Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.09.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі - ТОВ «Лінеура Україна») та відповідачем укладено кредитний договір №3176951. За цим кредитним договором відповідач отримав 5100 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені умовами кредитного договору. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом його підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Лінеура Україна» виконало свої зобов`язання, проте, відповідач порушив умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів, яка становить 35909,70 грн., з яких 5099,99 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 30809,71 грн. - заборгованість за відсотками. 13.09.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір факторингу №ККЛУ-13092023, згідно умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набув право вимоги за кредитним договором № 3176951 від 23.09.2022. Просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судовий збір. 03.02.2025 постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження, яка повернулася на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 23.09.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3176951 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», згідно з умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» надало фінансовий кредит у розмірі 5100 грн. строком на 360 днів, з реальною стандартною процентною ставкою 1,99% в день, а відповідач зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користуванням ним. Відповідно до п.2.1. кредитного договору №3176951 від 23.09.2022 кредит надається товариством y безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або на іншу платіжну карту клієнта, реквізити якої наданні клієнтом товариству з метою отримання кредиту. Відповідно до листа ТОВ «Пейтек Україна» від 04.03.2024 ТОВ «Лінеура Україна» 23.09.2022 перерахувало грошові кошти у розмірі 5100 грн на банківську картку № [NUMBER] . 28.06.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено додатковий договір про прощення (анулювання) боргу до договору №3176951 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується погасити частину основного боргу за договору у сумі 2550 грн. у термін до 01.07.2023, а товариство звільняє клієнта від обов`язку сплатити решту частину основного боргу за договором у сумі 2550 грн. 04.07.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено додатковий договір про прощення (анулювання) боргу до договору №3176951 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується погасити частину основного боргу за договору у сумі 2550 грн у термін до 07.07.2023, а товариство звільняє клієнта від обов`язку сплатити решту частину основного боргу за договором у сумі 2550 грн. 10.07.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено додатковий договір про прощення (анулювання) боргу до договору №3176951 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується погасити частину основного боргу за договору у сумі 2550 грн. у термін до 16.07.2023, а товариство звільняє клієнта від обов`язку сплатити решту частину основного боргу за договором у сумі 2550 грн. 18.07.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено додатковий договір про прощення (анулювання) боргу до договору №3176951 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується погасити частину основного боргу за договору у сумі 1530 грн. у термін до 24.07.2023, а товариство звільняє клієнта від обов`язку сплатити решту частину основного боргу за договором у сумі 3569,99 грн. 26.07.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено додатковий договір про прощення (анулювання) боргу до договору №3176951 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується погасити частину основного боргу за договору у сумі 2550 грн. у термін до 01.08.2023, а товариство звільняє клієнта від обов`язку сплатити решту частину основного боргу за договором у сумі 2550 грн. 13.09.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір факторингу №ККЛУ-13092023, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № ККЛУ-13092023 від 13.09.2023 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 35909,70 грн., з яких: 5099,99 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 30809,71 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до виписки розрахунку заборгованості за кредитним договором №3176951 від 23.09.2022 за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 35909,70 грн. Також вбачається, що відповідач частково здійснював оплату заборгованості, а саме: 20.10.2022 - 0,01 грн. (тіло кредиту) та 852,60 грн. (проценти); 01.12.2022 - 510 грн. (проценти). Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. В порядку визначеному ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Положеннями ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Судом встановлено, що між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено кредитний договір №3176951 від 23.09.2022 у формі електронного документу з електронними підписами сторін у розмірі 5100 грн. строком на 360 днів, з реальною стандартною процентною ставкою 1,99% в день. ТОВ «Лінеура Україна» надав відповідачу кредит шляхом перерахування коштів у розмірі 5100 грн. на рахунок відповідача. Неодноразово між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладались додаткові договори про прощення (анулювання) боргу до договору №3176951. Однак станом на день подачі позову до суду відповідачем борг за кредитним договором не повернуто. Доказів належного виконання своїх договірних зобов`язань щодо повернення коштів відповідачем суду не надано. Розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, будь-яких інших розрахунків, на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості, скаржником не надано. Позивач набув право вимоги за кредитним договром, за яким відповідач свої зобов`язання не виконав, а тому обгрунтовано вимагає стягнення з нього заборгованості за цим договором. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. З урахуванням наданих доказів, суд вважає можливим стягнути на користь позивача, до якого перейшло право вимоги за кредитним договором №3176951 від 23.09.2022, заборгованість в сумі 35909,70 грн., яка складається з 5099,99 грн. - заборгованість за кредитом, 30809,71 грн. - заборгованість за відсотками. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2422,40 грн., у зв`язку з документальним підтвердження їх понесення.

Outcome: approved