Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

14 жовтня 2024 року керівник Салтівської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Скуратович Р. Ф. звернувся до Московського районного суду м.\~Харкова через систему «Електронний суд» з позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради до [PERSON] , у якому просить: -усунути перешкоди у здійсненні права Харківської міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності шляхом зобов`язання [PERSON] ( [ADDRESS] , код [NUMBER] ) звільнити земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , з одночасним приведенням її у придатний для подальшого використання стан шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва нежитлової будівлі літ. «Е-1», загальною площею 22,6\~кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 1993896063101). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем встановлено порушення прав територіальної громади при самовільній забудові земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , яка згідно рішення Державного реєстратора\~Крисинської сільської\~ради Богодухівського\~району Харківської\~області Зеленого\~В.\~В.\~від 18\~грудня 2019 року належить на праві приватної власності відповідачу. На початку 2022 року Салтівською окружною прокуратурою міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради та Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради було подано позов до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно нежитлову будівлю, літ. «Е-1», загальною площею 22,6 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , з одночасним припиненням права власності та визнання недійсними договорів. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25\~травня 2023\~року у справі № 643/3248/22 позовну заяву прокурора було задоволено, спірне рішення державного реєстратора (індексний номер: 50361556) про реєстрацію об`єкту нерухомого майна № 1993896063101 скасовано з одночасним припиненням права власності; договори купівлі-продажу 1/2 частки нежитлової будівлі № 524 від 20.02.2020 та № 621 від 25.02.2020 визнано недійсними з одночасною реєстрацією припинення речових прав на майно. Вищевказане рішення набрало законної сили 27.06.2023. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 травня 2023 року у справі № 643/3248/22 встановлено, що оспорюваний об`єкт нерухомого майна є об`єктом самочинного будівництва. Земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , розташована у межах міста Харкова та не перебуває у приватній та державній власності, у зв`язку з чим в силу закону є комунальною власністю територіальної громади міста в особі Харківської міської ради. Зазначено, що здійснене [PERSON] самочинне будівництво спірного об`єкту нерухомості порушує права Харківської міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою, на якій спірний об`єкт нерухомості побудований. Ухвалою суду від 17 жовтня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву керівника Салтівської\~окружної прокуратури\~міста Харкова\~Харківської області\~Скуратовича Р.\~Ф.\~в інтересах\~держави в\~особі Харківської\~міської ради та відкрито провадження у справі; розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання; учасникам справи встановлено строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 13 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Від представника позивача надійшла заява, у якій остання просить розглянути справу №\~643/11970/24 без її участі, у заяві представник позивача також зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити позов, не заперечує проти заочного розгляду справи. Причини неявки Харківської міської ради суду невідомі. Причини неявки відповідач суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4)\~позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, оскільки відповідач в судове засідання в черговий раз не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, а позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у матеріалах справи доказів згідно положень ст. 280, 281 ЦПК\~України. Відповідно до ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив таке. Державним реєстратором Крисинської сільської ради Богодухівського району Харківської області Зеленим Валентином Вікторовичем 18.12.2019 прийнято рішення про державну реєстрацію, індексний номер: №50361556, об`єкту нерухомого майна №1993896063101 (номер запису про право власності №34773137), а саме: нежитлової будівлі, літ. «Е-1», загальною площею 22,6 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , а також внесені відомості про право приватної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за [PERSON] (код [NUMBER] ). Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме: інформаційної довідки №339333909 від 17.07.2023, підставою виникнення права власності був технічний паспорт б/н та довідка №3162, видані 17.12.2019 ТОВ «Міжрегіональне бюро з технічної інвентаризації». Крім того, 20.02.2020 [PERSON] 1/2 нежитлової будівлі літ. «Е-1», розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу частки нежитлової будівлі №524 від 20.02.2020 продано [PERSON] (код [NUMBER] ). Вказаний договір зареєстровано рішенням приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. №51247817від 20.02.2020. Також 25.02.2020 [PERSON] 1/2 нежитлової будівлі літ. «Е-1», розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу частки нежитлової будівлі №621 від 25.02.2020 продано [PERSON] (код [NUMBER] ). Вказаний договір зареєстровано рішенням приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. №51319219 від 25.02.2020. У 2022 році Салтівською окружною прокуратурою міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради та Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради було подано позов до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно нежитлову будівлю, літ. «Е-1», загальною площею 22,6 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , з одночасним припиненням права власності та визнання недійсними договорів. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 травня 2023 року у справі №643/3248/22 позовну заяву прокурора було задоволено, спірне рішення державного реєстратора (індексний номер: 50361556) про реєстрацію об`єкту нерухомого майна №1993896063101 скасовано з одночасним припиненням права власності; договори купівлі-продажу 1/2 частки нежитлової будівлі №524 від 20.02.2020 та №621 від 25.02.2020 визнано недійсними з одночасною реєстрацією припинення речових прав на майно. Вищевказане рішення набрало законної сили 27.06.2023. На підставі зазначеного судового рішення, 14.07.2023 державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області право власності [PERSON] на 1/2 спірної нежитлової будівлі скасовано (індексний номер рішення: 68451222); право власності [PERSON] на 1/2 спірної нежитлової будівлі скасовано (індексний номер рішення: 68451676); первісне право власності [PERSON] на спірний об`єкт нерухомого майна скасовано (індексний номер рішення: 68452513). Рішенням державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області Перепелицею Марією Вікторівною (індексний номер рішення: 68452513) об`єкт нерухомого майна №1993896063101 - нежитлову будівлю літ "Е-1", загальною площею 22.6 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , скасовано. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 травня 2023 року у справі №643/3248/22 задоволено позовну заяву прокурора до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю, літ. «Е-1», загальною площею 22,6 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , з одночасним припиненням права власності та визнання недійсними договорів. Так, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності та взаємозв`язку, судом під час розгляду іншої справи встановлено наступне. Співвідповідачем [PERSON] було самочинно побудовано об`єкт нерухомого майна: нежитлову будівлю літ. «Е-1», загальною площею 22,6 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 20.12.2019 державний реєстратор Крисинської сільської ради Богодухівського району Харківської області Зелений В.