Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

представник позивача Супрун Є.В. звернулася суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 41\~736,67 гривень. Позов обґрунтовує тим, що 30.07.2013 між сторонами укладено кредитний договір № GP-4832531, на підставі якого відповідачу видано кредит у сумі 38\~300 грн.; 03.02.2020 кредитний договір №1001541365601, за яким їй видано кредит у сумі 18\~240 гривень. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 04.02.2025 складає 41\~736,67 гривень, з яких: 14\~463,01 гривні заборгованість за кредитом; 15\~417,66 гривень заборгованість за процентами; 11\~856 гривень заборгованість за комісією. Позивач направив письмову вимогу (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Відповідно до умов кредитного договору, укладеного між сторонами, зокрема, заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № GP-4832531 від 30.07.2013, сторони погодили, що позичальник зобов`язується сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Ці умови були узгоджені позичальником шляхом підписання відповідних документів. Підписавши вказану заяву позичальник беззастережно підтвердив, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» pumb.ua. А тому вимоги по стягненню комісії є законним і відповідає чинному законодавству. Відповідач відзив на позов не подав. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 12.06.2025 справа передана за підсудністю Дніпровському районному суду міста Запоріжжя. Ухвалою про відкриття провадження у справі від 04.07.2025 відкрите провадження у справі та її призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Ухвала про відкриття провадження у справі була направлена позивачу в його електронний кабінет та отримана ним 04.07.2025. Отже відповідно до пункту 2 частини шостої статті 272 ЦПК України позивач є належним чином повідомленим про розгляд справи. Також ухвала про відкриття провадження у справі надсилалась відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за зареєстрованим у встановленому законом порядку його місцем проживання. Рекомендований лист повернутий суду з відміткою про відсутність відповідача за місцем проживання. Таким чином відповідно до пункту 5 частини шостої статті 272 ЦПК України відповідач є належним чином повідомленим про розгляд справи. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 27.07.2013 відповідач звернувся до АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» з пропозицією надати йому кредит на загальні споживчі цілі в сумі 18\~240 гривень на строк 36 місяців, з нарахуванням комісії за обслуговування кредиту у розмірі 2,5 %, процентів у розмірі 17 % річних. Номер кредитного договору - GP-4832531. Спосіб надання кредиту перерахування на рахунок позичальника. Вказана пропозиція була акцептована АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ». 27.07.2013 відповідачу була видана банком кредитна картка № [NUMBER] зі строком дії до квітня 2015 року, що підтверджується розпискою. На підтвердження факту укладення даного кредитного договору позивач надав Пропозицію укласти договори (оферта) від 27.07.2013, Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі ДКБО). Факт отримання відповідачем кредиту в сумі 18\~240 гривень підтверджується платіжною інструкцією № 14717090 від 27.07.2013, випискою/особовим рахунком з 27.07.2013 по 04.02.2025. Позивач АТ «ПУМБ» є правонаступником всіх прав та зобов`язань АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», що підтверджується Статутом Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (нова редакція), затвердженого Рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів від 25.11.2021. Згідно з наданими позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором № GP-4832531 та випискою/особовим рахунком з 27.07.2013 по 04.02.2025 заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 04.02.2025 складає 41\~736,67 гривень, з яких: 14\~463,01 гривні заборгованість за кредитом; 15\~417,66 гривень заборгованість за процентами; 11\~856 гривень заборгованість за комісією. Відповідачу була надіслана вимога про сплату заборгованості за кредитним договором у сумі 41\~736,67 гривень, що підтверджується письмовою вимогою (повідомлення) від 04.02.2025 № КНО-44.2.2/80 та списком згрупованих відправлень № 20250207 ПУМБ_1356_7. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ «ПУМБ»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). При укладанні кредитного договору сторони погодили процентну ставку за користування кредитом - 17 % річних. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № GP-4832531 та випискою/особовим рахунком з 27.07.2013 по 04.02.2025 заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 04.02.2025 складає 41\~736,67 гривень, з яких: 14\~463,01 гривні заборгованість за кредитом; 15\~417,66 гривень заборгованість за процентами; 11\~856 гривень заборгованість за комісією. При цьому заборгованість за процентами нарахована позивачем за період з 30.07.2013 до 04.02.2025, незважаючи на те, що кредитним договором сторони узгодили строк кредиту 36 місяців, який сплив 30.07.2016. Також позивачем не заявлялась вимога про стягнення процентів за порушення виконання грошового зобов`язання, які передбачені частиною другою статті 625 ЦПК України. Таким чином позивачем у період з 31.07.2016 до 04.02.2025 заборгованість за процентами нарахована поза межами строку позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредиту. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року по справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22). Перевіривши розрахунок заборгованості за кредитним договором № GP-4832531 та виписку/особовий рахунок з 27.07.2013 по 04.02.2025, суд встановив, що сума нарахованих позивачем та несплачених відповідачем процентів за період з 30.07.2013 до 30.07.2016 склала 3\~527,06 гривень. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 11 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» у редакції, які діяли на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1023-XII), до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону № 1023-XII споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону № 1023-XII нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону № 1023-XII у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону № 1023-XII з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки обслуговування кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику. Аналогічні висновки містять у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц (провадження № 61-43940св18) Пунктом 2.4 кредитного договору, яким є Пропозиція укласти договори (оферта) від 27.07.2013, передбачено сплату комісії за обслуговування кредиту в розмірі 2,5 %. Необхідність сплати комісії за обслуговування кредиту передбачена й у Графіку платежів, який є частиною кредитного договору. Суд дійшов висновку про те, що оскільки обслуговування кредиту не є послугою, що об`єктивно надається позичальнику банком, положення пункту 2.4 кредитного договору про обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту, є нікчемними на підставі абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону № 1023-XII. Таким чином нарахування позивачем відповідачу заборгованості за комісією за кредитним договором у сумі 11\~856 гривень є безпідставним. Перевіривши розрахунок заборгованості за кредитним договором № GP-4832531 та виписку/особовим рахунком з 27.07.2013 по 04.02.2025, суд встановив, що відповідачем була сплачена щомісячна комісія за обслуговування кредиту в сумі4\~560 гривень, яку відповідно до частини першої статті 216 ЦК України необхідно вирахувати із заборгованості за кредитом. Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором складає 13\~133,07 гривень (14\~463,01 гривень (заборгованість за тілом кредиту) 4\~560 гривень (сплачена відповідачем комісія) + 3\~527,06 гривень (заборгованість за процентами)). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Позивач свої зобов`язання за кредитними договорами виконав у повному обсязі, надавши відповідачу споживчий кредит у сумі 18\~240 гривень. Відповідач, у свою чергу, порушив умови договору, не сплативши своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 13\~133,07 гривні, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 9\~903,01 гривень та процентами за користування кредитом у сумі 3\~527,06 гривень. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 762,24 гривні (2\~422,40 гривень (сплачений судовий збір)*(13\~133,07 гривні (задоволена частина позову) х 100 % : 41\~736,67 гривень (ціна позову)).

Outcome: partial