Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«СІТІ ФІНАНС» (далі Товариство або позивач) через свого представника Титаренко В.В. звернулося у травні 2025 року до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказує на те, що 12.04.2019 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі АТ «Райффайзен Банк Аваль» або Банк) та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до якого Банк відповідачу картковий рахунок та встановив поточний ліміт, розмір якого на дату початку кредитування становив 26400,00 грн з максимальним лімітом, в межах якого встановлюється поточний ліміт, в розмірі 500000,00 грн. строком на 48 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 45,0% річних, а відповідач зобов`язався повернути Банку кредит та сплатити проценти за його користування. Всупереч умовам кредитного договору відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 49\~480,64 грн, з яких: 43182,00 грн сума заборгованості за дозволеним овердрафтом; 4911,38 грн сума заборгованості за недозволеним овердрафтом; 1387,26 грн сума заборгованості за відсотками. В подальшому, 20.12.2022, права вимоги за кредитним договором Банк відступив Товариству на підставі договору про відступлення права вимоги. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останнім не здійснено жодного платежу на погашення заборгованості за кредитним договором ні на рахунок первісного кредитора, ні на рахунок нового кредитора. Позивач (новий кредитор) направив відповідачу досудову вимогу про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, яка станом на дату подання позову до суду не виконана відповідачем. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 49\~480,64 грн, а також понесені позивачем судові витрати у розмірі сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. 2 червня 2025 року від представника відповідача, адвоката Покотило Ю.В., до суду надійшов відзив, згідно з яким відповідач позов не визнає. Вважає, позивачем не надано первинних документів, які б засвідчили, що позикодавецем були надані грошові кошти відповідачу у розмірі, передбаченому кредитним договором, а відповідач ці кошти отримав. Зокрема, наданий позивачем витяг з банківської виписки по рахунку є неповним і не дозволяє встановити точний час та місце конкретних операцій, а розрахунок заборгованості є виключно внутрішнім документом позивача та не може бути доказом позовних вимог. При цьому, з наданого розрахунку вбачається, що станом на даний час існує переплата по кредитному договору в сумі 26455,84 грн на користь відповідача. Просить відмовити у позові повністю. 9 червня 2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, до якої долучено повну виписку по рахунку відповідача на 146 аркушах. У відповіді на відзив міститься клопотання про долучення до матеріалів справи повної виписки, яка подається замість попередньо наданого витягу з виписки у зв`язку з її значним обсягом. Представник позивача зазначає, що з наданої виписки по особовому рахунку вбачається, що відповідач здійснював дії, направлені на погашення заборгованості і це свідчить про намагання відповідача сплатити кредит, тобто про визнання ним боргу. Відповідач у повній мірі користувався кредитними коштами, також часткове збільшення кредитного ліміту відбулося за рахунок простроченої заборгованості за відсотками по кредиту, які були нараховані кредитором, що відображено у доданому розрахунку заборгованості та у виписці, яка є належним та допустимим доказом заборгованості за кредитним договором. 13 червня 2025 року від представника відповідача до суду надійшли заперечення, згідно з якими сторона відповідача стверджує, що дії Банку про збільшення кредитного ліміту не відповідають положенням кредитного договору та не підтверджуються наявними у справі доказами. Повна виписка по особовому рахунку подана позивачем лише разом з відповіддю на відзив. Позивач не обґрунтував причини, з яких він не зміг подати цей доказ у встановлений строк. Окрім того, позивачем до відповіді на відзив долучено три виписки по трьом окремим особовим рахункам, а розрахунок зроблено лише по одному. З виписки по о/р № [NUMBER] також убачається, що вихідний залишок станом на 22.05.2023 становив 0,00 грн, що підтверджує відсутність будь-якої заборгованості за кредитом, для обслуговування якого був відкритий цей рахунок. Ухвалою суду від 08.05.