Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

У травні 2025 р. позивач звернувся до суду і свої вимоги мотивує тим, що 21.10.2021 між ТОВ «Суперіум» та [PERSON] було укладено договір позики № 3802, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 40 000 грн для задоволення особистих потреб на умовах строковості, зворотності та платності. Загальний розмір кредиту за Договором позики складав 43 400 грн., з урахуванням суми, зазначеної в п. 3.3. Договору позики (Плата за оформлення договору позики, яка складає 8,5 % від розміру Позики, зазначеної у п. 1.1.). Строк кредитування Договору позики - 30 календарних місяців з моменту (дати) зарахування суми позики на рахунок позичальника. Свої зобов`язання позикодавець виконав, надавши грошові кошти позичальникові. В той же час, в порушення умов Договору позики, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав. За весь період дії Договору позики позичальником сплачено 0 грн. У зв`язку з неналежним виконанням умов Договору позики, станом на 01.04.2025 р. у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 213 523,66 грн, яка складається з: заборгованість по тілу - 43 400 грн; заборгованість по відсоткам - 124 076,26 грн; заборгованість по комісії 46 047,39 грн. Посилаючись на викладене, просять суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору. 05.06.2025 ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми відкрите спрощене позовне провадження по справі і призначено судове засідання. Представник позивача в просив суд слухати справу у його відсутність та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач до суду не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Одночасно також була повідомлена через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, прийшов до наступних висновків. Судом при розгляді справи встановлено, що 21.10.2021 року між ТОВ «Суперіум» та [PERSON] було укладено Договір позики № 3802. ТОВ «Суперіум» свої зобов`язання за Договором позики виконало, надало позичальнику грошові кошти в розмірі 40 000 грн для задоволення особистих потреб на умовах строковості, зворотності та платності. Загальний розмір кредиту за Договором позики складав 43400 грн., з урахуванням суми, зазначеної в п. 3.3. Договору позики (Плата за оформлення договору позики, яка складає 8,5 % від розміру Позики, зазначеної у п. 1.1.). Строк кредитування Договору позики - 30 календарних місяців з моменту (дати) зарахування суми позики на рахунок позичальника. Відповідач не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 01.04.2025 р. у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 213 523,66 грн. яка складається з: заборгованість по тілу - 43400 грн; заборгованість по відсоткам - 124 076,26 грн; заборгованість по комісії 46 047,39грн. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»). На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті1та частини другої статті8 Закону України «Про споживче кредитування»Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі «Правила про споживчий кредит»). Цією жпостановоювизнано такою, що втратила чинність,постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит,-щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимогЗакону України «Про споживче кредитування»та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування»розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другоїстатті 11 Закону України «Про споживче кредитування»після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятоїстатті 12 Закону України «Про споживче кредитування»умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинностіЗаконом України «Про споживче кредитування»(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої ст. 11, частини п`ятої ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові Великої Палати від 13 липня 2022 року у справі №194/1387/19 (провадження №14-44цс21). Відповідно п.3.9 Договору позики № 13802 від 21.10.2021 року сторонами встановлено комісію за управління (обслуговування) кредитної заборгованості в розмірі 0,1% у місяць від загальної суми позики за календарний день та нараховується за кожний день користування позикою, починаючи з 7 місяця користування позичальником позикою. Однак, розмір комісії за управління (обслуговування) кредитної заборгованості, який визначено в Договору позики № 13802 від 21.10.2021 року, встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості. При цьому, з тексту позовної заяви взагалі не випливає і зміст вказаної послуги, і обґрунтованість встановлення плати за її надання відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». Пунктом 4.4.2 Договору позики № 13802 від 21.10.2021 року передбачено, що позикодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатні консультації з питань виконання умов цього Договору. Умови вищевказаного Договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Враховуючи те, що позичальнику встановлено щомісячну плату за послуги, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку про те, що положення Договору позики № 13802 від 21.10.2021 року, укладеного між ТОВ «Суперіум» та [PERSON] щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за управління (обслуговування) кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених в кредитному договорі, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача комісії у розмірі 46 047 грн 39 коп слід відмовити. Щодо заборгованості по відсоткам, суд зазначає наступне. Відповідач [PERSON] не виконала зобов`язання за Договором позики № 13802 від 21.10.2021, укладеним з ТОВ «Суперіум». Відповідачу була видана сума кредиту в розмірі 40 000 грн. З урахуванням комісії за оформлення Договору, розмір заборгованості тіла складає 43 400 грн. Відсотки - 124 076,26 грн. Однак як саме нараховувалися відсотки на залишок тіла кредиту за користування кредитом, з Довідки за заборгованістю (а.с.14), наданого позивачем, не вбачається. Крім того, судом встановлено, що на момент розгляду справи, у матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували правильність нарахування кредитором відсотків за договором, зокрема, в частині визначення періоду такого нарахування, а також сум, з яких виходив, нараховуючи такі відсотки, та які бажає стягнути позивач за даним позовом. На підтвердження заборгованості позивачем надано тільки Довідку за заборгованістю, яка не відображає ні період, за який здійснювалось нарахування процентів, ні відсоткову ставку, на яку згідно договору мають нараховуватись відсотки. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача відсотків в сумі 124 076,26 грн слід відмовити. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором позики № 13802 від 21.10.2021 року в сумі 43 400 грн, з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту 43 400 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 492,23 грн, з урахуванням задоволених позовних вимог (20,32%). На підставі викладеного, ст.ст. 526, 530, 549-551, 599, 624, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд

Outcome: partial