Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

04.03.2025 року позивач, [PERSON] , через свого представника адвоката Косенчука Сергія Івановича, звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 01.10.2021 року у розмірі 175\~500,00 грн., та судові витрати. В обґрунтування якого зазначив наступне, 01.10.2021 року між мною [PERSON] та [PERSON] , укладено договір позики (посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за №5008), за яким [PERSON] отримала від позивача гроші в сумі 175 500.00 (сто сімдесят п`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) гривень, що еквівалентно 6 500,00 (шість тисяч п`ятсот) доларів США. Передачу грошей було здійснено після підписання цього договору, про що підтверджено розпискою сторін на самому договорі. Зазначив, що пунктом 2 договору позики сторони домовились про те, що: а) Позичальник зобов`язаний погасили всю суму позики., визначену у п. 1 цього Договору, до 01.08.2022 року б) виконання зобов`язання за договором буде здійснюватися з 01 по 15 число кожного місяця рівномірними платежами у сумі 19 500,00 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) гривень, що еквівалентно 722,00 (сімсот двадцять два) доларів США і перераховуватися позичальником у безготівковій формі за платіжними реквізитами, що будуть вказані позикодавцем. При цьому таке повідомлення має бути здійснено позикодавцем у письмовій формі. Разом з тим, до сьогодні, умови договору не виконані. Відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань та не повертає суму заборгованості, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися в суд з даним позовом. Ухвалою суду від 05.03.2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Копію ухвали надіслано сторонам. Відповідач скористався своїм правом на відзив, 30.06.2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про примусове стягнення заборгованості згідно Договору позики, оскільки вона сплачує борг згідно умов Договору добровільно, а порушення термінів відбулось у зв`язку з форс мажорними обставинами, також просила не стягувати з неї витрати по сплаті судового збору, оскільки вона добровільно виплачує заборгованість. У відзиві вказала, що відповідно до договору позики від 01.10.2021 року, вона зобов`язувалась повернути позику у розмірі 175?500 (сто сімдесят п`ять тисяч п`ятсот) гривень до 01.08.2022 року. Однак у зв`язку з початком воєнних дій на території України та вимушеним виїздом до Республіки Польща у березні 2022 року, де вона наразі перебуває під тимчасовим захистом, відповідачка втратила можливість здійснювати підприємницьку діяльність та отримувати стабільний дохід, що унеможливило своєчасне виконання зобов`язань за вказаним договором. Про ці обставини та їх вплив на платоспроможність вона своєчасно повідомила Позивача. Крім того пояснила, що станом на 15 червня 2025 року вона погасила частину заборгованості у розмірі 41?510 (сорок одна тисяча п`ятсот десять) гривень, що підтверджується самим Позивачем. Зараз вона офіційно працевлаштована та має стабільну заробітну плату і почала повертати борг. Від виконання зобов`язань за договором відповідачка ніколи не відмовлялася, про що Позивач був належним чином повідомлений. З огляду на добровільне виконання зобов`язань та наявність об`єктивних поважних причин прострочення, вважає, що звернення до суду з вимогою про примусове стягнення заборгованості є передчасним та необґрунтованим. В судове засідання, призначене 07.08.2025 року, сторони повідомлені своєчасно та належним чином не з`явилися. Позивач та його представник у судове засідання не з`явився, від представника позивача - Косенчука С.І. надійшла заява про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач, повідомлений своєчасно та належним чином у судове засідання, призначене 07.08.2024 року, не з`явився. Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін по справі та ухвалити заочне рішення відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 01.10.2021 року між мною [PERSON] та [PERSON] , укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою О.М., зареєстрований в реєстрі за №5008. Відповідно до умови договору позики [PERSON] отримала від позивача гроші в сумі 175\~500,00 (сто сімдесят п`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) гривень, що еквівалентно 6 500,00 (шість тисяч п`ятсот) доларів США. Передачу грошей було здійснено після підписання цього договору, даний факт підтверджено розпискою сторін на самому договорі. Пунктом 2 договору позики сторони домовились про те, що: а) Позичальник зобов`язаний погасили всю суму позики., визначену у п. 1 цього Договору, до 01.08.2022 року б) виконання зобов`язання за договором буде здійснюватися з 01 по 15 число кожного місяця рівномірними платежами у сумі 19 500,00 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) гривень, що еквівалентно 722,00 (сімсот двадцять два) доларів США і перераховуватися