В. прийняв рішення №50361556 про державну реєстрацію права власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна з порушенням вимог закону, а саме: на підставі документів, які не передбачені законом як правовстановлюючі для проведення такої реєстраційної дії. Таким чином, в подальшому, незважаючи на наявність вищезазначеного спірного рішення про державну реєстрацію права власності, [PERSON] не набув права власності на спірну будівлю, а тому не мав права здійснювати її відчуження на користь [PERSON] та [PERSON] на підставі договорів від 20.02.2020 та 25.02.2020. Отже, вищевказані правочини - договори купівлі-продажу від 20.02.2020 та від 25.02.2020 між співвідповідачами є недійсними. Вищевказане рішення набрало законної сили 27.06.2023. Частиною 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тож, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 травня 2023 року у справі №643/3248/22 встановлено, що оспорюваний об`єкт нерухомого майна є об`єктом самочинного будівництва, і дана обставина не потребує доказування. Частинами другою - п`ятою статті 376 ЦК України, відповідно, встановлено таке: особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 у справі №916/1174/22 (далі Постанова) зазначила, що належними вимогами, які може заявити особа власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. Крім того, у п 136 Постанови Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що судовим рішенням про знесення спірного об`єкта нерухомості суд вирішує подальшу юридичну долю самочинно побудованого майна (спірного об`єкта нерухомості). Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. Такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у пп. 109-113 Постанови від 15 листопада 2023 року у справі №916/1174/22 (провадження №12 39гс23). Правовий порядок, зокрема, знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майно залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва. За змістом частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: (1) істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, (2) істотного порушення будівельних норм і правил. В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, (1) якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або (2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи (3) належно затвердженого проекту, стаття 376 Цивільного кодексу України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови. Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК України). В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови. Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд (постанова Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №822/2149/18). Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України). Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , розташована у межах міста Харкова та не перебуває у приватній та державній власності, у зв`язку з чим в силу закону є комунальною власністю територіальної громади міста в особі Харківської міської ради. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Велика Палата Верховного Суду у пунктах 86- 93 Постанови від 15.11.2023 у справі №916/1174/22 дійшла до наступних висновків. Стаття 376 ЦК України розміщена у главі 27 «Право власності на землю (земельну ділянку)», тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю. Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18). Здійснення самочинного будівництва порушує права власника земельної ділянки, у тому числі у разі відсутності державної реєстрації права власності на самочинно побудоване нерухоме майно за відповідною особою. Факт самочинного будівництва змушує власника земельної ділянки діяти з урахуванням того, що на відповідній земельній ділянці наявні певні об`єкти нерухомості - що обмежує можливості як користування, так і розпорядження земельною ділянкою. Отже, самочинно побудоване нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване за жодною особою, все одно обмежує власника відповідної земельної ділянки в користуванні та розпорядженні такою земельною ділянкою. Так, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що права власника земельної ділянки порушуються саме в результаті факту самочинного будівництва, а не державної реєстрації права власності на самочинно побудоване майно. Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду поза встановленим статтею 376 ЦК України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки в реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження. Таким чином, здійснене [PERSON] самочинне будівництво спірного об`єкту нерухомості, навіть за відсутності на теперішній час державної реєстрації на такий об`єкт за жодною особою, порушує права Харківської міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою, на якій спірний об`єкт нерухомості побудований. Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванням завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, крім іншого, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи №202/7377/16-ц. У частині другій статті 212 ЗК України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі №442/302/17 (провадження №61-20491св19) зазначено, що «задоволення вимоги про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки шляхом знесення самочинно побудованого нежитлового приміщення за рахунок особи, яка здійснила таке самочинне будівництво є належним та ефективним способом захисту прав власника (користувача). Застосування вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою, в тому числі визнання недійсними договорів про відчуження майна». З огляду на викладене, оскільки зазначена земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить до земель комунальної власності територіальної громади міста Харкова, а нежитлова будівля, літ. «Е-1», загальною площею 22,6 кв.м., розташована на ній, є об`єктом самочинного будівництва, то належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою (у даному випадку Харківська міська рада) є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. Листом №5265/0/225-24 від 31.07.2024 Департамент земельних відносин Харківської міської ради зазначив, що більш ефективним способом захисту порушених прав та інтересів міської ради у даній справі є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна. Таким чином, виходячи із вищенаведених законодавчих положень та судової практики, враховуючи позицію власника земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] - Харківської міської ради, яка бажає знесення самочинно побудованого нерухомого майна, то належним способом захисту є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання особи, що здійснила самочинне будівництво - [PERSON] , знести самочинно збудований об`єкт нерухомого майна, відповідно до частини 4 статті 376 ЦК України. Враховуючи, що на замовлення саме [PERSON] проведені і технічна інвентаризація нежитлової будівлі літ. «Е-1», загальною площею 22,6 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , і її державна реєстрації з відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то позовна вимога про зобов`язання особи знести самочинно збудований об`єкт нерухомого майна стосується [PERSON] , як особи, що здійснила самочинне будівництво. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності згідно з нормами статей 376 та 325 ЦК України і відповідно не може бути предметом цивільно-правових договорів. З урахуванням встановлених обставин справи, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved