Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом в якому просить визнати за,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~(паспорт\~Серії [NUMBER] ,\~виданий Високопільським\~РВ УМВС\~України в\~Херсонській області\~від 21.11.1998\~року,\~РНОКПП [NUMBER] )\~право власності\~на житловий\~будинок з\~господарськими будівлями\~та спорудами,\~що розташований\~за адресою: [ADDRESS] .\~\~ В обґрунтування позову зазначив, що він є власником будинку з прилеглими до нього будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якому він здійснює ремонт, сплачує комунальні послуги тобто утримує будинок на правах власника, разом з тим позивач не може оформити право власності на будинок, з причини відсутності належних правовстановлюючих документів. Отже, оскільки у встановленому законом порядку позивач не може оформити свої права через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, він змушений звернутися до суду з даним позовом. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає\~\~задоволенню з наступних підстав. Дослідивши надані суду письмові докази, а також проаналізувавши наведені позивачем доводи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. В січні 2025 року, [PERSON] вирішила приватизувати земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок. Для замовлення технічної документації по відведенню земельної ділянки необхідно було надати пакет документів, у тому числі витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який би підтвердив, що, [PERSON] є власником вищевказаного домоволодіння. [PERSON] виявила, що в неї відсутнє Свідоцтво про право власності на будинок і починаючи з 01.01.2013 органи БТІ не видають ні Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, ні їхні дублікати. Позивач постійно та безперервно володіє та користуюся належним на праві власності житловим будинком. Проте, звернувшись до реєстратора по відповідну довідку, дізналася, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містить відомостей про те, хто є власником будинку [ADDRESS] . У зв`язку із втратою правовстановлюючого документа на будинок позивач позбавлений можливості вільно набувати прав, пов`язаних з майном, зокрема зареєструвати право власності на цей будинок у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, що почав діяти з 2013 року. Позивач позбавлений можливості вирішити питання по відновленню правовстановлюючого документа в позасудовому порядку, у той час як житловий будинок з будівлями і спорудами був придбаний на законних підставах, нікому іншому не проданий, не передарований, заборони на відчуження (арешти) зазначеного об`єкту нерухомості відсутні, зазначений об`єкт нерухомості не перебуває в іпотеці. Відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. \~ \~ \~ \~ Відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає стаття 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, системний аналіз наведених положень закону та наданих судами вищих інстанцій роз`яснень дозволяє дійти висновку, що право особи, яка володіє нерухомим майном, втім не може підтвердити своє право власності на нього перед третіми особами, може бути захищене шляхом визнання за нею такого права в судовому порядку. \~ \~ \~ \~Аналізуючи фактичні обставини справи, а також положення діючого на момент набуття позивачем права на спірний будинок, суд дійшов висновку про належність на праві власності позивачу вказаного житлового будинку, оскільки його було набуто у встановленому законом порядку та не вбачається підстав для припинення такого права на момент розгляду справи. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Підставою звернення позивача до суду є неможливість доведення перед компетентним органом, свого права власності на вказаний будинок з метою отримання грошової компенсації за його пошкодження внаслідок військової агресії росії. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який на законних підставах володіє належним йому нерухомими майном, проте не може це право підвередити перед третіми особами, а отже реалізувати свої пов`язані із цим похідні права, так і відповідача, який не визнаючи права позивача на вказане майно діяв відповідно до чинного законодавства. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було невизнане неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до його компетенції, відповідачем позовні вимоги не заперечувалися з приводу підстав та предмету позову. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved