Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 22.04.2025 надійшов зазначений позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якому Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за Договором позики від 08.03.2023 №\~78484882 у загальному розмірі 46\~000,00\~грн. та судові витрати (а.с.\~4). На обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача Летун\~Т.В. (довіреність від 05.12.2024, а.с.\~39) у позовній заяві зазначила, що Відповідач 08.03.2023 уклав Договір позики №\~78484882 з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі ТОВ «1\~БАНК»). За умовами названого Договору позики Відповідач отримав кошти у позику, проте не надав своєчасно та у повному обсязі грошові кошти для погашення заборгованості згідно з умовами цього Договору. У подальшому зазначений кредитор відступив право вимоги за цим договором Позивачеві. У зв`язку з цим Відповідач, як стверджено в позовній заяві, має перед Позивачем заборгованість у загальному розмірі 46\~000,00\~грн., що складається з такого: \~11\~500,00\~грн. заборгованість за основною сумою боргу; \~34\~500,00\~грн. сума заборгованості за відсотками. Після виконання вимог частин шостої восьмої статті\~187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ухвалою суду від 28.04.2025 відкрито провадження в справі, вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та їх викликом у судове засідання, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву із запереченнями проти позову, строки подання відповіді на відзив та заперечення на відповідь, за клопотанням Позивача витребувано з Акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» (далі АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК») письмові докази, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 20.05.2025 (а.с.\~48-51), відкладене на 10.06.2025 та на 23.07.2025 через неявку Відповідача і відсутність належного підтвердження повідомлення його про розгляд справи, далі на 13.08.2025 через перебування судді у відпустці (а.с.\~96). У судове засідання 13.08.2025 представник Позивача не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи належно повідомлена, що підтверджено, зокрема, поштовими повідомленнями (а.с.\~61, 62, 76, 77, 88, 89) та довідками про доставку електронного документу (а.с.\~55-58, 102); у позовній заяві викладено клопотання про розгляд справи без участі представника Позивача (а.с.\~4). Відповідач у судове засідання 13.08.2025 також не з`явився, належно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (а.с.\~101); до суду 05.08.2025 подав письмову заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, просив звільнити його від сплати 50\~% судового збору та розгляд справи проводити без його участі (а.с.\~99). За загальним правилом частини першої статті\~223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав для відкладення судового засідання судом не вбачається з огляду на згадані клопотання сторін про розгляд справи без участі їх представника. Відповідно до положень пункту\~1 частини другої статті\~49, частини першої статті\~206 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (провадження у справі), зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з частиною четвертою статті\~206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті\~24 Постанови Пленуму від 12.06.2009\~р. №\~2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті\~11 Постанови Пленуму від 18.12.2009\~р. №\~14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову та задоволення позовних вимог Позивача, суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття\~89 ЦПК України), виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ «1\~БАНК» є фінансовою установою, що здійснює діяльність з кредитування, що підтверджено, зокрема, копіями свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, статуту названого Товариства (а.с.\~27, 28, 29-31). Між названою фінансовою установою ТОВ «1\~БАНК» в особі директора Білана\~В.І., з одного боку, та Відповідачем [PERSON] 08.03.2023 був укладений Договір позики №\~78484882, копія якого долучена до позовної заяви (а.с.\~6-7) та який підписано Відповідачем із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «M0ziMwAOfi»; ідентифікуючи Відповідача відомості (прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, паспортні дані, адреса місця проживання, номер мобільного телефону, реквізити належного йому платіжного засобу (номеру банківської карти) для перерахування коштів) наведено в пункті\~28 цього Договору, а також у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Додаток №\~1 до Договору, а.с.\~8). За умовами зазначеного Договору Позикодавець надає Позичальникові (Відповідачу) грошові кошти у розмірі 11\~500\~грн.; строк позики (строк Договору) 30\~днів (дата надання позики 08.03.2023, дата повернення позики 07.04.2023); базова процентна ставка 2,5\~% за кожен день користування; процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70\~% на день. Детальна інформація наведена у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Додаток №\~1 до Договору, а.с.\~8). Виконання переказу коштів Відповідачеві 08.03.2023 у визначеному Договором розмірі 11\~500,00\~грн. на картковий рахунок, зазначений у Договорі, згідно з умовами Договору, підтверджено копією довідки Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (а.с.\~9), а також витребуваною за клопотанням Позивача ухвалою суду від 28.04.2025 інформацією АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» про рахунок Відповідача з доданою випискою про рух коштів (а.с.\~64-65). Разом з тим, між ТОВ «1 БАНК» та Позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу від 14.06.2021 №\~14/06/21 (а.с.\~13-16), строк дії якого неодноразово продовжувався, що підтверджено Додатковими угодами до цього Договору (а.с.\~17-19). За умовами цього Договору Позивачеві відступлено права грошових вимог, зокрема, до Відповідача за згаданим вище Договором позики, що підтверджено копією Акта прийому-передачі Реєстру Боржників, а також відповідним Витягом з цього Реєстру (а.с.\~20-22). Відповідачем не було здійснено платежів на погашення заборгованості за кредитом, тому виникла заборгованість за Договором позики, розрахунок якої за станом на 23.08.2023 додано до позовної заяви (а.с.\~10-11). Таким чином, Відповідач не надав своєчасно та в повному обсязі грошові кошти для погашення його заборгованості за згаданим Договором позики згідно з умовами цього Договору. У зв`язку з цим Відповідач має перед Позивачем, до якого перейшли права вимоги за цим Договором, заборгованість у загальному розмірі 46\~000,00\~грн., що включає заборгованість: \~11\~500,00\~грн. заборгованість за основною сумою боргу; \~34\~500,00\~грн. сума заборгованості за відсотками. При цьому правильність нарахування зазначених сум заборгованості за позикою та за нарахованими відсотками за згаданим Договором не викликає у суду сумніву та не заперечується Відповідачем, який відзиву із запереченнями проти позову, включаючи й розміру заборгованості, до суду не подавав, натомість подав заяву про визнання позову із визнанням наявним розміру заборгованості. В ухвалі суду від 28.04.2025 про відкриття провадження у цій справі сторонам було роз`яснено засади цивільного судочинства, зокрема положення статті\~12 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (а.с.\~50). За загальним правилом частини першої статті\~82 ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. Згідно з частиною першою статті\~509, частиною першою статті\~525 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За визначеннями частини першої статті\~626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з нормами статей\~1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Частина перша статті\~1048 ЦК України надає право позикодавцю на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття\~536 ЦК України). Щодо форми договору, то відповідно до положень частин першої, другої статті\~639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості, а так само і порядок вчинення електронних правочинів, зокрема й кредитних договорів, тобто із застосуванням згаданих інформаційно-комунікаційних систем визначено Законом України «Про електронну комерцію», зокрема статтею\~11 цього Закону. За визначенням пунктів\~5, 7 частини першої статті\~3 названого Закону електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; а електронний правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Статтею\~12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено можливість використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором для підписання електронного правочину. Таким електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт\~6 частини першої статті\~3 цього Закону). При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію; одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт\~12 частини першої статті\~3 названого вище Закону). Отже, електронний підпис у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» є комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт відповідного товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений (висновки, викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №\~127/33824/19, від 14.06.2022 у справі №\~757/40395/20, від 03.02.2023 у справі №\~757/22453/20, від 29.05.2024 у справі №\~545/1750/21). Крім того, Верховний Судом неодноразово зазначалося на правильності ідентифікації (верифікації) відповідного суб`єкта електронної комерції (Позичальника за кредитним договором) в інформаційній системі з використанням його особистих даних, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, номера банківської картки, на яку слід перерахувати кошти (зокрема, постанова від 31.01.2024 у справі № 671/1832/20). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття\~629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті\~615 ЦК України). Згідно з вимогами статті\~526, частини першої статті\~527, частини першої статті\~530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею\~610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Щодо переходу\~права вимоги\~від Позикодавця\~до Позивача,\~суд виходить\~з того,\~що зазагальним визначенням правонаступництво це перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого; правонаступництво є самостійною підставою заміни кредитора у зобов`язанні; його слід розглядати як певний юридичний механізм похідного правонабуття, за яким до правонаступника переходять суб`єктивні права та обов`язки попередника. Доказами правонаступництва щодо окремого зобов`язання може бути, зокрема, відповідний договір, на підставі якого воно виникло (зокрема, постанова Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №\~910/1972/17). Відповідно до статті\~512 ЦК України підставами для заміни кредитора у зобов`язанні є, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Так, зокрема, згідно зі статтею\~1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття\~514 ЦК України); заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття\~516 ЦК України). Зважаючи на усе викладене вище, встановлені судом і визнані Відповідачем обставини, визнання Відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що Відповідач порушив умови Договору позики від 08.03.2023 №\~78484882, укладеного ним з ТОВ «1 БАНК», право вимоги за якими згідно з відповідними Договорами факторингу перейшли до Позивача, не виконав взяті на себе зобов`язання, а заявлений Позивачем до стягнення розмір заборгованості відповідає визначеним зазначеними договором умовам, що підтверджено належними і допустимими доказами, які не оспорювались Відповідачем, а відтак наявні підстави для задоволення позову. Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту\~1 частини другої статті\~141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Проте у зв`язку з визнанням Відповідачем позову, про що перед початком розгляду справи по суті ним було подано письмову заяву (а.с.\~99), суд вбачає підстави для застосування норми частини першої статті\~142 ЦПК України про повернення Позивачеві з державного бюджету 50\~відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що розгляд справи здійснено за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось (частина друга статті\~247 ЦПК України). Відповідно до статей\~15, 16, 509, 525, 526, 626, 629, 639, 1046-1048, 1077 Цивільного кодексу України, статей\~3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статей\~8, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та

Outcome: approved