Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про визнання відмови у вчиненні певної дії такою, що порушує права, та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він є споживачем житлових послуг, які надає відповідач за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Пенсійного фонду України від 21.11.2024 йому відмовлено у призначенні житлової субсидії на підставі наданої відповідачем інформації про його заборгованість за надані ним послуги. Зважаючи на це, він звернувся до відповідача з проханням від 26.11.2024 надати йому інформацію про заборгованість, а саме: про конкретні місяці, в яких виникла заборгованість, та суму заборгованості за ці місяці. В отриманій відповіді від 03.12.2024 відповідач, замість надання запитуваної інформації, доручив йому за її отриманням звернутися до Комунального концерну «Центр комунального сервісу». Але ні законом, ні договором не передбачено, що він має звертатися до Комунального концерну «Центр комунального сервісу» для отримання запитуваної у відповідача інформації, а Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» повинен її надати. Отже, відповідач не надав запитувану інформацію. Ненаданням запитуваної інформації відповідач порушив його права на її отримання, які передбачені п. 11 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Із наведених норм випливає, що він, як споживач, має право отримати інформацію про проведені відповідачем розрахунки за послуги і ця інформація повинна надаватися саме відповідачем. Випадки, які дозволяють відповідачу відмовити у наданні запитуваної інформації, законом не передбачені. Ненаданням запитуваної інформації відповідач порушив його права на її отримання. Просив: визнати, що ненаданням йому, [PERSON] , запитаної у зверненні від 26.11.2024 інформації про його заборгованість, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» порушило його права на її отримання; зобов`язати Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» надати йому, [PERSON] , зазначену у зверненні від 26.11.2024 інформацію за місцем його проживання за адресою: [ADDRESS] протягом тижня після набрання рішенням суду законної сили. 11.02.2025 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 11.03.2025 залишено без задоволення клопотання позивача про витребування доказів. 21.02.2025 представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти заявлених позовних вимог, оскільки вважає їх безпідставними. Зазначив, що позивач обізнаний про розмір заборгованості за житлово-комунальні послуги, оскільки він з 2018 року є майже не змінним, а зазначений борг неодноразово був предметом судового розгляду. Відповідач не є управителем будинку [ADDRESS] та не є виконавцем комунальних послуг, не здійснює обробку та розподіл платежів. Відповідно до рішення Київської міської ради від 14.05.2015 №467/1331 «Про створення комунального концерну «Центр комунального сервісу» зазначений концерн створено з метою координації діяльності та удосконалення роботи комунальних підприємств, що здійснюють свою діяльність у сфері утримання та обслуговування житлового фонду, для створення оптимальних умов для контролю за вжиттям заходів, спрямованих на зменшення розмірів дебіторської та кредиторської заборгованості. Позивач у позовній заяві посилається на ч. 2 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», однак розмір заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги не тотожний поняттю «інформація про відповідну продукцію». 28.02.2025 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначив, що відзив не містить жодного доказу, який стосується позову. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 21.11.2024 відмовлено [PERSON] у призначенні субсидії на житлово - комунальні послуги, оскільки наявна заборгованість з оплати житлово - комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком, загальна сума якої перевищує 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 26.11.2024 [PERSON] звернувся до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» з проханням надати інформацію про конкретні місяці, в яких виникла заборгованість, та суму заборгованості за ці місяці. 03.12.2024 відповідач надав [PERSON] відповідь, в якій зазначив, що для проведення перевірки нарахування, перерахунку або наявності заборгованості за житлово-комунальні послуги необхідно звернутись особисто до Комунального концерну «Центр комунального сервісу». Для отримання довідки про відсутність боргу за житлово-комунальні послуги необхідно записатися до електронної черги на особистий прийом у районному сервісному центрі КК «Центр комунального сервісу» та пред`явити: паспорт/ID-картку або документ що його замінює; документ, що підтверджує право власності на житло за вказаною адресою. 