Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 10080,00 гривень та судових витрат, які складаються з витрат зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 гривень та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів в розмірі 1514,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №102332734 в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника. Кредитні кошти надані позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, наданими товариству позичальником. 16.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладений Договір факторингу №16072024. Відповідно до Реєстру боржників від 16.07.2024 до Договору факторингу №16072024 від 16.07.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] в розмірі 10080,00 гривень. З моменту отримання права грошової вимоги (з 16.07.2024) позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №102332734 в розмірі 10080,00 гривень, з яких: 8000,00 гривень заборгованість за основною сумою боргу; 1200,00 гривень заборгованість за відсотками; 880,00 гривень заборгованість за комісією. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.03.2025 відкрите провадження та призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 08.05.2025. У судові засідання 08.05.2025, 06.08.2025 сторони не з`явилися, про дату ,час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. В позовній заяві позивач просив суд розглядати справу без участі представника ТОВ «ФК «ЄАПБ», не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про причини неявки в судові засідання суд не повідомив, заяв, клопотань або відзиву до суду не направляв. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) зазначив про те, що у разі, коли наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Оскільки судом вжито всіх заходів для забезпечення належного сповіщення [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи, враховуючи його неявку в судові засідання без надання доказів поважності таких неявок та згоду позивача на розгляд справи у заочному порядку, суд дійшов до висновку про необхідність розглядати справу по суті без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів за приписами ч. 1 ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судові засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, не здійснювалось. 06.08.2025 на підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 18.08.2025. Повно і всебічно з`ясувавши обставин, дослідивши докази, наявні у справі, суд дійшов таких висновків. Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України). Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. \~Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України). Положеннями ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 1055 ЦК України встановлює вимоги до форми кредитного договору, зокрема кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст. 1078 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України). Згідно п. п. 6, 7 ч.1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" (далі - Закону України 675-VIII) електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч.1 ст. 11 Закону України 675-VIII). Згідно з ч. ч. 3, 12 ст. 11 Закону України 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (абз. 3 ч.1 ст. 12 Закону України 675-VIII). Судом встановлено, що 11.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладений договір про споживчий кредит №102332734, згідно з умовами якого Кредитодавець зобов?язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2. Договору, а позичальник зобов?язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити\~комісію за надання кредиту, проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але на пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.1.4 Договору та виконати інші зобов?язання в повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб\~ Позичальника не пов?язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов?язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит.\~ Умовами надання кредиту, згідно з п.п. 1.2.-1.4. Договору № 102332734 від 11.02.2022 є:\~ - сума (загальний розмір) кредиту становить 8000,00 гривень; - кредит надається загальним строком на 75 днів з 11.02.2022 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів; - пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 26.02.2022 (рекомендована дата платежу); - поточний період складає 60 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і завершується\~ 27.04.2022 (дата остаточного погашення заборгованості).\~ Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 26.02.2022 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 27.04.2022 (останнього дня строку кредитування). Пунктом 1.5.1. Договору №102332734 від 11.02.2022 визначено, що комісія за надання кредиту складає 880,00 гривень, яка нараховується за ставкою 11% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 24000,00 гривень, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п. 1.5.3 Договору). Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п. п. 2.2., 2.3. цього Договору. Позичальник не повинен сплачувати на користь Кредитодавця будь-які платежі не передбачені цим договором. Вказані в цьому договорі розміри комісій, процентів та будь-яких інших винагород Кредитодавця не можуть бути збільшені Кредитодавцем без згоди Позичальника (п. п. 1.6., 1.7. Договору № 102332734 від 11.02.2022). Згідно з п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] *00. Згідно з пп. 3.1.1. п. 3.1. Договору Кредитодавець зобов`язаний на умовах, передбачених п. 2.1. цього Договору, в сумі, що передбачена п. 1.2. цього Договору, надати Позичальнику кредит в порядку, визначеному в цьому Договорі. Позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим Договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.5. та п. 2.4. цього Договору (пп. 3.3.2. п. 3.3. Договору). Згідно з п. 6.1. Договору цей Кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Положеннями п. 7.1. Договору визначено, що цей Договір (з додатками № 1, № 2 та Правилами), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п. 2.1. цього Договору . Строк дії цього Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Як вбачається з матеріалів справи Договір про споживчий кредит № 102332734 від 11.02.2022 підписаний відповідачем 11.02.2022 о 21:53 годині за допомогою одноразового ідентифікатора J55059. До матеріалів справи додані копії Графіку платежів за договором про споживчий кредит № 102332734 від 11.02.2022; Паспорту споживчого кредиту № 102332734, що містять інформацію про основні умови кредитування, щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядку повернення кредиту. З наданих відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 102332734 вбачається, що кредит був наданий [PERSON] 11.02.2022 в розмірі 8000,00 гривень, з 12.02.2022 до 26.02.2022 відбувалося нарахування відсотків за кредитним договором в розмірі 100,00 гривень за кожен день користування кредитними коштами. Крім цього, до загальної суми кредиту в 8000,00 гривень була нарахована комісія в розмірі 880,00 гривень одноразово. Факт отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів від ТОВ «Мілоан» 11.02.2022 в розмірі 8000,00 гривень на картку № [NUMBER] *00 (п. 2.1. Договору) підтверджений копією платіжного доручення 39669043 від 11.02.2022, доданою до матеріалів справи. У відповідності до Договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до Боржників, згідно з Реєстром боржників. З копії Акту прийому-передачі інформації згідно з Реєстром Боржників в електронному вигляді за Договором факторингу №16072024 від 16.07.2024 вбачається, що позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 102332734 від 11.02.2022 у сумі 10080,00 гривень. Копія витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 підтверджує наявність заборгованості [PERSON] за кредитним договором №102332734 в розмірі 10080,00 гривень, яка складається з: 8000,00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 1200,00 гривень сума заборгованості за відсотками; 880,00 гривень сума заборгованості за комісією; 0,00 гривень сума заборгованості за пенею. У матеріалах справі відсутні докази повернення відповідачем коштів, отриманих від кредитодавця. Отже, відповідачем порушено виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, надати докази на спростування тверджень, наведених у позовній заяві, подати контррозрахунок заборгованості. У постанові ВС від 15.02.2023 у справі № 920/437/22 зазначено, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від установлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також, у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Аналізуючи викладене та надані позивачем докази, суд вбачає, що первісний кредитор зобов`язав позичальника сплатити комісію за надання кредиту, що становить 880,00 гривень за кредитним договором №102332734 від 11.02.2022, що не відповідає принципам справедливості та добросовісності. Відтак, у стягненні зазначеної суми комісії члід відмовити. Досліджені під час розгляду справи докази є належними та допустимими, у своїй сукупності достатніми для висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 8000,00 гривень та заборгованості за відсотками в розмірі 1200,00 гривень. Позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією в розмірі 880,00 гривень не підлягає задоволенню з наведених вище підстав. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» судових витрат. Як зазначає у позовній заяві позивач, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат , які ТОВ «ФК «ЄАПБ» понесло і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить: - витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 гривень; - витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів в розмірі 1514,00 гривень. У відповідності до ч. 1-2 ст. 140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. В процесі розгляду цивільної справи позивачем не було заявлено жодних клопотань про витребування доказів, проведення огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів, а відтак позивач не має права вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, які представником позивача не вчинялись. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача на свою користь витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи в розмірі 1514,00 гривень не підлягає задоволенню. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Виходячи з того, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в загальному розмірі 9200,00 гривень, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2763,05 гривень витрат зі сплати судового збору, пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial