачу [PERSON] , банк платника та отримувача ПуАТ «КБ «Акордбанк», у розмірі 200000,00 грн. 12.09.2022 року [PERSON] склала та 13.09.2022 року відправила засобами поштового зв`язку лист на поштову адресу [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ; [ADDRESS] ), за змістом якого просила негайно з моменту отримання листа повернути їй як позикодавцю грошові кошти у розмірі 200000,00 грн, штрафні санкції за несвоєчасне повернення боргу в сумі 88665,52 грн, а в іншому випадку вимушена буде звертатися до суду за захистом порушених прав. Факт відправлення листа поштою позивач підтвердила копією фіскального чеку від 13.09.2022 року, який було відправлено [PERSON] . 17.02.2023 року [PERSON] склала та 20.02.2023 року направила засобами поштового зв`язку на адресу приватного нотаріуса Кравченка О.О. заяву-претензію в порядку ст. 1281 ЦК України, за змістом якої просила повідомити спадкоємців померлого [INFO] [PERSON] про наявну заборгованість померлого перед [PERSON] в розмірі 200000,00 грн за договором позики грошових коштів від 14.11.2019 року, зареєстрованим в реєстрі за №4901 та посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. Тому [PERSON] просила спадкоємців [PERSON] задовольнити кредиторські вимоги товариства, відповідно до положень ст. 1282 ЦК України. На підтвердження факту направлення засобами поштового зв`язку заяви-претензії разом з договором позики грошових коштів від 14.11.2019 року позивач надала суду копії опису вкладення від 20.02.2023 року, копії накладної від 20.02.2023 року та копії фіскального чеку від 20.02.2023 року. Відповідно до листа приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кравченка О.О. від 25.07.2023 року №130/02-14, складеного приватним нотаріусом на адресу [PERSON] «За спадковою справою №49/2022», приватний нотаріус повідомив позивача про те, що її заява-претензія до спадкоємців померлого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , щодо претензій про погашення кредитної заборгованості, додана до спадкової справи, зареєстрована в журналі за №46 від 27.02.2023 року в книзі обліку спадкових справ №73 від 25.07.2023 року. При видачі свідоцтва про право на спадщину претензія буде передана спадкоємцям. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав станом на 21.09.2022 року, [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , є власником: квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1221481500:04:001:0101, загальною площею: 0,2078 га; земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, сільська рада Волоська, кадастровий номер: 1221481500:01:002:0110, загальною площею: 4,47 га. 09.10.2023 року [PERSON] звернулась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом, вх. №16823, до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кравченка О.О. про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.10.2023 року (головуючий суддя Журавель Т.С.), справа №175/6470/23, було прийнято до розгляду позовну заяву, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого провадження, витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кравченка О.О. копію спадкової справи №49/2022, відкритої після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 21.11.2023 року на виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.10.2023 року (головуючий суддя Журавель Т.С.), справа №175/6470/23, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О.О. надав суду належним чином засвідчену копію спадкової справи №49/2022, відкритої після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . З матеріалів спадкової справи №49/2022 видно, що відповідно до свідоцтва про смерть від 13.10.2022 року, серії [NUMBER] (повторно), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 90 років. За заповітом від 27.11.2020 року, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченком О.О., зареєстрованим в реєстрі за №2849, громадянин України [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все рухоме та нерухоме майно, яке буде йому належати на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, все те, на що він за законом матиме право, а також майнові права щодо цього майна, заповів: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] . 01.12.2022 року до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кравченка О.О. звернувся [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , який на момент своєї смерті залишив на його ім`я заповіт, посвідчений [PERSON] 27.11.2020 року за реєстровим №2849. Заява зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ, заява №98, спадкова справа №49/2022, 01.12.2022 року. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 01.12.2022 року, за параметрами пошуку: [PERSON] , 27.11.2020 року у Спадковому реєстрі за №66837386 зареєстрований заповіт за номером в спадковому реєстрі: №2849, посвідчений приватним нотаріусом Кравченком О.О., у стані: чинний; заповідач: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ; дата посвідчення: [INFO] . Також 07.05.2021 року у Спадковому реєстрі за №67608937 зареєстрований заповіт за номером в спадковому реєстрі: №659, посвідчений приватним нотаріусом Сущенком О.В., у стані: чинний; заповідач: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ; дата посвідчення: [INFO] . Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 01.12.2022 року, у Спадковому реєстрі зареєстровано спадкову справу за номером у спадковому реєстрі: №69987374, номер у нотаріуса: №49/2022, дата заведення: 01.12.2022 року, спадкодавець: [PERSON] , [INFO] , дата смерті: [INFO] , приватний нотаріус Кравченко О.О. В матеріалах спадкової справи міститься заява-претензія в порядку ст. 1281 ЦК України від [PERSON] від 17.02.2023 року, зареєстрована приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу за вхідною датою: 27.02.2023 року. Також на заяві-претензії міститься відмітка: «Зареєстровано в книзі обліку і реєстрації спадкових справ, заява №73, спадкова справа №49/2022, 24.07.2023 року о 12:00 годині». Отже, єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] , [INFO] , дата смерті: [INFO] , є відповідач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , як спадкоємець за заповітом. Відповідно до відомостей з доручення адвоката від 23.11.2023 року за вих. №23/11-2, представник позивача за дорученням ознайомився з матеріалами справи, в тому числі з матеріалами спадкової справи, 23.11.2023 року (а.с. 69 Том 1). Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24.01.2024 року (головуючий суддя Журавель Т.С.), справа №175/6470/23, було задоволено клопотання представника позивача про заміну відповідача, замінено первісного відповідача приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кравченка Олександра Олексійовича на належного відповідача [PERSON] у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до приватного нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Кравченка Олександра Олексійовича про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.04.2024 року (головуючий суддя Журавель Т.С.), справа №175/6470/23, було задоволено клопотання представника [PERSON] про передачу справи за підсудністю та передано за підсудністю позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця до Кіровського районного суду міста Дніпра за належною територіальною підсудністю за зареєстрованим місцем проживання відповідача: [ADDRESS] . Оглядом сайту ЄДРСР судом встановлено, що ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2024 року (головуючий суддя Ханієва Ф.М.), справа №203/1916/21, було задоволено у повному обсязі заяву представника позивача про закриття провадження у справі та скасування заходів забезпечення позову в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко Олександр Олексійович, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, договорів іпотеки, припинення права власності, припинення записів, та закрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко Олександр Олексійович, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, договорів іпотеки, припинення права власності, припинення записів, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю предмета спору, Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2021 року, в цивільній справі №203/1916/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко Олександр Олексійович, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, договорів іпотеки, припинення права власності, припинення записів, скасовано заборону [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та будь-яким іншим особам, вчиняти будь-які дії (в тому числі купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на нерухоме майно: - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2239395412101; - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці, кадастровий номер 1221481500:04:001:0101, цільове призначення якої 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2207711112214; - земельну ділянку, кадастровий номер 1221481500:04:001:0101, площею 0,2078 га, цільове призначення якої 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2145700512101. Скасовано заборону державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку інші дії передбачені чинним законодавством України) щодо нерухомого майна: - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2239395412101; - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці, кадастровий номер 1221481500:04:001:0101, цільове призначення якої 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2207711112214; - земельної ділянки, кадастровий номер 1221481500:04:001:0101, площею 0,2078 га, цільове призначення якої 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2145700512101. Судові витрати зі сплати судового збору у справі не відшкодовувались. За змістом ухвали суду від 14.03.2024 року, судом було встановлено, що за відомостями зі спадкової справи, 01.12.2022 року до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кравченка О.О. із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] , [INFO] , який зазначив, що померлий [PERSON] залишив на його ім`я заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченком О.