Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

Позивач ОСББ «№8» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усуненні перешкод у користуванні земельною ділянкою. Свої вимоги позивач мотивує тим, що ОСББ на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 11.06.2009 року є власником земельної ділянки, площею 0,6721 га з кадастровим № 8000000:62:033:0074, що розташована в [ADDRESS] , на якій знаходиться п`ятиповерховий житловий будинок № 20 , управління яким здійснюється ОСББ. В межах земельної ділянки прокладений трубопровід теплової мережі, яка належить КП «Київтеплоенерго», за допомогою якого будинок ОСББ та сусідні багатоквартирні будинки забезпечується гарячою водою та опаленням. Як зазначає позивач, відповідач без згоди ОСББ самовільно та незаконно встановив на земельній ділянці, належній ОСББ, металевий гараж, яким він володіє та користується до цього часу, на листи ОСББ про усунення перешкод та звільнення земельної ділянки не реагує. Крім того, металевий гараж був встановлений відповідачем в тій частині земельної ділянки, в якій розташований трубопровід теплової мережі КП «Київтеплоенерго», яким складено акти про порушення охоронних зон теплових мереж та необхідність звільнення від металевих гаражів теплову мережу та охоронну зону теплової мережі. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що ані Деснянська районна в м.Києві державна адміністрація, ані ОСББ чи його загальні збори дозволу відповідачу на встановлення металевого гаражу не давали, а відповідач на листи про усунення перешкод не реагує, позивач просить задовольнити його вимоги та зобов`язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою, привівши земельну ділянку у придатний до використання стан шляхом знесення за власний рахунок самовільно розміщеного на ній металевого гаража з фундаментом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 23.01.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 13.03.2025 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У даному відзиві відповідач заперечує проти позовних вимог, вказуючи на його незаконне зняття з посади голови правління ОСББ «№ 8» у 2020 році та неправомірну діяльність нового правління. Крім того, рішенням правління від 20.09.2016 року йому було надано дозвіл на встановлення металевого гаражу, а з липня 2020 року правління встановило плату за його гараж. Відповідач також зазначив, що йому відомо про акти про порушення охоронних зон теплових мереж і що він погодив всі питання з наданням письмового зобов`язання від 07.08.2024 року взяття на себе відповідальності при виникненні нештатної ситуації з тепловими мережами. При цьому, за 60 років експлуатації тепломережі вказаної ділянки неполадок не було і фактично тепломережа прокладена за межами земельної ділянки ОСББ «8». Посилаючись на викладені обставини, відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 13.05.2025 року до суду надійшла відповідь представника позивача Сапсай В.В. на відзив відповідача на позовну заяву. У даній відповіді представник позивача стверджує, що відповідачем не надано жодного належного доказу на підтвердження законності встановлення металевого гаражу, а надані ним протокол правління та письмове опитування є неналежними доказами, оскільки загальними зборами ОСББ жодні рішення щодо надання відповідачу права на встановлення або на будівництво на земельній ділянці гаража не приймались. Надане відповідачем зобов`язання від 07.08.2024 року не надає відповідачу право на розміщення гаражу, не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання вимог КП «Київтеплоенерго» і не надає жодних гарантій з боку відповідача від виникнення аварійної ситуації в тепломережі, на якій розташовано його металевий гараж. Посилаючись на викладені обставини, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні представник позивача Сапсай В.В. позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи з внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії КМ №081127 від 11.06.2009 року, позивач ОСББ «№ 8» є власником земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:62:033:0074 по [ADDRESS] , загальною площею 0,6721 га з цільовим призначенням - експлуатація та обслуговування житлового будинку Згідно акту № 1.71 про порушення охоронних зон теплових мереж (ОЗТМ), складеного 25.11.2021 року ТРМ «Троєщина» СП «Київські теплові мережі» КП «Київтеплоенерго», комісією КП «Київтеплоенерго» проведено обстеження металевих гаражів у кількості 3 шт, що розташовані за адресо: [ADDRESS] , та виявлено порушення ОЗМТ, а саме: між ТК930/4Л до ТК 930/6Л ТМ9 ДТЕЦ 2Ду200 безпосередньо на самій тепловій мережі та в охоронній зоні ТМ на протязі 14 м розташовані дані об`єкти, що суперечить вимогам ЗУ «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів», ЗУ «Про трубопровідний транспорт», Земельного кодексу України, ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування і забудова територій», Правил технічної експлуатації теплових установок та мереж, Правил благоустрою м.