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 04 червня 2025 року. Ухвалою суду від 04.06.2024 розгляд справи за клопотанням представника відповідача відкладено на 30 липня 2025 року. 30 липня 2025 року судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у нарадчій кімнаті. Призначене судове засідання з розгляду справи по суті на 12.08.2025. Представник позивача в судове засідання не з`явився, попередньо подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив. Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, викладених у поданих ним заявах по суті справи (відзиві та запереченні). Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які у них містяться, заслухавши пояснення представника відповідача, встановив фактичні обставини, відповідні спірні правовідносини та дійшов наступних висновків. 12 квітня 2019 року [PERSON] власноруч, в присутності працівника (уповноваженої особи) АТ «Райффайзен Банк Аваль», підписав Заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» №010/0714/82/91853230 (далі у тексті - Заява), Додаток №1 до цієї Заяви, Анкету кредитної картки, Паспорт споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредитна картка» (а.с. 5 - 10). У пункті 1.2 Заяви вказано, що на її умовах клієнт має право отримати, а Банк зобов`язаний за умови відсутності (недостатності) коштів на КР надати клієнту в межах поточного ліміту кошти (кредит), а клієнт зобов`язаний повернути Банку кредит та сплатити проценти за його користування. Кредит надається шляхом зарахування коштів кредиту на КР одночасно з ініціюванням клієнтом платіжних видаткових операцій за КР або шляхом договірного списання Банком коштів кредиту у КР у випадках, визначених договором. Метою кредиту є придбання клієнтом товарів (робіт, послуг) для задоволення власних особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з інформацією, розміщеною в загальному доступі на офіційному веб-сайті Національного банку України АТ «Райффайзен Банк Аваль» (з 17.05.2021 - АТ "Райффайзен Банк", код за ЄДРПОУ - 14305909) внесений до Державного реєстру банків з 27.03.1992, Реєстраційний номер у Державному реєстрі банків - 94. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Нормою частини 2 статті 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування»\~передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Тим самим між Банком (кредитодавцем) та відповідачем (позичальником) був укладений кредитний договір № №010/0714/82/91853230 від 12.04.2019 (далі у тексті Кредитний договір). Умовами укладеного Кредитного договору передбачено: максимальний ліміт кредиту 500\~000,00 грн, в межах якого встановлюється поточний ліміт кредиту; розмір поточного ліміту на дату початку кредитування 26400,00 грн; строк кредиту - 48 місяців; проценти за користування кредитом, в т.ч. за недозволеним овердрафтом фіксована процентна ставка 45,0% річних; форма погашення кредиту поповнення КР. Умовами Кредитного договору визначено порядок погашення заборгованості за кредитом, згідно з яким клієнт зобов`язаний до двадцятого числа включно кожного місяця, наступного за місяцем користування кредитом, сплатити Банку обов`язковий платіж в розмірі п`ять відсотків від власної заборгованості перед Банком, але не менше тридцяти гривень або суми власної заборгованості перед Банком, якщо вона менше за зазначену суму. Заборгованість за недозволеним овердрафтом та сума прострочених грошових зобов`язань за договором мають бути сплачені клієнтом в повному обсязі негайно (п. 4.2 Заяви). У визначений пунктом 4.2 Заяви строк Клієнт має забезпечити наявність коштів на зарплатному рахунку, зазначеному у пункті 1.7 Заяви, а у випадку його відсутності/закриття/припинення трудових відносин між організацією-роботодавцем та клієнтом на картковому рахунку (КР), для подальшого здійснення Банком договірного списання коштів згідно з умовами договору. У випадку об`єктивної неможливості забезпечення клієнтом достатньої суми на рахунках (арешт коштів, закриття рахунків тощо), з яких Банк здійснює договірне списання коштів з метою погашення клієнтом заборгованості за кредитом, погашення заборгованості за кредитом може бути здійснене клієнтом будь-яким іншим шляхом, погодженим Банком. Уклавши кредитний договір, відповідач погодився на запропоновані йому умови отримання та користування кредитними коштами та взяв на себе зобов`язання повернути отримані кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними і виконувати інші зобов`язання в порядку та на умовах, передбачених цим договором, зокрема, здійснювати страхові платежі за договором добровільного страхування життя (п. 6.1, 6.2 Заяви), сплачувати комісії за одержання готівкових коштів з карткового рахунку (зняття готівки, п.2 розд.3 Паспорта споживчого кредиту) тощо. Отже, між Банком та відповідачем на підставі укладеного Кредитного договору виникли кредитні правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, інших актів законодавства. Тієї ж дати відповідач [PERSON] отримав у Банку платіжну картку [NUMBER] , що підтверджується розпискою про отримання картки від 12.04.2019 (а.с. 11). У подальшому, у період з 13.04.2019 по 22.05.203 відповідач користувався наданими йому Банком кредитними коштами шляхом зняття готівки з карткового рахунку та здійснення безготівкових платежів з використанням платіжної картки, у зв`язку з чим Банк нараховував йому проценти за користування кредитом, що підтверджується наданими позивачем банківськими виписками (а.с. 14-19, 86-232). Згідно зі сталою практикою Верховного Суду доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що надана позивачем повна банківська виписка не може бути прийнята судом як доказ, оскільки подана з порушенням строку, з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Цивільним процесуальним кодексом України встановлені певні правила щодо подання доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (ч.5 ст. 81 ЦПК України). Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. (ч.2 ст. 83 ЦПК України). Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. (ч.4 ст. 83 ЦПК України). У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. (ч.5 ст. 83 ЦПК України). Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. (ч.8 ст. 83 ЦПК України). Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. (ч.8 ст. 83 ЦПК України). До позовної заяви у цій справі позивач долучив витяг (неповну виписку) по картковому рахунку відповідача на 6 аркушах, у якій відображено частину банківських операцій на початку та в кінці періоду користування відповідачем кредитними коштами, зазначивши у позовній заяві, що така неповна виписка подається у зв`язку з великим об`ємом повної виписки по рахунку і в подальшому, за потреби до суду буде надана повна виписка по рахунку. Повна виписка по рахунку відповідача на 146 аркушах позивачем разом з відповіддю на відзив була подана до суду через підсистему «Електронний суд» з одночасним надісланням цих матеріалів відповідачу та його представнику. При цьому у відповіді на відзив позивач клопотав долучити до матеріалів справи повну виписку як таку, що подається замість попередньо наданого витягу, обґрунтувавши це її значним об`ємом. Вирішуючи питання щодо прийняття до розгляду повної виписки по картковому рахунку, поданої позивачем разом з відповіддю на відзив, суд виходить з наступних міркувань. Наведені вище правила подання доказів, зокрема передбачені ст. 83 ЦПК України, спрямовані на практичну реалізацію таких основних засад (принципів) цивільного судочинства як змагальність сторін та рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом. При цьому, слід мати на увазі, що метою доказування є встановлення судом об`єктивних обставин (фактів), які мають значення для вирішення справи, що слідує зі змісту ч.1 ст. 76 ЦПК України. Частинами першою та другою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Європейський Суд з прав людини, практику якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди зобов`язані застосовувати при розгляді справ як джерело права, у своєму рішенні у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії» від 23 червня 1993 року (заява № 12952/87, п. 63) вказав на те, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них. За тлумаченням ЄСПЛ принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом (див. рішення «Кресс проти Франції» (Kress v. France), [GC], заява № 39594/98, п. 72, ECHR 2001-VI; «Ф.С.