Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-14 00:00:00

14 липня 2025 року до Дарницького районного суду міста Києва в порядку окремого провадження надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: Дарницький районний м. Києві відділ реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті на території російської федерації. Звертаючись із заявою до суду, заявник просить встановити факт смерті його батька [PERSON] [INFO] на території російської федерації, зазначаючи, що немає змоги отримати свідоцтво про смерть батька українського зразку, через розірвані дипломатичні відносини між Україною та росією та через повномасштабне вторгнення росії на територію України. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/14734/25 між суддями від 14 липня 2025 року матеріали позову передано в провадження судді Шаповаловій К.В. Згідно довідки з Єдиного державного демографічного реєстру від 14 липня 2025 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 15 липня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду на 8 серпня 2025 року. 4 серпня 2025 року від заінтересованої особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх уповноваженого представника. У судовому засіданні 8 серпня 2025 року адвокат підтримав доводи позовної заяви, вказав, що на підтвердження факту смерті у них є лише копія свідоцтва про смерть, видане в російській федерації, інших документів не має. Просив заяву задовольнити, з урахуванням відмови органу ДРАЦС видати повторне свідоцтво про смерть. 8 серпня 2025 року суд перейшов до стадії ухвалення рішення суду, повідомивши адвоката про те, що рішення буде проголошено 15 серпня 2025 року о 12:30 год. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, заслухавши пояснення адвоката, вивчивши заяву заінтересованої особи, суд доходить наступного. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке видане відділом РАЦС реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, серія [NUMBER] , актовий запис № 1505. З викладеного вбачається, що заявник [PERSON] є сином громадянина України [PERSON] . Як зазначає у заяві заявник [INFO] помер його батько [PERSON] . На підтвердження факту смерті заявником долучено копію свідоцтва про смерть від 26 травня 2025 року, видане відділом записів актів громадянського стану № 4 управління запису актів громадянського стану адміністрації міста Владивосток, актовий запис № 170259250000803144008., У відповідності до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. Однією з визначених ЦПК України процедур, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами ДРАЦСу може бути видано свідоцтво про смерть, є встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України). У заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів (частина перша-друга статті 318 ЦПК України). Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). З огляду на наведене умовою ухвалення судового рішення про встановлення факту смерті особи, є не тільки доведення належними й допустимими доказами факту смерті особи, а й встановлення неможливості його реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану України. Як зазначає заявник та це підтверджено адвокатом у судовому засіданні, відділ ДРАЦС відмовляється видавати свідоцтво про смерть [PERSON] українського зразка, що зумовило подання цієї заяви до суду. Із долучених до заяви доказів вбачається, що заявник звертався до Дарницького відділу ДРАЦС із заявою про видачу повторного свідоцтва про смерть батька [PERSON] , який помер на території іноземної держави та якою було видано відповідне свідоцтво про смерть за законами такої держави (російської федерації), відповідно відділ відмовив заявнику у видачі свідоцтва, зазначивши, що актового запису про смерть не встановлено в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, які померли на території України. Частинами третьою-четвертою статті 49 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно п. 1 Розділу 5 «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до пунктів 5 та 8 глави 1 розділу II вищевказаних Правил, у державній реєстрації актів цивільного стану може бути відмовлено, якщо державна реєстрація суперечить вимогам законодавства України; державна реєстрація повинна проводитись в іншому органі державної реєстрації актів цивільного стану; з проханням про державну реєстрацію звернулась недієздатна особа або особа, яка немає необхідних для цього повноважень. Документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За змістом заяви [PERSON] та відповідно до поданого свідоцтва про смерть від 26 травня 2025 року іноземним органом реєстрації (російської федерації) зареєстрований факт смерті громадянина російської федерації [PERSON] , [INFO] . Таке свідоцтво в розумінні ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» у редакції від 23.12.2022 р., є документом, що виданий уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, й визнається дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Існування перешкод у легалізації свідоцтва про смерть, видане на території російської федерації, не є визначеною пунктом 8 частини першої статті 315 ЦПК України підставою для встановлення факту смерті, адже за наведених заявником обставин та наданих документів, смерть громадянина російської федерації [PERSON] не підлягала реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану України. Так, відповідно до положень статей 4 та 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державну реєстрацію актів цивільного стану (народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті) громадян України, які проживають або тимчасово перебувають за кордоном, проводять дипломатичні представництва і консульські установи України. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації актів цивільного стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України. Міністерства закордонних справ України 23.05.2001 № 32/5/101 (у редакції наказу Мін`юсту України, МЗС України 25.08.2004 № 90/5/191), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 1 червня 2001 р. за № 473/5664 реєстрація смерті громадян України, померлих за кордоном, провадиться консулом за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті, виявлення тіла померлого або за місцем поховання. Реєстрація смерті провадиться за письмовою заявою родичів померлого, компетентних органів країни перебування, адміністрації медичного закладу, у якому настала смерть, та інших осіб на підставі: медичного документа про смерть, виданого медичним закладом, довідки про смерть, виданої компетентними органами, держави перебування. 24 лютого 2022 року Україна заявила про розрив дипломатичних відносин з Росією без розриву консульських відносин, відповідно до статті 2 Віденської конвенції про консульські зносини 1963 року. В подальшому, Міністерство закордонних справ України повідомило про припинення виконання своїх функцій Посольством України в Москві та консульських установ України на території РФ. Таким чином, зважаючи на припинення дипломатичних відносин та закриття всіх консульських установ, консульська дія з реєстрації смерті громадян України, померлих за кордоном, не може бути вчинена Посольством України в РФ, хоча Консульська конвенція, ратифікована Постановою Верховної Ради України від 04.02.1994 № 3934-ХІІ досі залишається чинною. Серед іншого Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 1 грудня 2022 року зупинено дію Мінської конвенції 1993 року. Отже, наразі у відносинах з російською федерацією та республікою Білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України передбачено застосування положень Конвенції 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів та їх засвідчення апостилем згідно з Конвенцією. Суд не може підміняти державний орган, приймаючи рішення, та вирішувати питання, які належать до компетенції іншого суб`єкта владних повноважень. З огляду на вищевикладене, зважаючи на те, що факт смерті громадянина російської федерації [PERSON] засвідчений свідоцтвом про смерть російської федерації, не підлягає реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану України, підстави для встановлення судом факту смерті такої особи, відповідно до положень пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України відсутні. Разом із тим, доказів які достовірно свідчать про смерть в певний час і за певних обстави (22 травня 2025 року за межами України) громадянина України [PERSON] , [INFO] , зокрема копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть, висновку експерта, інших письмових доказів; речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, пояснення свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник, матеріали справи не містять, та про їх наявність у судовому засіданні адвокат Гончарук С.С. не зазначав. При цьому, судом встановлення факту смерті, про який просить заявник у заяві, неможливе на підставі п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, оскільки даний пункт стосується випадку неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті особи, яка настала на території України, а не на території іншої держави, зокрема, рф. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених процесуальним законом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можуть ґрунтуватись на припущеннях. У зв`язку з викладеним, заява [PERSON] про встановлення факту смерті задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed