Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

Позивач АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] є побутовим споживачем послуг з розподілу природного газу за адресою: [ADDRESS] , отримує послуги, але за них не сплачує. Станом на 01.02.2025 сума заборгованості відповідача становить 8530,99 грн. Також позивачем обраховано інфляційні втрати товариства у зв`язку з простроченням відповідача у розмірі 977,82 грн та 3% річних у розмірі 234,71 грн. В своїй позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних, та понесені судові витрати зі сплати судового збору. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 22 квітня 2025 року відкрито провадження в справі за позовом АТ «Полтавагаз» за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач відзиву на позов не подав. Інші заяви та клопотання сторонами суду також не подавалися. В судовому засіданні представник позивача Тур Н.І. позов підтримала в повному обсязі. При цьому посилалась на обставини, викладені в позовній заяві. Позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що він не є споживачем послуг, які надаються позивачем. Він також не споживає природний газ за вказаною адресою, оскільки в цій квартирі тривалий час не проживає. Крім того, 13 березня 2021 року вийшов з ладу та був ним демонтований газовий котел, до якого через лічильник було підключено газ. Після демонтажу котла на газову трубу було встановлено заглушку, що зафіксували перевіряючі АТ «Полтавагаз» під час зняття показників. Також зазначав, що заборгованість позивачем обрахована з період поза межами строку позовної давності. Тому просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши представника позивача Тур Н.І. та відповідача [PERSON] , дослідивши зібрані в справі докази та матеріали справи №552/1582/25, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є споживачем послуг з газопостачання, що надаються за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються даними відомостей контрольного зняття показників лічильників за 22 серпня 2020 року, коли по квартирі [ADDRESS] , показник становив 10685 м.куб., а 13 березня 2021 року - 10706 м.куб. Посилання позивача на те, що після 13 березня 2021 року він не споживає природний газ, будь-якими доказами не підтверджується. Так, відповідач не передає щомісячно показники лічильника. Інших доказів, що підтвердили б незмінність показників лічильника після 13 березня 2021 року він суду також не надав. Залучена ним до матеріалів заяви про скасування судового наказу роздруківка фотознімку, як пояснював відповідач, фрагменту труби, яка від`єднана від газопостачання, та на якій встановлена заглушка, не є належним доказом того, що відповідач не користується послугою газопостачання. З наведеного фотознімку незрозуміло де, за якою адресою та коли він зроблений, що саме на ньому зафіксовано: чи від`єднаний газовий котел, чи є інші газові прилади, чи вони приєднані до системи газопостачання, тощо. Крім того, суд бере до уваги пояснення відповідача, що від`єднання від системи газопостачання ним проведено самостійно. Зазначена обставина не виключає можливості самостійного приєднання відповідача до системи газопостачання знову. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому відповідачем належних та допустимих доказів того, що він не є споживачем послуг газопостачання, а відповідно і послуг з розподілу природного газу, до матеріалів справи не додано. Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу, визначає Закон України «Про ринок природного газу». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» побутовий споживач - це фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. Розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу (Закон України «Про ринок природного газу»). Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним. 27 липня 2015 року набрали чинності Правила постачання природного газу, затверджені Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496, та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827, а також Кодекс газорозподільних систем, затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року за № 2494, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/27824. Встановлено, що Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» здійснює діяльність з розподілу природного газу. Також як вже вставлено судом, відповідач [PERSON] є побутовим споживачем природного газу за адресою [ADDRESS] , оскільки з даних картки споживача [PERSON] , даних відомостей контрольного зняття показників лічильника вбачається, що відповідач споживав природний газ. Отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з розподілу природного газу та їх оплати, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок природного газу», та Цивільним кодексом України. За нормами статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, комунальні послуги, зокрема послуги з постачання та розподілу природного газу. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема споживачі (індивідуальні та колективні); виконавці комунальних послуг. Згідно п. 1 ч. 2 цієї статті - виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача. За змістом пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Договір розподілу природного газу є публічним. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За нормами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Відповідно до пункту 1.3. Типового договору розподілу природного газу - фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Факт приєднання відповідача до умов Типового договору розподілу природного газу, підтверджено, оскільки [PERSON] отримував послуги з постачання природного газу, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а тому, відповідно, отримував і послуги з розподілу природного газу. Тому суд приходить до висновку, що [PERSON] приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу, отримував послуги з розподілу природного газу, проте обов`язок щодо оплати цих послуг не виконав, оплату в повному обсязі не здійснював. За нормами статей 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідач скористався наданими послугами, продовжуючи споживати природний газ, натомість, всупереч визначеним законом та умовами договору обов`язкам, свої зобов`язання перед позивачем належним чином не виконував, а саме не сплачував вартість отриманих ним послуг, внаслідок чого має заборгованість перед позивачем. Згідно наданого позивачем до позовної заяви розрахунку, сума заборгованості [PERSON] за надані послуги з розподілу природного газу перед АТ «Полтавагаз» станом на 01 квітня 2025 року становить 8530,99 грн. Вирішуючи клопотання відповідача про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні з позовом до суду, суд встановив таке. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про застосування позовної давності при вирішенні спору. Вирішуючи вказану заяву, суд встановив, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 11 квітня 2025 року. При цьому позивач просить стягнути заборгованість за надані ним послуги за період з 01 січня 2020 року по 31 березня 2025 року включно. Відповідно до п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин в Україні було введено Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211, і діяв він з 12 березня 2020 року. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Таким чином карантин діяв в Україні з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року, тобто тривав три роки три місяці та 19 днів. Відповідно до п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Воєнний стан запроваджено в Україні 24 лютого 2022 року, та на час розгляду справи він триває. Таким чином строк позовної давності продовжено на строк дії карантину, який тривав три роки три місяці та 19 днів. Крім того, до закінчення даного строку в Україні запроваджено воєнний стан, у зв`язку з чим з 24 лютого 2022 року перебіг позовної давності зупинено. Таким чином при зверненні 11 квітня 2025 року до суду з даним позовом позивачем не пропущено строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за період з 01 січня 2020 року. Підстави для застосування давності відсутні. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Полтавагаз» про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов`язання, що виникло між сторонами, є грошовим. Тому на вимогу позивача відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. За період з 01 січня 2020 року по 01 квітня 2025 року борг відповідача за послуги розподілу природного газу становить 8530,99 грн. Інфляційні втрати позивача у зв`язку з порушенням строків оплати послуг за період з 01 лютого 2024 року по 01 березня 2025 року становлять 977,82 грн, 3% річних за період з 21 січня 2024 року по 23 березня 2025 року - 232,71 грн. Всього заборгованість відповідача з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних за цей період становить 9743,52 грн. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов судом задоволено в повному обсязі, відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в розмірі 3028 грн. Всього з відповідача на користь позивача слід стягнути 12771 грн. 52 коп.

Outcome: approved