Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

27 травня 2025 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Глобинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). За життя [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка розміром 6,50 га, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії Р2 №612536, виданим Жуківською сільською радою Глобинського району Полтавської області 03.12.2002 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №17. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку прийняли його діти [PERSON] та [PERSON] шляхом звернення до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Похилої І.Г. 11.12.2024 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір про поділ спадщини, який завірений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Похилою І.Г., зареєстрований в реєстрі за №1950. Відповідно до п.2 вказаного Договору Сторони дійшли згоди, що земельна ділянка площею 6,5000 га, кадастровий номер 5320682200:00:002:0012, розташована на території Глобинської міської ради (колишня територія Жуківської сільської ради) Кременчуцького (до зміни адміністративно-територіального устрою - Глобинського) району Полтавської області, передана для ведення селянського фермерського господарства, що належала померлому - [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 № 612536, виданого Жуківською сільською радою Глобинського району Полтавської області 03 грудня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 17 перейде на підставі свідоцтва про право на спадщину у власність [PERSON] . При підготовці документів для отримання свідоцтва на право на спадкове майно [PERSON] звернулася до Глобинського відділу ЦНАП для отримання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 6,5000 га, кадастровий номер 5320682200:00:002:0012. Однак, перевіривши інформацію, що міститься в Державному реєстрі з`ясувалося, що право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за Глобинською міською радою. Як з`ясувалося, [PERSON] у 2019 році замовив виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у Державному підприємстві "Центр державного земельного кадастру". Після виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), за результатами якої присвоєний кадастровий номер 5320682200:00:002:0012 та уточнено площу 6,2800 га, [PERSON] не звернувся до органів реєстрації з метою реєстрації права власності, де він був би зазначений як власник. Оскільки земельна була сформована, але не містила інформації про власника, її відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №3972-СГ від 04.06.2018 року передано у власність Глобинської міської ради. 06.07.2018 року державним реєстратором Глобинської міської ради Стрілець В.І. зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 6,2800 га кадастровий номер 5320682200:00:002:0012, яка розташована на території Глобинської міської ради Кременчуцького району Полтавської області номер відомостей про речове право: 26982564. Таким чином, реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку, що перебуває у приватній власності, порушує спадкові права [PERSON] . В судове засідання представник позивача, позивач не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи без участі позивача та представника і підтримання позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, \~якщо учасник\~справи\~або\~його\~представник\~були\~належним\~чином повідомлені\~про\~судове\~засідання,\~суд\~розглядає\~справу\~за\~відсутності\~такого\~учасника справи\~у\~разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. 12.08.2025 представником позивача подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій зазначено що17.07.1997 р. Україною ратифіковано Європейську Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, тобто згода на обов"язковість цього міжнародного договору надана Верховною Радою України. Профільний Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права (ст.17 Закону). При тому під практикою Суду закон розуміє всю без винятку практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини (ст.1 Закону). 27.11.2018 р. у справі "Мікаіл Тюзюн проти Туреччини" №42507/06 Європейський Суд з прав людини констатував порушення статті 6 §1 що полягало в неможливості уточнити позовні вимоги, а відтак особа повинна мати можливість змінити позовні вимоги на будь-якій стадії судового процесу. Отже, в українському праві виникає колізія між національним процесуальним законодавством і практикою ЄСПЛ, однак враховуючи пріорітет застосування останньої при ухваленні рішень судами, таку слід застосовувати в якості правового інструменту в процесі розгляду цивільної справи. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] просила суд скасувати запис про право власності 26982564, який зареєстрований за Глобинською міською радою Кременчуцького району Полтавської області на земельну ділянку площею 6,2800 га кадастровий номер 5320682200:00:002:0012, яка розташована на території Глобинської міської ради Кременчуцького району Полтавської області. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на порушника. Цивільні права або інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Велика Палата неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа та характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. напр. постанови ВП ВС від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 06.04.2021 у справі № 925/642/19). У звязку з цим просить, ухвалити рішення, яким: - припинити право власності Глобинської міської ради Кременчуцького району Полтавської області на земельну ділянку площею 6,2800 га кадастровий номер 5320682200:00:002:0012, яка розташована на території Глобинської міської ради Кременчуцького району Полтавської області. - скасувати запис про право власності 26982564, який зареєстрований за Глобинською міською радою Кременчуцького району Полтавської області на земельну ділянку площею 6,2800 га кадастровий номер 5320682200:00:002:0012, яка розташована на території Глобинської міської ради Кременчуцького району Полтавської області. Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. Подаючи вище вказаний позов з вимогою лише скасувати запис про право власності на зазначену земельну ділянку не призведе до припинення права власності на неї у Глобинської міської ради, а відтак не призведе до поновлення прав [PERSON] у повному обсязі. Вказані вимоги стосуються одного предмету, є похідними одне від одного, а тому ефективним способом захисту буде саме припинення права власності та скасування запису про таке право 26982564, яке зареєстроване за Глобинською міською радою Кременчуцького району Полтавської області на земельну ділянку площею 6,2800 га кадастровий номер 5320682200:00:002:0012, яка розташована на території Глобинської міської ради Кременчуцького району Полтавської області. У постанові Верховного Суду від\~17\~лютого\~2020\~року у справі №\~820/1961/18 зазначено, що під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява. Суд погоджується з доводами представника позивача та ухвалив прийняти до розгляду вказану заяву. Представник відповідача\~Глобинської міської ради, в судове засідання не з`явився, у заяві міський голова просив про розгляд справи за відсутності їх представника, проти задоволення позову з урахуванням збільшених позовних вимог не заперечує. В судовому засіданні 22 серпня 2025 завершено розгляд справи за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Судом встановлено, що відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії Р2 №612536, виданого Жуківською сільською радою Глобинського району Полтавської області 03.12.2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №17, [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка розміром 6,50 га. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку прийняли його діти [PERSON] та [PERSON] . 11.12.2024 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір про поділ спадщини, який завірений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Похилою І.Г., зареєстрований в реєстрі за №1950. Відповідно до п.2 вказаного Договору Сторони дійшли згоди, що земельна ділянка площею 6,5000 га, кадастровий номер 5320682200:00:002:0012, розташована на території Глобинської міської ради (колишня територія Жуківської сільської ради) Кременчуцького (до зміни адміністративно-територіального устрою - Глобинського) району Полтавської області, передана для ведення селянського фермерського господарства, що належала померлому - [PERSON] перейде на підставі свідоцтва про право на спадщину у власність [PERSON] . Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5320682200:00:002:0012 зареєстровано за Глобинською міською радою. Статтею 316\~ЦК України\~визначено,\~що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317\~ЦК України власникові\~належать права\~володіння,\~користування та\~розпоряджання своїм\~майном. Статтею 321 ЦК України встановлена непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст.328\~ЦК України право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Підставами припинення права власності на землю\~є юридичні факти, з якими закон пов`язує припинення правовідносин земельної власності. Земельний кодекс України визначає юридичні факти, які ведуть до припинення права державної, комунальної та приватної власності на землю. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Статтею 140\~Земельного кодексу\~України визначено,\~що підставами\~припинення права\~власності на\~земельну ділянку\~є: добровільна\~відмова власника\~від права\~на земельну\~ділянку; смерть\~власника земельної\~ділянки за\~відсутності спадкоємця; відчуження\~земельної ділянки\~за рішенням\~власника; звернення\~стягнення на\~земельну ділянку\~на вимогу\~кредитора; відчуження\~земельної ділянки\~з мотивів\~суспільної необхідності\~та для\~суспільних потреб; конфіскація\~за рішенням\~суду; невідчуження\~земельної ділянки\~іноземними особами\~та особами\~без громадянства\~у встановлений\~строк у\~випадках,\~визначених цим\~Кодексом; примусове вилучення земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав) (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі 922/2589/19, пункти 109 -111). Підсумовуючи зазначені норми законодавства, суд приходить до висновку, що відновити порушене право позивача можливо шляхом припиненням права власності на земельну ділянку Глобинської міської ради та скасування судовим рішенням запису про право власності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 3 ст. 12 ЦПК України, ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України»). Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає, що позов [PERSON] до Глобинської міської ради підлягає задоволенню.

Outcome: approved