25.12.2023 між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» укладено договір про надання послуг № 418. Відповідно до п. 1.1., 1.2. зазначеного договору виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги, зазначені в п. 1.2. цього договору, а замовник - прийняти і оплатити отримані послуги в повному обсязі. Найменування послуг, що надаватимуться за договором: Код за ЄЗС ДК 021:2015:72310000-1 Послуги з обробки даних (Комплексне обслуговування споживачів (населення) замовника, за принципом «єдиного вікна», зокрема, формування об`єднаного рахунку-повідомлення по кожному особовому рахунку споживачів; виготовлення (друк) об`єднаного рахунку повідомлення по кожному рахунку споживачів; комплексне інформаційно-технологічне супроводження нарахувань та розрахунків за послуги замовника. Відповідно до п. 4.2.1.2., 4.2.1.7.5, 4.2.1.7.6., 4.2.1.7.7., 4.2.1.13.4 зазначеного договору в межах предмету цього договору виконавець надає наступні послуги: актуалізація бази даних споживачів, у тому числі підтримання стану БДС в актуальному стані, отримання, збір, зберігання та внесення будь-яких додаткових необхідних даних, ведення обліку особових рахунків споживачів, ведення прийому первинної документації, звернень у тому числі отримання документів у формі електронного відображення інформації, проведення звіряння, надання консультацій, тощо. Взаємодія із споживачами, що мають заборгованість за надані замовником послуги із застосуванням технічних засобів; інформування споживачів щодо наявної заборгованості шляхом смс - розсилки інформування споживачів щодо наявної заборгованості шляхом e-mail розсилки; опрацювання звернень споживачів в частині оплат, в тому числі здійснення заходів по розшуку оплат. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. За частиною другою ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» інформація про продукцію доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем). Як наведено у ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Згідно ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Управитель багатоквартирного будинку - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Пунктами 2, 11 ч.1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості; без додаткової оплати отримувати від виконавця відповідної послуги чи іншої уповноваженої на розподіл комунальної послуги особи детальний розрахунок розподілу обсягу спожитих комунальних послуг між споживачами багатоквартирного будинку; отримувати інформацію про проведені виконавцем комунальної послуги нарахування плати за житлово-комунальні послуги (з розподілом за періодами та видами нарахувань) та отримані від споживача платежі. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний без додаткової оплати надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості та іншу інформацію, передбачену законодавством. Відповідно до положень статті 20 Закону України «Про інформацію» за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Статтею 3 цього ж Закону передбачено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Згідно з положеннями частин 1, 4, 6 та 7 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути усним чи письмовим. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що саме на виконавців житлово-комунальних послуг покладено обов`язок надати позивачу, як споживачу послуг, у тому числі інформацію щодо розміру заборгованості за надані послуги та складові такої заборгованості. Таким чином, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» було зобов`язано надати [PERSON] , зазначену у його зверненні від 26.11.2024, інформацію про конкретні місяці, в яких виникла заборгованість, та суму заборгованості за ці місяці, за адресою: [ADDRESS] . Доводи відповідача, що для отримання цієї інформації позивач повинен був звернутися до Комунального концерну «Центр комунального сервісу», судом до уваги не приймаються з огляду на вищезазначене. Також відповідачем не надано доказів, що він не є виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: [ADDRESS] , та не є виконавцем зазначених послуг. Отже, суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо вимог визнати, що ненаданням запитуваної у зверненні від 26.11.2024 інформації про його заборгованість, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» порушило права позивача на її отримання, суд відзначає наступне. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК). Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частинами 1-2 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. подібні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17(пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40),від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту визнати, що ненаданням йому, запитуваної у зверненні від 26.11.2024 інформації про його заборгованість, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» порушило його права на її отримання, не є ефективними, оскільки сам факт визнання порушення відповідачем права позивача на отримання зазначеної інформації не відновлює це право позивача, що має наслідком відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1211,20 грн., оскільки судом задоволено одну позовну вимогу немайнового характеру, а позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Outcome: partial