Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

12 червня 2025 року до суду надійшла позовна заява, у якій представник позивача, посилаючись на ст.ст.56, 104, 105, 109, 112 СК України, ст.ст. 27, 133, 134, 174, 175, 177 ЦПК України просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] який зареєстровано 12 серпня 2023 року у Комунарському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) актовий запис № 423. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що за час перебування у шлюбі між ними втрачено почуття поваги та взаєморозуміння. У сторін різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. Шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться, мешкають окремо, спільний бюджет відсутній. Питань щодо утримання дитини та поділу спільного майна відсутні. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Ухвалою судді від 18 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано час для усунення недоліків. Ухвалою судді від 14 липня 2025 року після виконання вимог, передбачених ч.6 ст.187 ЦПК України, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В призначене судове засідання 12 серпня 2025 року сторони не з`явились. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, до суду подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, до суду через канцелярію подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, щодо позовних вимог не заперечував, на розірвання шлюбу погодився. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , виданого 12 серпня 2023 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), копія якого долучена до справи, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , 12 серпня 2023 року зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис за № 423. Після державної реєстрації шлюбу прізвища: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Від шлюбу у сторін народились [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження Серії [NUMBER] ). З довідки від 13.11.2023 року № 3219-7001925246 позивач [PERSON] [INFO] , перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа та проживає за адресою Добринінський 5/155 з 13.11.2023 року. Як вбачається з листа УСЗН Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області № 05-12/435, відповідач [PERSON] [INFO] , перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа та проживає за адресою [ADDRESS] з 13.11.2023 року по теперішній час. Як вбачається із змісту позовної заяви, спільне життя у сторін не склалося, шлюбні відносини фактично припинені через різні погляди на життя і сімейні стосунки. Спільне господарство не ведеться, спільний бюджет відсутній. На час розгляду справи спірні питання про поділ майна та утримання дітей сторони не мають. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, спірних питань місця проживання дитини та розподілу спільного майна на час розгляду даної справи у суду відсутні. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач не просила повернути дошлюбне прізвище, то суд вважає, що після розірвання шлюбу необхідно залишити прізвище - « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В той же час, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, то з другої сторони стягуються судовий збір на користь держави. На підставі п.1.3 ч.2 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачем було сплачено судовий збір в повному обсязі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. За правилами ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у розмірі 1211 гривні 20 копійок.

Outcome: approved