Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

13.06.2025 керівник Бериславської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Великоолександрівської селищної ради Бериславського району, звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , зазначаючи [PERSON] , ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 05.05.2025 року у справі № 650/2694/25 звільнено від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 2 ст. 197-1 КК України у зв`язку із закінченням строків давності у кримінальному провадженні № 12022231090000025 від 13.01.2025 року. В ході досудового розслідування по даному кримінальному провадженню було встановлено, що [PERSON] , в порушення вимог ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та ст.ст. 53, 54, 112, 130 ЗК України, достовірно знаючи про наявність у межах земельних ділянок приватної форми власності, із кадастровими номерами 6520980300:03:045:0011 та 65020980300:03:045:0012, що розташовані за межами населених пунктів на території села Білоусове Великоолександрівської селищної територіальної громади Бериславського району Херсонської області, які на підставі договору оренди перебувають у користуванні фермерського господарства «Кубань», з метою культивування більшої площі земельної ділянки та отримання у подальшому більшого прибутку незаконно та самовільно зайняв земельні ділянки державної форми власності історико-культурного призначення (курган) загальною площею 0,2556 га ( 0,1275 га та 0,1281 га). Такими діями [PERSON] , завдано шкоду на загальну суму 21 064.51 грн., яку частково ним відшкодовано в ході досудового розслідування у розмірі 5000 грн., невідшкодовано в сумі 16 064.51 грн., в зв`язку з чим прокурор звернувся до суду з даним позовом. Прокурор надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник Великоолександрівської селищної ради ради подав клопотання про розгляд справи без участі та зазначив, що заявлений позов прокуратурою підтримує та позовні вимоги просить задовольнити в повній мірі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначаючи, що позовні вимоги визнає і не заперечує щодо їх задоволення. За таких обставин суд вважає, що судовий розгляд може бути проведено за відсутності сторін. Судом встановлено, що у провадженні Великоолександрівського районного суду Херсонської області перебувало кримінальне провадження № 12022231090000025 від 13.01.2022 року, у якому Великоолександрівську селищну раду визнано потерпілою юридичною особою, по факту самовільного зайняття земельної ділянки [PERSON] . Так, встановлено, що [PERSON] наприкінці листопада 2021 року, у порушення вимог ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та ст. ст. 53, 54, 112, 150 Земельного кодексу України, достовірно знаючи про наявність у межах земельних ділянок приватної форми власності із кадастровими номерами 6520980300:03:045:0011 площею 13,11 га та 6520980300:03:045:0012 площею 13,34 га, що розташовані за межами населених пунктів на території села Білоусове Великоолександрівської селищної територіальної громади Бериславського району Херсонської області, які на підставі договору оренди перебувають у користуванні Фермерського господарства «Кубань», з метою культивування більшої площі земельної ділянки та отримання у подальшому його роботодавцем більшого прибутку, за допомогою належної ФГ «Кубань» сільськогосподарської техніки, а саме трактора марки «NEW HOLLAND T7070», та 3-х рядного культиватора навісного КН-3,8 незаконно та самовільно зайняв земельні ділянки державної форми власності історико -культурного призначення (курган) загальною площею 0,2556 га (0,1275 га та 0,1281 га). Своїми діями [PERSON] заподіяв Великоолександрівській селищній територіальній громаді шкоди на загальну суму 21064.51 гривень. В ході досудового розслідування [PERSON] добровільно відшкодував лише частину завданих збитків, а саме 5000 грн. Ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 05.05.2025 у справі № 650/2694/25 [PERSON] , звільнено від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України. Кримінальне провадження № 1202223109000025 від 13.01.2022 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до ст. 12, 229 ЦПК України такі докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги , об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно із ч. 4 ст. 56 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. У частині четвертій рішення від 08.04.1999 по справі №3-рп99 Конституційний Суд України зазначив, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У ч. 1 рішення Конституційний Суд констатував право прокурора або його заступника самостійно визначати і обґрунтовувати в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 12.05.2021 по справі № 806/2361/18 представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або не належним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів. Розглядаючи питання обґрунтування прокурором підстав представництва інтересів держави у суді, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наголошено, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. При цьому, бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 904/82/19, від 19.01.2021 у справі № 904/71/19, від 02.02.2021 у справі № 904/75/19, у справі №172/232/20. Судом встановлено, що Великоолександрівською окружною прокуратурою Херсонської області направлявся лист № 50-2150ВИХ-25 від 30.05.2025 про прийняття рішення про представництво інтересів Великоолександрівської селищної ради та звернення до Великоолександрівського районного суду Херсонської області області з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди (збитків) в сумі 16 064,51 грн. