Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

01.07.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі за текстом ТОВ «ФК «ЄАПБ»), в особі представника Какун А.С. через систему «Електронний суд» звернулось до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитними договорами, мотивуючи позовні вимоги тим, що 23.01.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 7505359, за умовами якого кредитор надав відповідачу споживчий кредит в розмірі 15000,00 грн строком на 360 днів, з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, зі стандартною процентною ставкою 2,20% в день, а клієнт (відповідач) зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти в порядку та на умовах, визначених договором. Зазначений договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Однак відповідач взятих на себе за цим договором зобов`язань належним чином не виконував, грошові кошти та відсотки за їх користування кредитору не повернув, у зв`язку з чим виникла кредитна заборгованість. 27.02.2025 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали договір факторингу № 27022025, за яким право грошової вимоги за кредитним договором № 7505359 від 23.01.2024 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ», в тому числі і право грошової вимоги до відповідача. Відповідач, будучи позичальником, не виконує умови договору, не сплачує кошти на погашення кредитного зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 53890,00 грн, яка складається з: 14290,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 39600,00 грн сума заборгованості за відсотками. Посилаючись на вищезазначені обставини позивач просить стягнути з відповідача загальну заборгованість в сумі 53890,00 грн, оскільки останній свої зобов`язання за договором не виконує, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00грн. Ухвалою суду від 08.07.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі. В судове засідання представник позивача не з`явилася, позовна заява містить прохання представника позивача про здійснення розгляду справи за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час, день та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі Судової влади України, причини неявки суду невідомі. Відзиву на позов та доказів на спростування доводів позивача до суду не надано. Згідно із вимогами ст.280 ЦПК України суд може ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не надав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами частин третьої, четвертої ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що 23.01.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (первісний кредитор) та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 7505359, за умовами якого кредитор надав відповідачу споживчий кредит в розмірі 15000,00 грн строком на 360 днів, з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, зі стандартною процентною ставкою 2,20% в день, а клієнт (відповідач) зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти в порядку та на умовах, визначених договором. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора С3402 і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений в п. 10 договору: адреса, реквізити та підпис сторін. Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] , реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Згідно з п. 2.4. Кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1. договору. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (п. 9.8 Кредитного договору), які розміщені на сайті creditplus.ua. Приймаючи умови кредитного договору відповідач підтвердив, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил. 27.02.2025 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали договір факторингу № 27022025, за яким право грошової вимоги за кредитним договором № 7505359 від 23.01.2024 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ», в тому числі і право грошової вимоги до відповідача. Зазначене також вбачається з акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 27022025 від 27.02.2025. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 27022025 від 27.02.2025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором про надання споживчого кредиту № 7505359 в сумі 53890,00 грн, яка складається з: 14290,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 39600,00 грн сума заборгованості за відсотками. Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між первісним кредитором та відповідачем був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого первісним кредитором були виконані в повному обсязі, шляхом зарахування кредитних коштів на картку відповідача, однак відповідач у передбачені договором строки кредит не повернув, чим порушуються права і інтереси ТОВ «ФК «ЄАПБ», що набуло право вимоги до відповідача по вказаному кредитному договору. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що загальна сума боргу складає 53890 грн 00 коп. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку, про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем який набув за договором факторингу права вимоги за вищевказаним кредитним договором. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" щодо нарахування суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14290,00 грн. та по відсоткам в розмірі 39600,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 3028 грн 00 коп.

Outcome: approved