Києві. Висновки комісії: звільнити від даних об`єктів теплову мережу та охоронну зону ТМ. На підставі вказаного акту 14.12.2021 року за № 40/27/4988 КП «Київтеплоенерго» направило позивачу листа про усунення порушень. Вказані порушення також встановлено у акті № 1.210 про порушення охоронних зон теплових мереж (ОЗТМ), складеного 07.03.2021 року ТРМ «Троєщина» СП «Київські теплові мережі» КП «Київтеплоенерго». З матеріалів справи також вбачається, що позивач звертався до відповідача [PERSON] з листами від 17.02.2021 року № 17/01/2021-01, від 20.10.2021 року № 20/20/2021-01, від 03.02.2022 року № 03/02/2022, 31.01.2023 року № 31/01/2023-01 щодо надання інформації про належність металевого гаражу відповідачу та надання відповідних підтверджуючих документів, а також з листами від 10.04.2024 року № 10/04/2024, 08.05.2024 року № 08.05.2024 року, 19.07.2024 року № 19/07/2024, 04.09.2024 року № 04/09/2024-03 про звільнення земельної ділянки від встановлено ним металевого гаража. Згідно листа Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації № 102-1171 від 11.03.2024 року, адміністрацією розпорядження про надання дозволу на розміщення гаража на прибудинковій території житлового будинку [ADDRESS] не видавалось. В той же час, рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 04.09.2015 року у справі № 754/4604/15-ц задоволено позовні вимоги ОСББ «№8» та зобов`язано [PERSON] знести гараж, розташований на земельній ділянці по [ADDRESS] . Відповідно до копії договору продажу-купівлі від 31.08.2016 року, відповідач придбав збірний металевий гараж з вивозом на місце покупця. В матеріалах справи наявний витяг із протоколу засідання членів правління ОСББ-8 від 20.09.2016 року, відповідно до якого прийнято рішення, враховуючи значний вклад голови правління в життєдіяльність будинку, захист інтересів мешканців, членів ОСББ № 8 та понесені його особисті судові витрати, надати звільнену земельну ділянку від гаражу [PERSON] для встановлення металевого гаражу [PERSON] . При цьому прийнято до уваги заяву [PERSON] , що в цьому металевому гаражі будуть зберігатися знаряддя праці двірника, прибиральниці сходових клітин та інше обладнання. Згідно наданих відповідачем копій квитанцій, позивачем здійснюється нарахування комунальних послуг відповідачу за гараж, які позивачем не сплачуються і згідно квитанції від 06.02.2025 року заборгованість відповідача складає 23 000,00 грн. Позивач просить задовольнити його вимоги, посилаючись на те, що спірний металевий гараж встановлений відповідачем незаконно, без відповідних дозволів, а також з порушенням норм чинного законодавства, внаслідок чого КП «Київтеплоенерго» було складено акти про порушення охоронних зон теплових мереж з вимогою демонтажу гаражу. Відповідач проти даних тверджень заперечував, вказуючи на наявність у нього дозволу правління ОСББ на встановлення гаражу, а також посилаючись на те, що тепломережа прокладена за межами ділянки ОСББ, а ним у 2024 році надано письмове зобов`язання про взяття на себе відповідальності в разі виникнення нештатної ситуації з тепломережею. Зважуючи доводи сторін, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 385 ЦК України, власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону. Відповідно до ст.1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Статтею 4 вказано закону визначено, що об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обгрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Майно об`єднання утворюється з: майна, переданого йому співвласниками у власність; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом. Майно, придбане об`єднанням за рахунок внесків та платежів співвласників, є їхньою спільною власністю. Державна реєстрація об`єднання проводиться у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб. Об`єднання вважається утвореним з дня його державної реєстрації (ст. 6 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»). Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Пунктом 1 частини першої статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів та прийняття відповідних рішень здійснюються згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Органами управління об`єднання є загальні збори об`єднання, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Загальні збори скликаються та проводяться в порядку, передбаченому цим Законом для установчих зборів з урахуванням положень цієї статті. Ініціатором загальних зборів є правління об`єднання або ініціативна група, яка складається не менш як з трьох власників квартир або нежитлових приміщень. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. До виключної компетенції загальних зборів об`єднання відноситься зокрема питання про використання спільного майна (ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Частиною 2 статті 42 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають зокрема співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ч. 1 ст. 125 ЗК України). Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ч. 1 ст. 126 ЗК України). Судом встановлено, що позивач набув у встановленому законом порядку право постійного користування вказаною земельною ділянкою відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку від 11.06.2009 року. Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Стаття 386 ЦК України, яка встановлює засади захисту права власності, передбачає, що Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов). Верховний Суд в Постанові у справі № 926/2189/17 від 12.04.2018 р. зазначив, що негаторний позов пред`являється у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьої особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном. Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують протиправні дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей. При цьому, для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Отже, встановлення саме зазначених обставин входить до предмета доказування у справах за такими позовами. Пункт 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачає, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. На негаторний позов положення про позовну давність не поширюються, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання відповідного правопорушення. З урахуванням наведеного суд вважає, що ОСББ вправі вимагати усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, що передана ОСББ у постійне користування. Як стверджує позивач та не заперечується відповідачем, а також наявними матеріалами справи, на вказаній земельній ділянці розташовано тимчасову споруду (металевий гараж), що перебуває у володінні та користуванні відповідача у справі. При цьому суд відхиляє посилання відповідача на те, що дозвіл на встановлення гаражу йому надано рішенням правління ОСББ від 20.09.2016 року, оскільки питання про використання спільного майна відноситься до виключної компетенції загальних зборів об`єднання (ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Крім того, на момент прийняття такого рішення відповідач був головою правління, тобто був обізнаний із дійсним обсягом повноважень як самого правління, так і загальних зборів. Договір продажу-купівлі металевої конструкції гаражу підстав для користування будь-якою земельною ділянкою не надає. Також, на підтвердження правомірності встановлення тимчасового металевого гаражу на земельній ділянці, що передана у постійне користування ОСББ, відповідачем надано квитанції на оплату житлово-комунальних послуг, в якій міститься нарахування таких послуг за гараж. Проте, суд також відхиляє ці твердження як такі, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, тим більш, що з наданих квитанцій вбачається, що відповідач ці послуги не сплачував взагалі. Отже, відповідач не надав жодних доказів щодо надання йому земельної ділянки для розміщення тимчасової металевої конструкції (гаражу), надання дозволу на тимчасове встановлення гаражу, тимчасових споруд на земельній ділянці, що передана у постійне користування позивачу, а відтак відповідач користується земельною ділянкою під металевим гаражем без правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності або право користування нею, тобто без належних підстав. Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно актів № 1.71 та № 1.210 про порушення охоронних зон теплових мереж (ОЗТМ), складених відповідно 25.11.2021 року та 07.03.2024 року ТРМ «Троєщина» СП «Київські теплові мережі» КП «Київтеплоенерго», комісією КП «Київтеплоенерго» проведено обстеження металевих гаражів у кількості 3 шт, що розташовані за адресо: м.Київ, вул.Братиславська, 20, та виявлено порушення ОЗМТ, а саме: між ТК930/4Л до ТК 930/6Л ТМ9 ДТЕЦ 2Ду200 безпосередньо на самій тепловій мережі та в охоронній зоні ТМ на протязі 14 м розташовані дані об`єкти, що суперечить вимогам ЗУ «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів», ЗУ «Про трубопровідний транспорт», Земельного кодексу України, ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування і забудова територій», Правил технічної експлуатації теплових установок та мереж, Правил благоустрою м.Києві. Висновки комісії: звільнити від даних об`єктів теплову мережу та охоронну зону ТМ. З ескізів до вказаних актів вбачається, що металеві гаражі, в тому числі і гараж відповідача, розташовано безпосередньо на самій тепловій мережі та в охоронній зоні ТМ, що спростовує твердження відповідача про те, що теплова мережа проходить поза межами ділянки відповідача. Відтак, порушення відповідачем вказаних у актах законодавчих актів також дає підстави позивачу, як власнику та балансоутримувачу земельних ділянок, вимагати від відповідача усунення перешкод у користуванні власністю. При цьому суд відхиляє посилання відповідача і на те, що ним надано письмові зобов`язання від 07.08.2024 року, оскільки такий документ не має жодної юридичної сили. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. За правилами ч.ч. 2, 3 ст. 212 Земельного кодексу України, приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. При цьому, обов`язком позивача у негаторному позові не є доказування неправомірності дій відповідача. Він припускається таким, доки сам не доведе правомірність своєї поведінки. Отже, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном, а неправомірність дій відповідача презюмується. Суд враховує, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а позивачем в обґрунтування вимог представлені відповідні докази, які відповідачами не спростовані. Таким чином, зібрані у справі докази та встановлені на підставі них обставини підтверджують, що позивач у справі є власником та користувачем земельної ділянки. Також судом встановлено наявність перешкод в реалізації права позивача з боку відповідача, а тому, на думку суду, позивач вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном, у зв`язку з чим суд вважає, що позов є обґрунтованим, доведеним належними та допустимими доказами, а відтак підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем достатньо обґрунтовано та наведено достатньо доказів на підтвердження його позовних вимог, в зв`язку з чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі. Доводи відповідача на висновки суду не впливають і підстав для відмови в задоволенні позову не дають. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved