Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

05 травня 2025 року представник позивача звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначив, що Наказом № 36к від 09.01.2023 року [PERSON] прийнята на роботу оператором заправних станцій 4 розряду АЗС, за переведенням до ТОВ «ІНЧЕР», запис № 31 від 10.01.2023 в трудовій книжці [NUMBER] . Наказом № 124-к від 07.04.2025 року [PERSON] звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України - запис № 32 від 09.04.2025 в трудовій книжці [NUMBER] . При звільненні [PERSON] роботодавець ТОВ «ІНЧЕР» не виконав свої обов`язки належним чином та не виплатив заборгованість по заробітній платі у сумі 64699,59 грн. на підтвердження чого надав довідку № 218 від 10.04.2025 року, відповідно до якої станом на 09.04.2025 року загальна заборгованість по заробітній платі [PERSON] складає 64699 грн. 59 коп., а саме: листопад 2024 року заборгованість по заробітній платі складає 7770 грн 91 коп.; грудень 2024 року - 12986 грн 49 коп; січень 2025 року - 13089 грн 62 коп; лютий 2025 року - 11302 грн 86 коп; березень 2025 року - 13944 грн 82 коп; квітень 2025 року - 5604 грн 89 коп. Таким чином дії працівників ТОВ «ІНЧЕР» щодо невиплати заробітної плати [PERSON] є незаконними, а тому прохає стягнути з ТОВ «ІНЧЕР» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 64699,59 грн та вирішити питання судових витрат. Ухвалою судді від 06.05.2025 року відкрито провадження у даній справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник Фабро Є.А. не з`явилися, від представника до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач представник ТОВ «ІНЧЕР», будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи повторно до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених ст. 223 ЦПК України. Інших заяв, клопотань до суду, у тому числі щодо відкладення розгляду справи, проведення засідання у режимі відеоконференції, не надходило. Відповідач не повідомив причини неявки, своїм правом на подання відзиву на позов із викладенням своїх заперечень не скористався. За таких обставин суд уважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказах. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, уважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Позивач [PERSON] з 09.01.2023 по 07.04.2025 перебувала у трудових відносинах із\~ТОВ «ІНЧЕР», працюючи\~на посаді оператора заправних станцій четвертого розряду АЗС\~ТОВ «ІНЧЕР». 07.04.2025 звільнена за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Зазначене стверджується копією трудової книжки [NUMBER] (а.с.10-15). Виплата всіх належних сум у день звільнення та день подання позову відповідачем не здійснена, що стверджується не поданням відзиву на позов та довідкою\~ТОВ «ІНЧЕР»\~№ 218 від 10.04.2025. Згідно останньої заборгованість по заробітній платі становить 64699,59 грн. станом на 09.04.2025 (а.с.20). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Ст. 15,\~16 ЦК України\~передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є зокрема, його визнання. Відповідно до ст. ст.\~12, 13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Ст. 43, 55 Конституції України\~визначають, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.\~ У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Згідно з положенням\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. На час розгляду справи представником відповідача не надано до суду будь-яких доказів, щодо належного виконання зобов`язань з виплати заробітної плати позивачу, спростування суми заборгованості чи будь-яких інших заперечень щодо задоволення позову. Надані позивачем докази підтверджують наявність заборгованості з виплати заробітної плати позивачу, тому відповідно до ст. 83, 84, 177 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 64699,59 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення заборгованості із заробітної плати на підставі п. 1 ч.1. ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», то із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн. Щодо вимоги про стягнення правової допомоги. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статі 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом статті 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами статті 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу складають 5000,00 грн., що підтверджуються: договором № б/н від 16.04.2025 про надання професійної правничої допомоги; узгодженням форми та розміру гонорару від 16.04.2025, рахунком-фактурою №3 від 18.04.2025, квитанцією від 16.04.2025, детальним описом робіт від 02.05.2025, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Фабро Є.А., ордером на надання правничої (правової) допомоги (а.с.5-6, 16-19). Надавши оцінку доказам щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), значенням справи для позивача, разом з цим відповідачем не ставиться питання про зменшення витрат на послуги адвоката, тому суд вважає обґрунтованою вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 5000,00 грн. Суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць (п.2 ч.1\~ст.430 ЦПК України).

Outcome: approved