Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

У червні 2025 року представник [PERSON] адвокат Бандиш Г.І. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 14.07.2019 року [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Зазначає, що протягом останніх років відносини з відповідачем у позивача поступово погіршувались, у результаті чого між ними зникло взаєморозуміння. Будь-які спроби примиритись не дали бажаних результатів, оскільки у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Подружні відносини між ними припинено більше двох років тому до подання позову. З тих пір вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, дітей не мають. Подальше сумісне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Просила позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідачки судовий збір. Відповідачка [PERSON] подала до суду заяву про визнання позовних вимог, просить суд розглядати справу без її участі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 14.07.2019 року, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 05.06.2025 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 1950. Спільних дітей не мають. Ведення спільного господарства між сторонами припинено. Дата припинення судом не встановлена через неповідомлення вказаних обставин сторонами по справі. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за рішенням суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловік і жінка, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, оскільки сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, суд вважає за можливе шлюб розірвати. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача.

Outcome: approved