Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах позивача звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] на території Російської Федерації помер батько позивача - [PERSON] , який за життя був співвласником квартири, загальною площею 48.9 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS] . Іншими співвласниками зазначеної квартири є дружина померлого - [PERSON] , дочка померлого - [PERSON] , та позивач - [PERSON] . Державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Оксамитною Н. В. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що через військові дії Російської Федерації неможливо встановити місце відкриття спадщини та коло спадкоємців. Вказує, що дружина померлого [PERSON] своєчасно спадщину не прийняла, донька померлого [PERSON] правом на звернення із заявою при прийняття спадщини не скористалась, постійно проживає в США. Просить встановити, що місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , є квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , а також встановити, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги майна померлого. Від відповідача відзив на позов не надходив. Позивач до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, посилався на обставини викладені у позові. Відповідач у судовому засіданні визнала позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 17 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Дослідив матеріали справи, вислухав покази свідків, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. 26 квітня 1986 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб (а.с.10). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцвом про народження (а.с.9). [INFO] в місті Ставрополь Ставропольського краю Російської Федерації помер [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Як видно із свідоцтва про права власності на житло, [PERSON] був співвласником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу №426/2024 (а.с.13). Постановою державного нотаріуса Першої криворізької державної нотаріальної контори Оксамитною Н. В. від 22 січня 2025 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Відповідно до копії спадкової справи №426/2024, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємці першої черги за законом, в саме: дружина померлого [PERSON] та дочка [PERSON] , спадщину в установлений законодавством строк не прийняли, подали нотаріусу заяви, відповідно до яких не заперечують, щоб спадщину на своє ім`я оформив син спадкодавця [PERSON] . У судовому засіданні було допитано відповідача [PERSON] , як свідка, яка пояснила, що [PERSON] її син. Вони з [PERSON] перебували у шлюбі, жили у гуртожитку по [ADDRESS] . У 1999 році чоловік поїхав на заробітки, додому приїжджав кожного року на 2-3 тижні. Коли почався коронавірус перестав приїзджати, а потім розпочалася війна. Пізніше їм повідомили, що [PERSON] потрапив до лікарні та помер. Іншої родини у померлого не було. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вони з [PERSON] та [PERSON] товаришували. [PERSON] [PERSON] постійно приїжджав, зустрічались з ним раз на рік. Вказувала, що [PERSON] та [PERSON] шлюб не розривали, проживали по [ADDRESS] , іншої сім`ї померлий не мав. Про смерть [PERSON] дізналася від його дружини. Викладеним обставинам відповідають спадкові правовідносини. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст.1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). За приписами ст.ст. 1220, 1221 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Частиною першою статті 1222 ЦК України встановлено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За змістом ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною першою, другою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 ЦК України). Під час розгляду справи встановлено, що позивач є сином померлого [PERSON] , а тому, відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, є спадкоємцем за законом першої черги. Разом з тим, право на спадкування за законом у першу чергу, крім позивача, мають дружина померлого [PERSON] та дочка [PERSON] . Інших дітей у померлого не було, що підтверджується показаннями свідків. У матеріалах справи відсутні докази того, що інші спадкоємці першої черги зверталися до нотаріального органу на території України із заявою про прийняття у спадщину нерухомого майна у передбачений законом України строк, натомість матеріали справи містять копії заяв у яких вони не заперечують проти оформлення спадщини позивачем, а тому вважаються такими, що не прийняли її. Отже єдиним спадкоємцем першої черги нерухомого майна, що залишилось після смерті [PERSON] , яке знаходиться на території України, є позивач. Частиною 3 статті 1221 ЦК України, встановлено, що якщо спадкодавець мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право». Іноземний елемент у спадкуванні може виражатися в одній з таких трьох ознак: 1) спадкодавець або спадкоємець є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; 2) спадщина знаходиться на території іноземної держави; 3) юридичний факт, який створює, змінює чи припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (наприклад, смерть спадкодавця на території іншої держави чи народження дитини, спадкові права якої захищалися до її народження в іншій державі, тощо). За наявності хоча б однієї із вказаних ознак, до відносин спадкування будуть застосовуватися положення Закону України «Про міжнародне приватне право». З урахуванням положень статей 71, 72 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося. Спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України (стаття 71 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Крім того, слід звернути увагу, що 01 грудня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», який передбачає зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь (стаття 1); вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (стаття 2). Згідно позиції, викладені в постанові Верховного суду від 13 березня 2023 року по справі №398/1796/20, у випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна в Україні. Таким чином, прийняття у спадщину нерухомого майна, що належало спадкодавцю, який помер на території іншої країни спадкоємцю необхідно подати відповідну заяву за місцем знаходження нерухомого майна, тобто в Україні та за законодавством місцезнаходження цього майна, законодавством України. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, приймаючи до уваги, що квартира, яка на праві спільної сумісної власності належить померлому [PERSON] , знаходиться на території України, суд вважає, що місцем відкриття спадщини після його смерті є місцезнаходження нерухомого майна - квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Виходячи з вищенаведеного, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, оскільки позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати по сплаті судового збору при подачі позовної заяви до суду, суд вважає за можливе покласти судові витрати на позивача.

Outcome: approved