позичальником у безготівковій формі за платіжними реквізитами, що будуть вказані позикодавцем. При цьому таке повідомлення має бути здійснено позикодавцем у письмовій формі. Пунктом 3 передбачено, що позичальник вправі повернути повну суму позики, а позикодавець зобов`язується прийняти повернуті грошові кошти і раніше визначеного у пункті 2 цього договору кінцевого терміну. Копією договору позики та наявною в ньому розпискою від 01.10.2022 року підтверджується факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 175\~500,00 грн. [PERSON] отримав від [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за договором позики грошові кошти у сумі 41\~510,00 грн., що підтверджується наданими суду копіями платіжних інструкцій від 09.06.2025 року та 15.05.2025 року. Даний факт сторонами не оспорюється, а отже, передбачає визнання обставин передачі грошових коштів у межах зобов`язальних правовідносин, що виникли на підставі укладеного між сторонами договору позики. З урахуванням викладеного, суд вважає встановленим факт передачі відповідачем - [PERSON] , позивачу - [PERSON] грошових коштів у розмірі 41 510,00 грн. в рахунок виконання зобов`язання за договором позики. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, слід виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування ст.ст.1 046, 1047 ЦК України слід встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 у справі №6-79цс14, відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, письмовий договір позики та правильно складена письмова розписка позичальника (разом або кожній окремо) є самостійним підтвердженням існування між сторонами правовідносин, пов`язаних із наданням та отриманням у борг коштів. В такому випадку договір позики, крім обов`язкових умов, повинен містити застереження, в якому зазначено, що позикодавець передав, а позичальник прийняв гроші у певній сумі або про те, що сторони підтверджують передання грошових коштів до (під час) підписання договору або інше. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Враховуючи те, що 01.10.201 року між сторонами було укладено договір позики, відповідач отримав грошові кошти у борг, що підтверджується написаною ним розпискою, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договорів та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даного договору. Згідно ч. 2 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Тобто, кредитор має виконати свій обов`язок з повернення боргового документа, або видачі розписки при неможливості повернення боргового документа під час прийняття виконання. У ст. 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. На підтвердження свого права на пред`явлення вимоги до відповідача про повернення грошових коштів, отриманих у позику, позивачем надано суду копію договору позики та наявної в ньому розписки. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Копіями платіжних інструкцій від 09.06.2025 року та 15.05.2025 року підтверджується той факт, що [PERSON] отримав від [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 01.10.2021 року грошові кошти у сумі 41\~510,00 грн., решта боргу у розмірі 133,990,00 грн. залишається не сплаченим. Однак суд звертає увагу на те, що військова агресія російської федерації проти України розпочалася 24.02.2022 року, у той час як договір позики було укладено 01.10.2021 року, і його умови передбачали повернення грошових коштів до 01.08.2022 року. Отже, на момент настання строку виконання зобов`язання відповідач уже перебував у зобов`язальних правовідносинах і мав достатній час для належного виконання умов договору до серпня 2022 року. Крім того позов подано до суду у березні 2025 року, що свідчить про значний проміжок часу, який минув від моменту, коли зобов`язання мало бути виконано. Даних, які б свідчили про повернення відповідачем всієї суми заборгованості позивачу за договором позики від 01.10.2021 року матеріали справи не містять. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, що відповідачем [PERSON] не виконані умови щодо повернення всієї суми грошових коштів згідно договору позики від 01.10.2021 року в строки, передбачені договором, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача решти боргу у розмірі 133 990,00 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 134 ЦПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. На підставі\~ст. 141 ЦПК України, оскільки судом частково задоволено позов, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог (1786,59*133 990,00 /175\~500,00) в розмірі 1364,00 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до Постанови КЦС ВС від 30.09.2022 року за № 761/38266/14, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть, у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулося у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено: «… у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення».

Outcome: partial