Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 29.04.2025 надійшов зазначений позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту від 12.03.2023 №\~04911-03/203 у загальному розмірі 14\~200,50\~грн. та судові витрати. На обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача Летун\~Т.В. (довіреність від 05.12.2024, а.с.\~39) у позовній заяві зазначила, що Відповідачем 12.03.2023 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №\~04911-03/2023 з Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» (далі ТОВ «АВАНС КРЕДИТ») в електронній формі. За умовами цього договору Відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 5\~000,00\~грн., проте не надав своєчасно та у повному обсязі грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом згідно із своїми зобов`язаннями за договором. У подальшому названий кредитор відступив право вимоги за цим договором Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТРУМ ГРУП» (далі ТОВ «ІНВЕСТРУМ ГРУП»), останній Позивачеві. У зв`язку з цим Відповідач, як стверджено в позовній заяві, має перед Позивачем заборгованість за названим кредитним договором у загальному розмірі 14\~200,50\~грн. (а.с.\~1-5), що включає в себе: \~5\~000,00\~грн. заборгованості за основним боргом; \~9\~200,50\~грн. заборгованості за відсотками. Після виконання вимог частин шостої восьмої статті\~187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ухвалою суду від 30.04.2025 відкрито провадження в справі, вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та їх виклику у судове засідання за наявними у справі матеріалами (письмове провадження), встановлено Відповідачеві 15-денний строк з дня отримання ухвали суду для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову, роз`яснено право і строки подання клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також роз`яснено строки розгляду справи, визначені статтею\~275 ЦПК України не пізніше 29.06.2025 (а.с.\~46-48). Надалі через неотримання Відповідачем копії зазначеної ухвали суду та копій позовної заяви із доданими до неї документами, незважаючи на можливі вжиті судом заходи, з метою дотримання прав Відповідача на захист ухвалою суду від 27.06.2025 було змінено порядок розгляду справи та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін, продовжено строк розгляду справи, встановлено нові строки для подання заяв по суті справи, призначено розгляд справи в судовому засіданні 22.07.2025 (а.с.\~55-56); Відповідача викликано із застосуванням усіх способів, передбачених статтею\~128 ЦПК України, зокрема шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному вебсайті суду (а.с.\~59-60). Представник Позивача у судове засідання 22.07.2025, відкладене на 05.08.2025 через неявку Відповідача, не з`явився, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи (а.с.\~71); у позовній заяві викладено клопотання Позивача про розгляд справи без участі його представника (а.с.\~4). Відповідач був ознайомлений з матеріалами справи за його заявою (а.с.\~67-68). Надалі у судовому засіданні 05.08.2025 визнав позовні вимоги у повному обсязі, не заперечував проти заявленої суми заборгованості, заявленої Позивачем до стягнення, про що подав письмову заяву (а.с.\~73). За загальним правилом частини першої статті\~223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав для відкладення судового засідання судом не вбачається з огляду на згадане вище клопотання сторони Позивача про розгляд справи без участі їх представника. Відповідно до положень пункту\~1 частини другої статті\~49, частини першої статті\~206 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (провадження у справі), зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з частиною четвертою статті\~206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті\~24 Постанови Пленуму від 12.06.2009\~р. №\~2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті\~11 Постанови Пленуму від 18.12.2009\~р. №\~14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову та задоволення позовних вимог Позивача, суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття\~89 ЦПК України), виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» в особі директора Кожухара\~А.А., з одного боку, та Відповідачем [PERSON] , з іншого боку, 12.03.2023 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №\~04911-03/2023 (далі Кредитний договір), копія якого долучена до позовної заяви (а.с.\~6-7). Договір підписано Відповідачем із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) «W0143»; ідентифікуючі Відповідача відомості (прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, паспортні дані, адреса місця проживання, номер мобільного телефону, реквізити належного йому платіжного засобу (номеру банківської карти) для перерахування коштів) наведено в розділі\~7 Договору «Реквізити та підписи Сторін» (а.с.\~7). За умовами названого вище Кредитного договору Кредитодавець надав Позичальнику (Відповідачу) грошові кошти у кредит у розмірі 5\~000,00\~грн. (пункт\~1.1 згаданого Договору), що відповідає заявленому до стягнення розміру заборгованості за «тілом» кредиту; строк кредитування 25\~днів (пункт\~1.2); відсоткова ставка 1,99\~% на добу (пункт\~1.3 Договору). Більш детальна інформація щодо умов кредитування і порядку погашення наведено у Графіку платежів (Додаток №\~1 до Договору, а.с.\~8) та у Паспорті споживчого кредиту (а.с.\~9). Виконання переказу кредитних коштів Відповідачеві у визначеному Кредитним договором розмірі (5\~000,00\~грн.) 12.03.2023 о 10:45\~год. підтверджується інформацією сервісу онлайн платежів «iPay.ua» (а.с.\~10). Надалі між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ІНВЕСТРУМ ГРУП» 12.06.2023 було укладено Договір факторингу №\~12062023 (а.с.\~15-17), за умовами якого останньому відступлено право грошових вимог, зокрема, до Відповідача за згаданим вище Кредитним договором. У подальшому між ТОВ «ІНВЕСТРУМ ГРУП» та Позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ»» 27.12.2023 укладено Договір факторингу №\~27122023-1 (а.с.\~18-22), за умовами якого Позивачеві відступлено права грошових вимог, зокрема, до Відповідача за згаданим вище Кредитним договором, що підтверджено, зокрема, копією витягу з реєстру боржників (а.с.\~24-25). Відповідач жодного разу не здійснив платежі на погашення кредитної заборгованості, що стверджено ним у суді та підтверджено Розрахунком заборгованості (а.с.\~12-13). Таким чином, Відповідач не надав своєчасно та в повному обсязі грошові кошти для погашення його заборгованості згідно з умовами цього Кредитного договору. У зв`язку з цим Відповідач має перед Позивачем, до якого перейшло право вимоги, заборгованість у загальному розмірі 14\~200,50\~грн. (5\~000,00\~грн. за основним боргом + 9\~200,00\~грн. за процентами). При цьому правильність нарахування зазначених сум заборгованості за кредитом та за нарахованими відсотками за згаданим Кредитним договором не викликає у суду сумніву та не заперечується Відповідачем, який ознайомлений з позовом (а.с.\~67), відзиву із запереченнями проти позову, включаючи і щодо розміру заборгованості, до суду не подавав, натомість подав заяву про визнання позову із визнанням наявним розміру заборгованості. В ухвалах суду від 30.04.2025 про відкриття провадження у цій справі (а.с.\~46-48) та від 27.06.2025 про зміну порядку розгляду справи (а.с.\~55-57) сторонам було роз`яснено засади цивільного судочинства, зокрема положення статті\~12 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (а.с.\~109). За загальним правилом частини першої статті\~82 ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. Згідно з частиною першою статті\~509, частиною першою статті\~525 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За визначеннями частини першої статті\~626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статей\~1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа\~1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. При цьому за положеннями частин першої, другої статті\~639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо ж сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості, а так само і порядок вчинення електронних правочинів, зокрема й кредитних договорів, тобто із застосуванням згаданих інформаційно-комунікаційних систем визначено Законом України «Про електронну комерцію», зокрема статтею\~11 цього Закону. За визначенням пунктів\~5, 7 частини першої статті\~3 названого Закону електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; а електронний правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Статтею\~12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено можливість використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором для підписання електронного правочину. Таким електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт\~6 частини першої статті\~3 цього Закону). При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію; одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт\~12 частини першої статті\~3 названого вище Закону). Отже, електронний підпис у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» є комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт відповідного товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений (висновки, викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №\~127/33824/19, від 14.06.2022 у справі №\~757/40395/20, від 03.02.2023 у справі №\~757/22453/20, від 29.05.2024 у справі №\~545/1750/21). Частинами першою, другою статті\~10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття\~629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті\~615 ЦК України). Згідно з вимогами статті\~526, частини першої статті\~527, частини першої статті\~530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття\~536 ЦК України). Статтею\~610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Щодо переходу права вимоги від Кредитодавця до Позивача, суд виходить з того, що за загальним визначенням правонаступництвом є перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого; правонаступництво є самостійною підставою заміни кредитора у зобов`язанні; його слід розглядати як певний юридичний механізм похідного правонабуття, за яким до правонаступника переходять суб`єктивні права та обов`язки попередника. Доказами правонаступництва щодо окремого зобов`язання може бути, зокрема, відповідний договір, на підставі якого воно виникло (зокрема, постанова Верховного Суду від 20.03.2018\~р. у справі №\~910/1972/17). Відповідно до статті\~512 ЦК України підставами для заміни кредитора у зобов`язанні є, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Так, зокрема, згідно зі статтею\~1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття\~514 ЦК України); заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття\~516 ЦК України). Зважаючи на усе викладене вище, встановлені судом і визнані Відповідачем обставини, визнання Відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що Відповідач порушив умови Договору про надання споживчого кредиту від 12.03.2023 №\~04911-03/2023, не виконав в повній мірі взяті на себе зобов`язання, а заявлений Позивачем до стягнення розмір заборгованості відповідає визначеному у названому Договорі розміру наданого Відповідачеві кредиту та процентній ставці згідно з умовам Договору, що підтверджено належними і допустимими доказами, які не оспорювались Відповідачем, а відтак наявні підстави для задоволення позову. Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту\~1 частини другої статті\~141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Проте у зв`язку з визнанням Відповідачем позову, про що перед початком розгляду справи по суті ним було подано окрему письмову заяву (а.с.\~73), суд вбачає підстави для застосування норми частини першої статті\~142 ЦПК України про повернення Позивачеві з державного бюджету 50\~відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до статей\~15, 16, 509, 525, 526, 626, 629, 639, 1054, 1056-1, 1077 Цивільного кодексу України, статей\~3, 11 Закону України «Про електронну комерцію» статей\~8, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та

Outcome: approved