Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що вона та [PERSON] є співвласниками земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд площею 0,10 га по [ADDRESS] . Вказана земельна ділянка належала її батьку [PERSON] , який 20.09.2004 подарував їй 32/100 частки житлового будинку [ADDRESS] із зазначенням приміщень будинку та господарських споруд. Цим договором іншу частину будівель, а саме 68/100 було подаровано [PERSON] 20.08.2014 вона подарувала належну їй частку в будинку [PERSON] . Також між ними було визначено частки співвласників у спільній сумісній власності та подаровано частку земельної ділянки [PERSON] . Будучи одноособовим власником земельної ділянки [PERSON] зареєстрував за собою право власності на всю земельну ділянку. 27.11.2018 між ними було укладено договір про розірвання договору про визначення часток у спільній сумісній власності та дарування частки земельної ділянки, який був посвідчений 20.08.2014 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ходачинським Р.О. Зазначає, що визначення часток в земельній ділянці є можливим лише за рішенням суду у зв`язку з чим вона звернулася до суду. Посилаючись на викладене, просить суд визнати, що їй на праві власності належить 32/100 частки земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер 0710100000:35:001:0017, що розташована за адресою: [ADDRESS] та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку. Ухвалою судді від 12.05.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі. [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву в якій просив суд визнати, що йому на праві власності належить 68/100 частки земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер 0710100000:35:001:0017, що розташована за адресою: [ADDRESS] та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку. Ухвалою суду від 04.06.2025 прийнято зустрічний позов та об`єднано його в одне провадження з первісним позовом, закрито підтовче провадження у справі і призначено судовий розгляд. Сторони в судове засідання не з`явилися. Про місце, час та дату розгляду справи повідомлялися шляхом надсилання судової повістки, крім цього [PERSON] повідомлялася особисто під розписку, яка наявна у матеріалах справи, а [PERSON] також шляхом надсилання SMS-повідомлення. Клопотань про відкладення на адресу суду не надходило. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд установив таке. Відповідно до договору дарування від 23.09.2003 [PERSON] подарував [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд площею 0,1000 га по [ADDRESS] (а.с. 06). Договором дарування від 20.09.2004 [PERSON] подарував [PERSON] 32/100 та [PERSON] 68/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] (а.с. 07). 20.08.2014 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про визначення часток співвласників у спільній сумісній власності та дарування частки земельної ділянки (а.с. 11) та договір дарування частки житлового будинку (а.с. 09). Таким чином, [PERSON] став одноособовим власником земельної ділянки та житлового будинку по [ADDRESS] . 27.11.2018 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про розірвання договору про визначення часток у спільній сумісній власності та дарування частки земельної ділянки, який був посвідчений 20.08.2014 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ходачинським Р.О. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно зі ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Співвласникам, як і кожному окремому власнику речі, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох і більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися, розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Відповідно до\~ст.\~87\~ЗК України\~право спільної\~часткової власності\~на земельну\~ділянку виникає: а)\~при добровільному\~об`єднанні\~власниками належних\~їм земельних\~ділянок; б)\~при набутті\~у спільну\~часткову власність\~земельної ділянки\~за цивільно-правовими\~угодами; в)\~при прийнятті\~спадщини на\~земельну ділянку; г)\~за рішенням\~суду; ґ) в інших випадках, встановлених законом. Згідно договору дарування житлового будинку від 20.09.2004 [PERSON] отримала у дар 32/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] , а [PERSON] 68/100 частки. При цьому при застосуванні положень статті 120\~ЗК України у поєднанні з нормою статті 125\~ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень ст.\~120\~ЗК України у поєднанні з нормою ст.\~125\~ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Outcome: approved