Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

[PERSON] 18 квітня 2025 року звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з останнього аліменти на її утримання у розмірі 4000 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. На підтвердження своїх позовних вимог позивач вказала, що 30 березня 2023 року уклала шлюб із [PERSON] , який рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2024 року між ними розірвано. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Оскільки здійснює догляд за малолітньою донькою, тому не має змоги працювати, а тому самостійного заробітку у неї немає і вона потребує матеріальної допомоги від чоловіка, відповідача по справі, який спроможний її надати але добровільно не надає. Позивач в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві зазначила проводити розгляд без її участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причин неявки суду невідомі, заперечень відносно позову не надав. 06 травня 2025 року надіслав клопотання про надіслання йому на адресу копії позовної заяви з додатками та копію ухвали поро відкриття провадження у справі. 20 травня 2025 року, 09.06.2025 року та 24.07.2025 року відповідач на адресу суду направив заяви про відкладення розгляду справи, оскільки він не отримував позовної заяви з додатками, та просив направити її на вказану ним адресу. Судом 21 травня 2025 року, 10 червня 2025 року на адресу відповідача, яка ним вказана у клопотанні, направлялися позовна заява з додатками, однак конверт до суду повертався із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». 24 липня 2025 року відповідачу на його електронну адресу, яка вказана ним у клопотанні, направлялася позовна заява із додатками, яка згідно довідки про доставку електронної відправки вкладення, доставлена відповідачу 24 липня 2025 року о 10 год. 19 хв. Судом вживались усі заходи для належного повідомлення відповідача, а також для направлення останньому позовної заяви із додатками, щоб забезпечити його право на доступ до правосуддя, а також забезпечити його право надати до суду відзив на позов. Однак відповідач будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, із позовною заявою з додатками, не скористався своїм правом на подання відзиву. Тому суд прийшов до висновку про розгляд справи за наявними у справами матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2024 року розірвано. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим відділом ДРАЦС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 03 серпня 2023 року від шлюбу народилася [PERSON] , [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Позивачка на даний час не працює, а доглядає за дитиною, до досягнення нею 3-річного віку, малолітня дитина, проживає разом з матір`ю за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Витягами з реєстру територіальної громади №№ 2025/004884852, 2025/004884431 від 15.04.2025 року. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Статтею 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, право дружини на утримання виникає за наявності складу таких юридичних фактів: 1) вагітність або проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; 2) походження дитини від чоловіка (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення, факт біологічного походження); 3) здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою. У зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивачка немає змоги працювати і утримувати себе. Також, суд, при встановленні розміру аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище позивачки, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. В добровільному порядку питання щодо утримання дружини позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. В постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19 передбачено, що право на аліменти у дружини-матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині-матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу. Отже, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає малолітня дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Відповідно до матеріалів справи відповідач є батьком малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою. [PERSON] здійснює догляд за дитиною, яка не досягла трирічного віку. [PERSON] суду не надав доказів неможливості надання матеріальної допомоги на утримання дружини у розмірі, який визначений судом, та доказів відсутності у нього заробітку через наявність об`єктивних поважних причин. Відповідач є працездатною особою. Дитина сторін, яка не досягла трирічного віку, проживає з позивачкою, яка здійснює за нею постійний догляд, та позбавлена можливості працювати у зв`язку з цим, а відтак потребує матеріальної допомоги від відповідача, право на отримання якої передбачено законом. З огляду на встановлені судом обставини справи, оцінивши надані сторонами докази в сукупності, виходячи з засад розумності та справедливості, а також дотримання балансу інтересів сторін, суд вважає, що позов слід задовільнити повністю, врахувавши, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дружини (протилежного відповідач не довів та не надав суду докази), з якою проживає їх спільна дитина, та яка позбавлена можливості працювати та забезпечувати свої потреби, до досягнення дитиною трьох років у розмірі 4000 гривень щомісячно. Суд вважає, що такий розмір аліментів буде справедливим, співмірним, реальним, достатнім і відповідатиме потребам позивача та рівню платоспроможності самого відповідача. Згідно ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України, зазначене рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач подала позов 18 квітня 2025 року, про що свідчить відмітка суду, суд прийшов до висновку, що аліменти підлягають стягненню з 18 квітня 2025 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави. Відповідно до ст. 192 ч.1 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Outcome: approved