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Великоолександрівського районного суду від 05.05.2025 у справі № 650/2694/25 [PERSON] , звільнено від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України. Кримінальне провадження № 12022231090000025 від 13.01.2022 за обвинуваченням [PERSON] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. При цьому, цивільний позов прокурора у кримінальному провадженні залишено без розгляду, у зв`язку із закриттям справи за обвинувальним актом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Згідно із ч. 8 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує. На підставі ст. 44 Кримінального кодексу України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 Кримінального кодексу України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі. Отже, матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 Кримінального кодексу України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг; відсутність заперечень обвинуваченого. Будь-яких інших підстав та умов для цього законом не встановлено. Відповідно, дотримання наведених умов, є безумовною підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності, тобто, суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа). Також суд враховує, що ч. 1 ст. 2 Кримінального кодексу України передбачено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 11 Кримінального кодексу України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення. Отже, лише винне діяння, в розумінні Кримінального кодексу України буде вважатися кримінальним правопорушенням, відповідно, закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності) не є реабілітуючою підставою. При цьому, ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України визначено чіткий перелік реабілітуючих підстав. Нереабілітуючими підставами при закритті кримінального провадження, передбачені ч. 2 вказаної статті, які, в тому числі, вирішують питання про вчинення кримінального правопорушення, є, зокрема, закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності. Тобто закриття кримінального провадження зі звільненням особи від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою діяння, яке містить склад кримінального правопорушення. Отже, за змістом наведених норм права, звільнення від кримінальної відповідальності застосовується лише щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та за наявності умов, передбачених законом. Враховуючи, що ухвала Великоолександрівського районного суду Херсонської області області від 05 травня 2025 року, якою звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито вказане кримінальне провадження, відповідачем не оскаржувалась, а відтак у позивача наявні підстави для доведення шкоди у порядку цивільного судочинства. Вчинення [PERSON] , кримінального правопорушення, внаслідок чого завдано шкоду Великоолександрівській селищній раді, не спростовано відповідачем у судовому засіданні. Суд наголошує, що згідно із ч. 8 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України, як зазначено вище, закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 1 цієї статті, не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує. [PERSON] , особисто подав письмове клопотання, у якому зазначив, що вчинене ним кримінальне правопорушення наприкінці листопада 2021 року, а з моменту вчинення минули строки притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, тому просить суд звільнити його від кримінальної відповідальності, закрити кримінальне провадження. Як вказав Верховний Суд в постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 455/229/17, дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 Кримінального кодексу України є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 Кримінального кодексу України. Також у постанові від 14 лютого 2018 року в справі № 398/571/15-ц Верховний Суд дійшов висновку, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, в контексті розглядуваного правового інституту, не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У такому випадку Кримінальний кодекс України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими. Верховний Суд України у постанові від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14 вказав, що аналіз норм Цивільного кодексу України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Наведений висновок було підтверджено Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21 квітня 2021 року в справі № 648/2035/17. Також аналогічний підхід і висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі №161/7881/20. Аналізуючи вищенаведене, [PERSON] мав право не заявляти клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності згідно із ч. 1 ст. 49 Кримінального кодексу України - у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а просити суд проводити повний судовий розгляд, в ході якого він мав би можливість у вставленому законом порядку доводити свою невинуватість у скоєнні кримінального правопорушення, в якому обвинувачувався. Разом із тим, [PERSON] , не довів відсутності своєї вини у заподіянні збитків Великоолександрівській селищній раді та навпаки визнав позовні вимоги повністю, а отже судом встановлено склад кримінального правопорушення. Згідно зі ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до змісту ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, що набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд доходить висновку про доведеність факту вчинення відповідачем кримінального правопорушення, що встановлено ухвалою суду від 05.05.2025 року, у зв`язку із чим державі в особі Великоолександрівській селищній ради заподіяна шкода, яка підлягає відшкодуванню. Також відповідно до частини 1\~статті 141\~ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 грн. 20 коп. На підставі ст. 131-1 Конституції України; ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»; ст. ст. 15, 16, 22, 1166 ЦК України; ст. ст. 2, 11, 44, 49 КК України; ст. 284 КПК України;

Outcome: approved