Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-07 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що 22.09.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (надалі за текстом ТОВ «Споживчий центр») та [PERSON] був укладений кредитний договір (оферти) № 22.09.2024-1000000741, шляхом підписання останньою Заявки, що є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), згідно до умов якого ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредит у розмірі 7000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, на строк 124 дні, тобто з кінцевим терміном повернення 23.01.2025 року. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого у неї перед позивачем виникла заборгованість, яка станом на дату подання позовної заяви 29.06.2025 року становить розмір 16100,00 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7000,00 грн, заборгованості по процентах в розмірі 4340,00 грн, комісії в розмірі 1260,00 грн та неустойки в розмірі 3500,00 грн. У зв`язку з цим позивач пред`явив до відповідача позов шляхом подання до суду через свого представника з використанням системи «Електронний суд» позовної заяви, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором № 22.09.2024-1000000741 від 22.09.2024 року у розмірі 16100,00 грн та судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви у розмірі 2422,40 грн. Також в змісті позовної заяви представник позивача, у відповідності до положень ч.1 ст. 276 ЦПК України, заявив клопотання, в якому просив розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а до самої позовної заяви додано доказ надсилання іншому учаснику справи відповідачу копій поданих до суду документів у паперовій формі листом з описом вкладення, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43 та абзацу другого ч.1 ст. 177 ЦПК України, а саме копію опису вкладення (Ф.107) до поштового відправлення «Базовий, 0505329403054» (а.с.22) та копію списку «ПВРЗ 27/06/2025 ( masha)» згрупованих відправлень «Базовий» (ф. 103А) АТ «Укрпошта» (а.с.23), в якому під № 16 наявні відомості про рекомендоване поштове відправлення № 0505329403054 надіслане відповідачу. При цьому, згідно долученої судом до матеріалів справи роздруківки (а.с.32) із сервісу https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html з інформацією щодо стану доставки відправлення № 0505329403054 останнє 01.07.2025 року було вручене одержувачу. Окрім того, в змісті позовної заяви представник позивача також заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та зазначив про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. 07.07.2025 року ухвалою суду (а.с.27-28) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право подати у 5-денний строк з дня одержання цієї ухвали заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст. 277 ЦПК України), а у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України) та відзив на позовну заяву (відзив). Копію ухвали направлено сторонам, у порядку встановленому пунктом 2 ч.6 ст. 272 ЦПК України, та отримано позивачем, його представником за довіреністю Пархоменко М.А. та відповідачем шляхом її доставки до їх електронних кабінетів 07.07.2025 року, про що свідчать довідки про доставку електронного документа (а.с.29-31). У встановлений судом строки відповідач не скористалася своїми процесуальними правами учасника справи, зокрема клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву (відзив) не подала. У зв`язку з чим та після закінчення тридцяти денного строку з дня відкриття провадження у справі, передбаченого ч.2 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу, згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Зі згоди представника позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ураховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини: 22.09.2024 року о 10:51 годині [PERSON] звернулася до ТОВ «Споживчий центр» із заявкою кредитного договору № 22.09.2024-1000000741 (кредитної лінії) (а.с.11-12), підписаною нею з використанням одноразового ідентифікатора «Е687» та із проставленням його також на відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 22.09.2024-1000000741 (кредитної лінії) (а.с.15-16), а також на пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (кредитної лінії) (а.с.8-11), внаслідок чого було укладено кредитний договір № 22.09.2024-1000000741 (кредитної лінії) від 22.09.2024 року, згідно умов якого ТОВ «Споживчий центр» надало [PERSON] кредит у розмірі 7000,00 грн, із застосуванням відсоткової ставки - незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який дається кредит, на строк 124 днів, тобто з кінцевим терміном повернення 23.01.2025 року. При цьому, у змісті згаданої заявки [PERSON] , для надання коштів за кредитним договором, зазначила реквізити належного їй електронного платіжного засобу 5168-74ХХ-ХХХХ-7136, який в подальшому був зазначений у пункті 4.1 самого кредитного договору, як електронний платіжний засіб [PERSON] для перерахування на нього кредиту. На підтвердження виконання товариством пункту 4.1 кредитного договору позивач надав лист-відповідь ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 25.06.2025 року Вих.№67-2506 (а.с.16), відповідно до якого 22.09.2024 року о 10:51:23 годині на картку № [NUMBER] було перераховано кредитні кошти у сумі 7000,00 грн, номер транзакції в системі iPay.ua 516826187, із зазначенням призначення платежу: Видача за договором кредиту №22.09.2024-1000000741. При цьому, позивачем у змісті позовної заяви відзначено, що відповідач провела часткову сплату платежів за кредитним договором, а саме 22.10.2024 року в сумі 2800,00 грн, що було враховано під час формування позивачем довідки про заборгованість та суми позовної вимоги. Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 22.09.2024-1000000741 від 22.09.2024 року позичальника [PERSON] (а.с.17), доданої ТОВ «Споживчий центр» до позовної заяви, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 16100,00 грн, з яких 7000,00 грн основний борг, 4340,00 грн проценти (які нараховані виключно за період строку кредитування з 22.09.2024 року по 23.01.2025 року), 1260,00 грн комісія («дод комісія»), а 3500,00 грн неустойка. Нормативно-правове застосування Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги», встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Також у відповідності до приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 12, 13, 81\~ЦПК України суд розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів, в межах заявлених позовних вимог. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Висновки суду - щодо обґрунтованості позову Відповідач не надала відзив на позовну заяву (відзив) та доказів, які б спростовували обґрунтованість вимог позивача, тому суд з врахуванням доказів наданих позивачем приходить до висновку про те, що за укладеним кредитним договором відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту і не сплатила відсотки за користування ним, що є порушенням права позивача на своєчасне отримання від позичальника коштів за належним виконанням взятого на себе зобов`язання (основної суми боргу, процентів та комісії «за надання кредиту», передбаченої пунктом 8 заявки кредитного договору № 22.09.2024-1000000741 від 22.09.2024 року (а.с.11 на звороті). У зв`язку з чим суд вважає обґрунтованою відповідну частину заявленої позивачем позовної вимоги, а тому її необхідно задовольнити саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача основної суми боргу в сумі 7000,00 грн, процентів в сумі 4340,00 грн та комісії «за надання кредиту», передбаченої пунктом 8 заявки кредитного договору № 22.09.2024-1000000741 від 22.09.2024 року (а.с.11 на звороті), в сумі 630,00 грн, що разом становить 11970,00 грн. - щодо стягнення неустойки В свою чергу, згідно пункту 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні був введений воєнний стан строком на 30 діб, який був затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та в подальшому неодноразово продовжений Указами Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022, від 18.04.2022 року № 259/2022, від 17.05.2022 року № 341/2022, від 12.08.2022 року № 573/2022, від 07.11.2022 року № 757/2022, від 06.02.2023 року № 58/2023, від 01.05.2023 року № 254/2023, від 26.07.2023 року № 451/2023, від 06.11.2023 року № 734/2023, від 05.02.2024 року № 49/2024, від 06.05.2024 року № 271/2024, від 23.07.2024 року № 469/2024, від 28.10.2024 року № 740/2024, від 14.01.2025\~року №\~26/2025 та від 15.04.2025 року № 235/2025, які в свою чергу були затверджені Законами України від 15.03.2022 року № 2119-IX, від 21.04.2022 року № 2212-IX, 22.05.2022 року № 2263-IX, 15.08.2022 року № 2500-IX, 16.11.2022 року № 2738-IX, 07.02.2023 року № 2915-ІХ, від 02.05.2023 року 3057-IX, від 27.07.2023 року № 3275-IX, від 08.11.2023 року № 3429-IX, від 06.02.2024 року № 3564-IX, від 08.05.2024 року № 3684-IX, від 23.07.2024 року № 3891-IX, від 29.10.2024 року № 4024-IX, від 15.01.2025 року № 4220-IX та від 16.04.2025 року № 4356-IX. Таким чином сума неустойки у розмірі 3500,00 грн за час прострочення є необґрунтованою, оскільки нарахована у період дії в Україні воєнного стану, а тому задоволенню не підлягає. У зв`язку з чим суд вважає необхідним відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог. - щодо стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості Відповідно до пункту 11 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що: «згідно з частиною п`ятою\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України\~«Про споживче\~кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Пунктом 9 заявки кредитного договору № 22.09.2024-1000000741 від 22.09.2024 року (а.с.11 на звороті) передбачена сплата комісії «за обслуговування кредитної заборгованості» в розмірі 630 грн (тобто окремий вид комісії, в порівнянні із передбаченою у пункті 8 цієї заявки комісією «за надання кредиту»). При цьому у пункті 9 заявки зазначено, що комісія за обслуговування встановлюється за: - організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях; - забезпечення надання можливості роботи платежі онлайн на відділеннях; - забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях; - забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу; - консультаційні послуги; - інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг, тобто фактів надання ним позичальнику у дійсності вище перелічених послуг, то положення пункту 9 заявки кредитного договору № 22.09.2024-1000000741 від 22.09.2024 року (а.с.11 на звороті) та пункту 4.3 пропозиції розділу 4 про укладення кредитного договору (оферти) (кредитної лінії) (а.с.9) щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічні висновки зроблені в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.01.2024 року у справі № 727/5461/23 (провадження № 61-17096св23). З урахуванням викладеного, позовна вимога про стягнення комісії в частині стягнення саме «комісії за обслуговування кредитної заборгованості» в розмірі 630 грн є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. - щодо судових витрат Відповідно до п.3 ч.1 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1776,58 грн, оскільки позовні вимоги задоволені частково на 74,34 відсотка (розмір задоволених позовних вимог х 100 / ціну позову, тобто 11970,00 х 100 / 16100,00), відмовлено в задоволенні позовних вимог у розмірі, що становить 25,66 відсотків (100 73,34).

Outcome: partial