Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою в якій просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , покликаючись на те, що відповідач не бажає брати участь у вихованні сина, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 травня 2025 року таку передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 26 травня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18 липня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. Відповідач у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення такого. Відзиву на позовну заяву не подав. Представник Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради як орган опіки та піклування Кравчук Л. скористалася правом, наданим ч.3 ст.211 ЦПК України, подала до суду заяву, в якій просять проводити розгляд справи у її відсутності та при ухваленні рішення взяти до уваги висновок про розв`язання спору. Ухвалою суду від 06 серпня 2025 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив такий задоволити. Заслухавши представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях. (ст.ст.12,81 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Як унормовано ст.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст.ст.150, 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України, зокрема у п.2 визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За правовою позицію Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19, від 06 червня 2024 року у справі№ 132/2049/23,від 25 вересня 2024 року у справі № 206/1513/23, від 02 жовтня 2024 року у справі № 2-5679/11, від 04 вересня 2024 року у справі№ 608/858/22, 19 лютого 2025 року у справі № 182/3090/22, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 358/689/22, від 21 травня 2024 року у справі № 303/801/23). Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 27 квітня 2023 року. У шлюбі [INFO] у них народився син [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 63. що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 08 лютого 2014 року. Звертаючись до суду з позовом, позивач батько малолітньої дитини, покликається, на те що відповідачка матір дитини його вихованням не займається, стосунки з сином не підтримує, матеріально не допомагає. Указане, також, підтверджується характеристикою Середньої загальноосвітньої школи № 90 м. Львова, відповідно до якої цікавиться успішністю та поведінкою сина виключно батько, останній відвідує батьківські збори, позашкільні заходи та бере активну участь у роботі батьківської громади класу. За час навчання у школі, мама жодного разу не поцікавилась успіхами дитини, з класним керівником не знайома. Батько самотужки займається вихованням та навчанням сина. Схожі обставини викладені у довідці закладу дошкільної освіти «Пізнайко» та характеристиці із секції карате, Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 18 квітня 2025 року, відповідачка [PERSON] не заперечує про позбавлення її батьківських прав, щодо малолітнього сина. Такий письмовий доказ свідчить, шо відповідачка не має наміру виконувати свої батьківські обов`язки чи змінити своє ставлення до дитини. За правилами ч.ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновком Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування від 18 липня 2025 року № 260001-39832 визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини. У даному висновку вказано, що матір самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не піклується про духовний та фізичний розвиток дитини, матеріально її не забезпечує, не виявляє до неї жодного інтересу, не цікавиться її життям, здоров`ям, навчанням. Оцінивши даний висновок, суд вважає такий достатньо аргументованим та враховує при вирішенні спору. За приписами ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. У судовому засіданні дитина [PERSON] висловила свою думку у підтримку заявленого позову зазначивши, що він постійно проживав з батьком до його мобілізації, його мати з ними не проживає, спілкується дуже рідко, вільного часу з ним не проводить та подарунки не дарує. Все що він пригадує, за весь час матір подарувала дві футболки та дві пари шкарпеток. Він не хоче з матір`ю спілкуватися і не цікавиться її життям так само, як і вона. Також у судовому засіданні допитано свідків: [PERSON] та [PERSON] , які були попередженими про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України за давання суду завідомо неправдивих показань та приведеними до присяги. Свідок [PERSON] , сусід позивача, надав показання, що перебуває з таким у дружніх відносинах, їхні діти дружать, син позивача неодноразово залишався у них вдома ночувати. Відповідачку ніколи не бачив, вихованням сина займається виключно позивач. Свідок [PERSON] , тітка відповідачки, показала, що остання проживає окремо від сім`ї, сином не цікавиться, зловживає алкогольними напоями у зв`язку з чим має багато боргів. Підстав недовіряти показанням свідків немає, оскільки їхні показання є логічними та послідовними, узгоджуються із дослідженими матеріалами справи. Таким чином, судом установлено, що відповідачка самоусунулася від батьківських обов`язків та ухиляється від їх виконання, оскільки остання не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться її життям, станом здоров`я, інтересами та вподобаннями, не спілкується з сином, не проявляє ініціативи до зустрічей, тобто не займається вихованням своєї неповнолітньої дитини та виконанням своїх батьківських обов`язків щодо неї, що обов`язком згідно з вимогами сімейного законодавства. Порушує права дитини на належне батьківське виховання. Відсутні жодні докази, які б свідчили проте, що відповідачці чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною. Позбавлення відповідачки батьківських прав спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача, є пропорційним меті позбавлення її батьківських прав (постанова Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі № 366/2047/18). Окрім того, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, про що йдеться у постанові Верховного Суду 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18. Підсумовуючи викладене у своїй сукупності, наявні достатні правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, Відповідачкою не висловлено свою позицію про позбавлення батьківських прав, жодних доводів у спростування позову не наведено та доказів, які б досліджувалися судом, не надано. Водночас особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України). Відповідно до вимог ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову про позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Тобто, законодавцем прописано пряму імперативну норму права щодо одночасного вирішення питання про стягнення аліментів при задоволенні позову про позбавлення батьківських прав. У ст.180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст.182 СК України). Ураховуючи однозначну необхідність у витратах на гармонійний розвиток дитини до його повноліття, з відповідача слід стягувати аліменти на користь та утримання його дитини у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ч.1 ст.79, ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 13 травня 2025 року. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі щорічно підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України). У порядку ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 гривень. Оскільки, позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору відповідно до\~ст.5 Закону України «Про судовий збір», то за приписами\~ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1 211,20 грн судового збору.

Outcome: approved