Б. проти Італії» (F.C.B. v. Italy) від 28 серпня 1991 року, серія A № 208-B, п. 33; «Т. проти Італії» (Т. v. Italy) від 12 жовтня 1992 року, серія A № 245-C, п. 26; та «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria), заява № 54698/00, п. 28, від 8 червня 2006 року). Окрім цього, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що, застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати надмірного формалізму, який може зашкодити справедливості провадження (див. рішення у справі "Волчлі проти Франції" (Walchli v. France), заява № 35787/03, пункт 29, від 26.07.2007; "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998). З огляду на наведене вище, ураховуючи те, що: позивач зазначив про існування такого доказу (виписки по картковому рахунку) у позовній заяві, надавши її частину разом з позовною заявою, повідомивши, що не може надати її у повному обсязі через великий об`єм; додав повну виписку разом з іншою заявою по суті справи (відповіддю на відзив) до початку судового розгляду, обґрунтувавши неможливість її подання у встановлений строк великим обсягом; у свою чергу відповідач знав про існування такого доказу і отримав його у повному об`ємі до початку судового розгляду, маючи можливість підготувати свої заперечення чи надати докази на спростування відповідної обставини; - то суд вважає, що прийняття такого доказу до розгляду, поданого позивачем з порушенням установленого законом строку, не ставить сторону відповідача в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні зі стороною позивача. Тобто, у цьому випадку не порушуються принципи змагальності та рівності сторін. В інакшому випадку неприйняття судом до розгляду доказу, який має важливе значення для встановлення об`єктивних обставин у справі, було б проявом надмірного процесуального формалізму і суперечило б завданням цивільного судочинства у цій справі. Таким чином, суд дійшов висновку, що повну банківську виписку по рахунку, подану позивачем разом з відповіддю на відзив, слід прийняти до розгляду. В ході судового розгляду суд установив, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання, несвоєчасно і не у повній мірі погашав заборгованість за кредитом, внаслідок чого у нього перед Банком утворилася заборгованість за Кредитним договором в загальному розмірі 49\~480,64 грн, з яких: 43182,00 грн сума заборгованості за дозволеним овердрафтом; 4911,38 грн сума заборгованості за недозволеним овердрафтом; 1387,26 грн сума заборгованості за відсотками. Розмір заборгованості відповідача підтверджується також, окрім банківської виписки по рахунку, Розрахунком заборгованості по картковому кредиту, складеному представником Банку та поданому позивачем, у якому наведені дані, що повністю відповідають даним, відображеним у банківській виписці (а.с. 20-21). Заперечення представника відповідача про те, що з наданого розрахунку вбачається переплата по кредитному договору в сумі 26455,84 грн на користь відповідача, спростовуються змістом зазначеного розрахунку. У зв`язку зі встановленим вище, у Банку виникло право грошової вимоги на зазначену суму. 20 грудня 2022 року АТ «Райффайзен Банк», як Первісний кредитор з однієї сторони, та позивач - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС», як Новий кредитор з іншої сторони, підписали (уклали) договір відступлення права вимоги №114/2-57-F, за пунктом 2.1 якого на умовах та в порядку, встановленому цим договором та відповідно до ст. 512-519 ЦК України, Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору за плату належні йому права вимоги, а Новий кредитор приймає належні Первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах Боржників (а.с. 22-26). Згідно з пунктом 2.3.3. згаданого вище Договору відступлення права вимоги дата підписання Реєстру боржників відповідає даті відступлення прав. На виконання умов укладеного Договору відступлення права вимоги його сторони підписали Реєстр боржників від 23.05.2023, у якому серед інших вказано: П.І.Б. відповідача, його РНОКПП, номер та дата Кредитного договору, загальна сума заборгованості за Кредитним договором - 49480,64 грн. (а.с. 29-34). У матеріалах справи також міститься платіжна інструкція № 658 від 18.05.2023, згідно з якою ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«СІТІ ФІНАНС» оплатило Банку загальну вартість портфеля заборгованості за договором відступлення права вимоги №114/2-57-F від 20.12.2023 (а.с. 28). Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514\~Цивільного кодексу\~України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. З огляду на встановлені обставини, право вимоги до відповідача за Кредитним договором перейшло від Банку до позивача з 23.05.2023 і він з цієї дати є новим кредитором за Кредитним договором. 