Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] через представника звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою в обґрунтування якої зазначила, що їй належить на праві приватної власності житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель, що розташований за адресою [ADDRESS] . Право приватної власності підтверджується договором купівлі-продажу від 09.08.1994 року, посвідченим державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області. Право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстроване Куп`янським міжміським бюро технічної інвентаризації 20.09.1994 року та занесене в реєстрову книгу № 6262. Також, рішенням Піщанської сільської ради Куп`янського району Харківської області від 17.02.2004 року житловому будинку, який належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області 09.08.1994 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2221 було надано поштову адресу [ADDRESS] . На момент виникнення права власності (1994 рік) вона виконала обов`язки щодо реєстрації права власності в БТІ на відповідних паперових носіях. Однак, своє право власності на житловий будинок не зареєструвала у відповідному реєстрі, тому будь-які відомості про право власності на житловий будинок були відсутні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно або в Реєстрі права власності на нерухоме майно станом на 09.12.2024 року. Здійснити реєстрацію права власності на житловий будинок, з причин викладених в рішенні про відмову в проведенні реєстраційних дій № 75510843 від 09.10.2024 року не може. Так, 09.10.2024 року вона звернулася із заявою № 63366558 щодо державної реєстрації права вланості на житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] . За результатами розгляду заяви, документів та відомостей Державного реєстру прав встановлено, що інформація про реєстрацію права власності у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня. У зв`язку з чим державним реєстратором було направлено запит до органу, який відповідно до законодавства проводив реєстрацію права власності до 2013 року, до Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області № 3277/0/276-23 від 20.07.2023 року. Департаментом реєстрації отримано відповідь Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області № 1925 від 21.07.2023 року, в якій зазначено, що зберігачем інвентарних справ на об`єкти нерухомого майна, розташовані на території Куп`янської громади, було визначено КП «Куп`янське БТІ», будівля якої через збройну агресію була зруйнована. Таким чином, на сьогодні неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01.01.2013 року на будь-який об`єкт нерухомого майна, розташований в населених пунктах, що входять до складу Куп`янської громади. Таким чином, на теперішній час вона не має документів, які б могли підтвердити право власності на вищевказаний будинок, окрім договору купівлі-продажу від 09.08.1994 року. Згідно з договору купівлі-продажу від 09.08.1994 року складається з земельної ділянки, на якій розташований один жилий будинок з ракушняка, обкладений цеглою, житловою площею 35,1 кв.м., який в плані земельної ділянки позначений літерою «А», при якому є надвірні будівлі та споруди: літня кухня літера «Б», два сараї літера «В» та «Г», льох літера «Е», вбиральня літера «Д», огорожа №1. Відповідно до технічного паспорту від 05.10.1994 року житлова площа вищевказаного будинку становить 35,1 кв.м., загальна площа становить 69,4 кв.м. Просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який в плані земельної ділянки позначений літерою «А», житловою площею 35,1 кв.м., загальною площею 69,4 кв.м., та на надвірні будівлі та споруди: літню кухню літера «Б», два сараї літера «В» та «Г», льох літера «Е», вбиральню літера «Д», огорожу №1. Ухвалою суду від 11.12.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Справа призначена до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 17.06.2025 року закрито підготовче судове засідання у справі. Справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься клопотання начальника Куп`янської міської військової адміністрації А. Беседіна про розгляд справи без участі представника відповідача за наявними в матеріалах справи документами згідно з вимогами чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі договору-купівлі продажу від 09.08.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Черняєвою А., позивач [PERSON] є власником житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташований за адресою [ADDRESS] , що складається з земельної ділянки, на якій розташований один жилий будинок з ракушняка, обкладений цеглою, житловою площею 35,1 кв.м., який в плані земельної ділянки позначений літерою «А», при якому є надвірні будівлі та споруди: літня кухня літера «Б», два сараї літера «В» та «Г», льох літера «Е», вбиральня літера «Д», огорожа №1. (а.с. 9-10). Право приватної власності [PERSON] на вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями було зареєстровано Куп`янським бюро технічної інвентаризації, про що, внесено відповідний запис за № 6262 в реєстрову книгу за № 37. Про те, матеріали справи не містять доказів про наявність чи відсутність відомостей про реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок вищезазначеною адресою. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Гвоздович А.І. № 75510843 від 11.10.2024 року, [PERSON] у здійсненні реєстрації права власності було відмовлено на підставі п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», де зазначено, що у державній реєстрації може бути відмовлено у разі коли подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно (а.с. 7). Відомостей про оскарження [PERSON] рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно № 75510843 від 11.10.2024 року матеріали справи не містять. Частина 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" містить припис стосовно того, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, у випадках, визначених ст. 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. Частиною 3\~ст.\~3\~Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1.реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2. на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. До 2013 року реєстрація права власності на житлові будинки проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення). На даний час КП ?Куп`янське БТІ? не здійснює господарську діяльність, його будівля повністю зруйнована, база даних та архівні справи знищені внаслідок збройної агресії рф. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 цього Кодексу). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 41\~Конституції України гарантується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відсутність реєстрації права власності відповідно до ЗУ «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст.\~206\~ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). За змістом абз. 3 п. 24 Постанови Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції № 2 від 12.06.2009 року у разі безумовного визнання відповідчаем позову, якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших (відмінних від відповідача) осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову з наведенням в мотивувальній частині рішення посилань лише на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог у повному обсязі. Європейський суд з прав людини зазначав, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18.07.2006 року № 63566/00, § 23). На підставі викладеного,

Outcome: approved