Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив проголосити рішення котрим усунути перешкоди у спілкуванні [PERSON] з його сином [PERSON] , встановивши графік зустрічей з дитиною. В обґрунтування вимог посилався на те, що [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] та у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . [INFO] у сторін народилася дитина, [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 11.02.2021 року. 31.05.2022 року відповідачка звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом про розірвання шлюбу та згодом рішенням від 14.07.2022 року суддею Суворовського районного суду м. Одеси Бузовським В.В. (справа № 523/5491/22, провадження 2/523/3464/22) позовні вимоги бути задоволені та шлюб розірвано. На теперішній час відповідачка разом з сином [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . У договірному порядку не вдалося вирішити питання щодо участі батька у вихованні сина. На превеликий жаль непорозуміння між позивачем та відповідачкою впливають на можливість бачити сина, робиться усе можливе щоб не допустити конфліктних ситуацій, знаючи, що результатом буде обмеження побачень з сином. Станом на дату звернення до суду компроміс не знайдено, мати вважає, що прав на сина батько не має, як зазначив позивач, він має виключно обов`язки з їх утримання у вигляді надання коштів, необхідний обсяг яких вона формує на власний розсуд відподівач без врахування думки батька. Всі намагання врегулювати даний спір мирним шляхом призводить лише до загострення існуючих конфліктів та до виникнень нових. Позивач вважає таку поведінку відповідачки протиравною та звернувся то суду як до єдиної інстанції, що може захистити порушене право на спілкування та участь у вихованні сина. Враховуючи зазначене, позивач просив його позовні вимоги задовольнити з підстав, що зазначені в позові. На адресу суду 24 вересня 2024 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі батька у вихованні дитини. 08 жовтня 2024 року (а.с.24) провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17 березня 2025 року підготовче засідання закрито та призначено судовий розгляд справи по суті позову. (а.с. 109). 25.04.2025 року набрав чинності\~Закон № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів", відповідно до якого Суворовський районний суд міста Одеси змінено на Пересипський районний суд міста Одеси. В судове засідання позивач не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Причин неявки суду не сповістив та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався. Представник відповідача адвокат Іванова Г. С. в судовому засіданні підтримала відзив на позовну заяву, що поданий 06 грудня 2024 року та заяву про часткове визнання позовних вимог від 31 липня 2025 року. Відповідач фактично частково згоден з позовними вимогами позивача та не заперечував проти його часткового задоволення та встановлення графіку спілкування [PERSON] з сином, [PERSON] , [INFO] наступним чином: Батько відвідує сина за його місцем проживання, за адресою: [ADDRESS] з можливістю відвідування дитячих установ, культурно-розважальних закладів, в присутності матері та з урахуванням розпорядку дня та сну сина або без присутності матері, за домовленістю батьків: кожного вівторка та четверга з 16:00 години до 20:00 години, за попереднім погодженням з матір`ю; щонеділі з 8:30 години до 13:30 години або з 16:30 до 21:00 години, за попереднім погодженням з матір`ю; на день народження сина та інші свята, за попереднім погодженням з матір`ю. У решті позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі батька у спілкуванні з дитиною просив відмовити. Третьою особою органом опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради надано висновок про визначення участі батька у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Окрім того третя особа просила справу розглядати за її відсутності. (а.с. 103-106). Рівність сторін є одним з невід`ємних елементів поняття справедливого судового розгляду. Вона вимагає, аби кожна сторона бачила, що їй надано розумні можливості представити свій інтерес за умов, які не ставлять її у несприятливе становище, порівняно із супротивником (Ocalan проти Туреччини [ВП], § 140, Foucher проти Франції, § 34; Bulut проти Австрії; Faig Mammadov проти Азербайджану, § 19). Вона вимагає забезпечення справедливої рівноваги між сторонами і застосовується як до цивільних, так і до кримінальних справ. Розумний характер тривалості провадження визначається відповідно до обставин справи, що вимагає оцінки в цілому (Boddaert проти Бельгії, § 36). Хоча окремі стадії провадження можуть провадитись з прийнятною тривалістю, проте загальна тривалість процесу може, однак, перевищити «розумний строк» (Добертен проти Франції, § 44). Установивши невідповідність акта законодавства критерію «якість закону» суд, за загальним правилом, повинен тлумачити національне законодавство таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема, справедливості та розумності (врахування при вирішенні публічно-правового спору загальних (суспільних) інтересів). Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Викладене свідчить про можливість вирішення справи у відсутності сторони позивача. Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так судом встановлено, що з 19.12.2019 року по 14.07.2022 рік [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . [INFO] у сторін народилася дитина, [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 11.02.2021 року. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14.07.2022 року по цивільній справі №523/5491/22 їх шлюб було розірвано. 27.04.2024 року сторони добровільно вирішили питання, щодо сплати аліментів, а саме уклали Договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно від 27.04.2024 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Двоєнкіною Т.О. Відповідно до п. 2 зазначеного договору, платник аліментів, [PERSON] , з метою припинення обов`язку, щодо сплати аліментів на користь малолітнього сина, [PERSON] , передає йому у власність квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка в цілому складається з приміщень, загальною площею: 39,8 кв.м., у тому числі житловою площею 22,8 кв.м. Мати дитини - [PERSON] , приймає зазначену нерухомість для малолітнього сина - [PERSON] ,Р який залишається проживати разом з матір`ю у вищезазначеній квартирі. Тому позивачка, [PERSON] разом з сином зареєстровані та проживають у даній квартирі, що підтверджується позначкою в паспорті [PERSON] та довідкою про реєстрацію місця проживання [PERSON] . [PERSON] , виявивши бажання завжди безперешкодно спілкується та бачиться з дитиною, жодного разу не отримував відмову матері у зустрічах з дитиною. Коли відповідач приходить в гості, сторони разом проводять час з дитиною, спільно вирішують усі питання, що стосуються дитини. [PERSON] працює сімейним лікарем в ФОП [PERSON] , що підтверджується Характеристикою з місця роботи №49 від 22.11.2024 року. [PERSON] , [INFO] , зі свого народження хворіє алергічними захворюваннями, що підтверджується консультативними висновками лікарів та не заперечується сторонами. Органом опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради надано висновок №01-05-3/24вх від 24 січня 2025 року про визначення участі батька у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Орган опіки та піклування вважає доцільним визначити способи участі батька, [PERSON] , у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] : - будь-які два будніх дня тижня з 16.00 год. до 20.00 год., за попередньою домовленістю; - І та III тиждень місяця з 10.00 суботи до 18.00 неділі. Ночівля дитини за місцем проживання батька з погодженням з матір`ю, враховуючи стан здоров`я дитини; - на день народження дитини та інші свята за попередньою домовленістю. (а.с. ). (а.с. 104-106). Фактично ні позивачем ні відповідачем заперечень щодо висновку органу опіки та піклування не висловлено. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (надалі - Конвенція) визначено, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п. п. 1, 2 ст. З Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі ст. 9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 7 Конвенції, дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Європейський суд з прав людини зазначає, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, від 07 грудня 2006 року). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважив, оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буре збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Норми\~статті 141 Сімейного кодексу України\~передбачають: «Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини». Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги частково обгрунтованими та доказаними, вважає за можливе позов [PERSON] задовольнити часткового та встановити наступний графік спілкування [PERSON] , [INFO] , з сином, [PERSON] , [INFO] , наступним чином: Батько відвідує сина за його місцем проживання, за адресою: [ADDRESS] , в будь-який час з можливістю відвідування дитячих установ, культурно- розважальних закладів, в присутності матері та з урахуванням розпорядку дня та сну сина або без присутності матері, за домовленістю батьків: - кожного вівторка та четверга з 16:00 години до 20:00 години, за попереднім погодженням з матір`ю; - щонеділі з 8:30 години до 13:30 години або з 16:30 до 21:00 години, за попереднім погодженням з матір`ю; - на день народження сина та інші свята, за попереднім погодженням з матір`ю. У решті позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способе участі батька у спілкуванні з дитиною - відмовити.

Outcome: partial