23 жовтня 2024 року позивач листом з описом вкладення надіслав відповідачу досудову вимогу за вих. №1-114573 від 15.10.2024, у якому вимагав оплатити заборгованість за Кредитним договором в загальній сумі 49480,64 грн (а.с. 35-38). Таким чином та обставина, що станом на дату подання до суду позову у цій справі існує непогашена заборгованість відповідача перед позивачем за Кредитним договором у загальній сумі 49480,64 грн, підтверджується належними, допустимими і достовірними доказами по справі, а саме: банківськими виписками, розрахунком заборгованості по картковому кредиту, реєстром боржників від 23.05.2023 до договору відступлення права вимоги №114/2-57-F від 20.12.2022, досудовою вимогою за вих. №1-114573 від 15.10.2024. Наведені докази узгоджуються між собою як в цілому, так і в окремих деталях, і у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність встановлених вище обставин справи. Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Ураховуючи те, що позивач довів наявність невиконаного відповідачем зобов`язання перед Банком за Кредитним договором, право вимоги за яким у подальшому перейшло до позивача, а відповідач не надав доказів на спростування зазначених обставин, то суд дійшов висновку, що права позивача порушені відповідачем і позов слід задовольнити повністю. Інші доводи і заперечення сторони відповідача, на думку суду, не є важливими і доречними з огляду на предмет доказування та встановлені обставини у цій справі. Відповідно до рішення «Проніна проти України» (№ 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року) п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Щодо судових витрат. Позивач просить вирішити питання розподілу судових витрат та стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір та понесені ним витрати на правову допомогу. Відповідно до частин першої та другої статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до положення ч.1 ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 3028,00 гривень, який був сплачений ним згідно платіжної інструкції № 452 від 03.03.2025, що міститься у матеріалах справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, також витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з частинами першою та другою статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). До позовної заяви додано копії: свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії від 22.02.2022; ордера на надання правничої допомоги від 02.05.2025, виданого адвокатом Титаренко В.В. на надання правничої допомоги ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС»; Договору №14/06/23 від 14.06.2023 про надання правничої допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом Титаренком В.В. (далі у тексті - Договір); Додатку №1 до Договору; Замовлення №1019 від 28.02.2015 до Договору; Акту виконаних робіт (наданих послуг) від 28.02.2025; платіжної інструкції №521 від 03.03.2025 (а.с.41-49). Згідно з Актом виконаних робіт (наданих послуг) від 28.02.2025 адвокат надав позивачу наступні послуги: - аналіз судової практики та законодавства (к-сть витраченого часу - 1 год.; вартість - 400 грн); - аналіз матеріалів, отриманих від клієнта за Кредитним договором (к-сть витраченого часу - 1 год.; вартість 400 грн); - підготовка позовної заяви заяви до суду з додатками до неї, відправлення пакету документів до суду (к-сть витраченого часу - 1 год; вартість - 600 грн); Загальна вартість робіт (послуг) складає 1400,00 грн. Таким чином, з огляду на положення ч. 1-3 ст.\~137\~ЦПК України суд дійшов висновку, що надані представником позивача зазначені вище докази підтверджують понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з цією справою, у сумі 1400,00 гривень. Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22) викладено висновок про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (п. 7.8 постанови). Ураховуючи відсутність заперечень сторони відповідача щодо заявленого позивачем розміру витрат на правову допомогу, суд не вбачає підстав для зменшення суми зазначених судових витрат. За таких обставин, з урахуванням співмірності та розумності розміру судових витрат, їхньої дійсності та необхідності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі. На підставі наведеного вище, відповідно до статей 509, 512, 514, 525, 526, 629, 1054 ЦК України,

Outcome: approved