О. 27.11.2020 року за реєстровим номером 2849. Інших спадкоємців за відомостями зі спадкової справи №49/2022 у померлого [PERSON] немає. Суд визнав заяву представника позивача про закриття провадження у справі обґрунтованою, оскільки після залучення правонаступника померлого позивача [PERSON] відповідача-1 [PERSON] на час ухвалення судом судового рішення між сторонами не залишилося неврегульованих питань, та інтереси позивача та відповідача у справі співпадають. Тому заяву представника позивача було задоволено, а провадження у справі закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю предмета спору. Вказана ухвала суду від 14.03.2024 року набрала законної сили станом на 14.03.2024 року. Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 14.11.2019 року по 12.09.2024 року Відділення №8 у місті Дніпрі ПуАТ «КБ «Акордбанк», сформованої 12.09.2024 року, 14.11.2019 року на рахунок [PERSON] в ПуАТ «КБ «Акордбанк» були перераховані грошові кошти, згідно з договором позики від 14.11.2019 року, в суму 200000,00 грн. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ) заборгованість за договором позики від 14.11.2019 року в сумі 200000,00 грн. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15, частина 1 статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень статей 1220, 1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною 1 статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до положень статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі №14-53цс18. Відповідно до пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5, зареєстрованої Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за №283/8882, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту. ВС роз`яснив, що стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. При цьому, на відміну від пред`явлення вимоги безпосередньо до спадкоємців, кредитор, скеровуючи претензію до нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. ВС вказав, що тлумачення вищенаведеної норми матеріального права, яка пов`язує настання строку пред`явлення вимоги до спадкоємців від дня, коли кредитор дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, а не з часу його обізнаності щодо наявності спадкоємців, які прийняли спадщину (постанова від 11.07.2018 у справі №495/1933/15-ц). Також, як вказав ВС у постанові від 26 жовтня 2022 року, справа №336/437/21, провадження №61-9023св22, при тлумаченні статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (стаття 1281 ЦК, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Тлумачення статті 1281 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить, що вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (стаття 1282 ЦК, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1281 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна (постанова ВС від 24 листопада 2021 року у справі №615/473/20, провадження №61-9358св21). При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України (постанова ВС від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц, провадження №61-25487св18). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає (постанова КЦС ВС від 13.02.2019 року, справа №369/13976/15-ц; постанова КЦС ВС від 27.03.2019 року, справа №806/2-1093/2011). Згідно зі статтею 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Нормою частини 3 статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Строки давності виконують декілька функцій, в числі яких забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушення прав осіб, які могли мати місце у випадку, якщо б суди розглядали їх справи на основі доказів, що могли би бути неповними за спливом часу. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року у справі №263/11337/19 (провадження №61-10706св20). Верховний Суд зауважує, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки, якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц). Відповідно до положень статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Цивільного кодексу України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Вказані правові висновки викладені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.04.2019 р. у справі №902/326/16 та від 24.09.2019 р. у справі №922/1151/18, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.05.2020 р. у справі №922/1467/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.09.2020 р. у справі №904/1080/19.6.14 та від 28 жовтня 2020 року у справі №910/10963/19. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень статей 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, що містять інформацію щодо предмета доказування. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з роз`ясненнями, наданими в пункті 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин 4, 5 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз викладеного вище вказує, що позивач як кредитор померлого спадкодавця [PERSON] дотрималась строків, визначених частинами 2 та 3 статті 1281 ЦК України, для пред`явлення вимог кредитора спадкодавця до спадкоємця, який прийняв спадщину. Оскільки [PERSON] помер [INFO] , що є датою відкриття спадщини, відповідно до вимог статей 1220, 1223 ЦК України, заява про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] від [PERSON] надійшла до приватного нотаріуса 01.12.2022 року, а заява-претензія Тимошишиної Н.Г. від 17.02.2023 року надійшла до приватного нотаріуса 27.02.2023 року. При цьому, як видно з матеріалів справи, 23.11.2023 року позивач ознайомилась з матеріалами спадкової справи №49/2022, а тому саме 23.11.2023 року дізналась про прийняття спадщини відповідачем [PERSON] , що і стало підставою для подальшої заміни неналежного відповідача приватного нотаріуса Кравченка О.О. на належного спадкоємця [PERSON] , та, відповідно, направлення справи для розгляду за належною територіальною підсудністю до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська. Встановлений законом граничний строк пред`явлення позивачем вимог до відповідача становить 23.05.2024 року включно. Тобто, враховуючи вимоги частин 2 та 3 статті 1281 ЦК України, позивач дотрималась встановленого законом шестимісячного строку для пред`явлення вимоги кредитора померлого спадкодавця як боржника до його спадкоємця, який прийняв спадщину 01.12.2022 року. Також судом було встановлено, що єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] за заповітом є відповідач [PERSON] , інших спадкоємців за відомостями зі спадкової справи №49/2022 у померлого [PERSON] немає. При цьому на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини [INFO] , дійсний розмір вимог позивача як кредитора складає 200000,00 грн, відповідно до наданих суду договору позики грошових коштів від 14.11.2019 року, платіжного доручення від 14.11.2019 року №141119/02 на суму 200000,00 грн, виписки з банківського рахунку від 12.09.2024 року в ПуАТ «КБ «Акордбанк» на суму 200000,00 грн, дата проводки 14.11.2019 року. Позивач, своєю чергою, зверталась, як до спадкодавця за його життя, так і після його смерті до спадкоємця відповідача [PERSON] із вимогою про повернення заборгованості у розмірі 200000,00 грн. Водночас сторона відповідача, відповідно до вимог частини 1 статті 1282 ЦК України, не довела суду обсяг спадкового майна та його вартість, що мало би становити межі відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця [PERSON] . Суд дійшов висновку, що позивач як кредитор спадкодавця довела суду належними та допустимими доказами розмір заборгованості боржника на день відкриття спадщини [INFO] , який складає 200000,00 грн, наявність єдиного спадкоємця боржника відповідача [PERSON] , дотримання нею строку, визначеного статтею 1281 ЦК України, тобто строку звернення з вимогою до спадкоємців боржника, бо спадщину [PERSON] було прийнято 01.12.2022 року, а із заявою-претензією до спадкоємців позивач звернулась до приватного нотаріуса 17.02.2023 року, яка надійшла до приватного нотаріуса 27.02.2023 року. Водночас відповідач не виконав свій обов`язок та, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, не довів суду розмір та вартість успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. З огляду на викладене вище, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому, з урахуванням того, що сторона відповідача подала до суду письмову заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, а також, враховуючи встановлену доведеність та обґрунтованість позовних вимог, те, що судом встановлено порушення прав позивача на повернення їй заборгованості спадкодавця від спадкоємця, суд вирішує заяву відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Так, судом було встановлено, що позивач як кредитор померлого спадкодавця [PERSON] дотрималась строків, визначених частинами 2 та 3 статті 1281 ЦК України, оскільки після відкриття спадщини 03.10.2022 року відповідач прийняв спадщину 01.12.2022 року, а позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою-претензією до спадкоємців про сплату заборгованості спадкодавця 17.02.2023 року, яка надійшла до приватного нотаріуса 27.02.2023 року. Позивач ознайомилась з матеріалами спадкової справи №49/2022 23.11.2023 року, а тому саме 23.11.2023 року дізналась про прийняття спадщини відповідачем [PERSON] . Водночас до суду із позовом про стягнення боргу кредитором спадкодавця позивач звернулась 09.10.2023 року, тобто з дотримання встановленого строку позовної давності у три роки, який спливає 23.11.2026 року. Тому суд відхиляє як безпідставну заяву відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд, враховуючи мотиви суду, вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2000,00 грн. V. Висновки суду за результатами розгляду справи та вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд дійшов висновку про необхідність задоволення у повному обсязі позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, та стягнення [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 14.11.2019 року у розмірі 200000,00 грн. При цьому, відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України, [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2000,00 грн.

Outcome: approved