Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

Позивач звернулася\~в суд з позовом\~ до відповідача\~про розірвання\~шлюбу посилаючись\~на те,\~що сторони \~перебувають у зареєстрованому шлюбі,\~ мають дітей: [PERSON] , 2008 року народження та [PERSON] , 2019 року народження, які проживають з нею. Подружнє життя не склалось через несумісність характерів, врати почуття любові та поваги один до одного . Спільне господарство не ведеться . На примирення не згодна. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07 квітня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 15 квітня 2025 року відмовлено відповідачу щодо розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07 травня 2025 року сторонам надавався строк на примирення. Провадження по справі зупинено. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 18 серпня 2025 року поновлено провадження по справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що з 02 квітня 2025 року припинені шлюбні відносини, З квітня 2025 року проживають окремо. Щодо примирення категорично заперечує та наполягає на розірванні шлюбу. Постановою суду від 18.06.2025 року відповідача визнано винним за ч.1 ст. 173-2 КУпАП щодо вчинення домашнього насильства відносно неї. Просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] , судові витрати стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, бажає збрегти шлюб, щоб діти жили з батьком. Позивач створила неможливі умови для спільного проживання сторін. Він намагався і намагається зберегти сім`ю. Заперечує щодо розірвання шлюбу, стягнення з нього судових витрат та залишення позивачу прізвище [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2007 року, мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Статтею 55 СК України визначено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористалася своїм правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку..., так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07 травня 2025 року сторонам надавався строк для примирення. Приймаючи до уваги, що позивач наполягає на розірвання шлюбу, примирення між сторонами не відбулось. Таким чином, збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. З урахуванням викладеного, оскільки шлюб сторін носить формальний характер, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім`ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача , після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін та права їх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп., який підлягає стягненню з відповідача на її користь. Заперечення відповідача щодо не бажання сплачувати судовий збір на користь позивача, оскільки остання звернулась до суду , не ґрунтуються на нормах закону , а тому є неприйнятними. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то позивачем в порушення ст. 81 ЦПК України не надано доказів укладення договору про отримання правових послуг, підтвердження , що особа на користь якої сплачені кошти має право на надання таких послуг, а тому в цій частині судові витрати не підлягають стягненню з відповідача. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач після розірвання шлюбу не бажає змінювати прізвище на дошлюбне, у даному випадку заперечення відповідача є неприйнятними, оскільки діюче законодавство не пов`язує його волевиявлення щодо подальшого прізвище позивача після розірвання шлюбу.

Outcome: approved