Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

28 січня 2025 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла вказана позовна заява. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що моніторингом судових рішень, розміщених в Єдиному державному реєстрі судових рішень, встановлено, що 02 лютого 2024 року рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/14305/21 частково задоволено адміністративний позов [PERSON] до Костянтинівської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, Управління освіти Костянтинівської міської ради. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Костянтинівського міського голови від 29 вересня 2021 року № 361-ос «Про припинення служби в органах місцевого самоврядування». [PERSON] поновлено на службі в органі місцевого самоврядування на посаді начальника Управління освіти Костянтинівської міської ради з 30 вересня 2021 року та зобов`язано Костянтинівську міську військову адміністрацію Краматорського району Донецької області внести до трудової книжки серії [NUMBER] від 19 серпня 1996 року, яка належить [PERSON] запис про визнання недійсним запису № 19 від 29 вересня 2021 року, внесеного на підставі розпорядження Костянтинівського міського голови від 29 вересня 2021 р № 361-ос про припинення служби в органі місцевого самоврядування шляхом звільнення з посади начальника Управління освіти Костянтинівської міської раді вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням виконання роботи (п.3 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України. З Управління освіти Костянтинівської міської ради на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 вересня 2021 року по 02 лютого 2024 року включно в сумі 257 117, 12 грн з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Рішення суду набрало законної сили 15 березня 2024 року. На виконання судового рішення Управлінням освіти Костянтинівської міської ради здійснено виплату в сумі 257 117,12 грн. Вказані кошти були виділені Управлінню освіти з бюджету Костянтинівської міської територіальної громади. Факт протиправного припинення служби [PERSON] в органі місцевого самоврядування шляхом її звільнення з посади начальника Управління освіти Костянтинівської міської ради є доведеним рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02.02.2024 у справі № 200/14305/21. Згідно з рішенням Костянтинівської міської ради №7/1-1 від 07.12.2020 «Про результати виборів депутатів Костянтинівської міської ради та Костянтинівського міського голови» на місцевих виборах 25.10.2020 міським головою обрано Азарова Олега Анатолійовича, який, відповідно до розпорядження Костянтинівського міського голови від 07.12.2020 за №194-ос, приступив до виконання повноважень з 07 грудня 2020 року. Таким чином винним у незаконному звільненні начальника Управління освіти [PERSON] є саме [PERSON] , який обіймав посаду Костянтинівського міського голови, та прийняв незаконне рішення, що сприяло у подальшому неефективному, зайвому витрачанню коштів місцевого бюджету в сумі 257 117,12 грн у зв`язку з виконанням рішення суду. Позивач зазначає, що у Управління освіти Костянтинівської міської ради, яке на виконання рішення виплатило [PERSON] 257 117,12 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за рахунок бюджетних коштів, є право зворотної вимоги до [PERSON] з вини якого останню було звільнено, а тому просить суд стягнути з [PERSON] на користь Управління освіти Костянтинівської міської ради грошові кошти у розмірі 257 117,12 грн. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2025 року справу було передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. 27 березня 2025 року справа фактично надійшла до вказаного суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 932/908/25 між суддями від 30 квітня 2025 року, матеріали позовної заяви передано в провадження судді Шаповалової К.В. Фактично справу передано судді 2 травня 2025 року. 6 травня 2025 року до суду з Управління соціальної та ветеранської політики Дарницької РДА надійшла інформація щодо зареєстрованого фактичного місця проживання відповідача. Ухвалою суду від 9 травня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження на 5 червня 2025 року. 13 травня 2025 року від представника Управління освіти Костянтинівської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги вони підтримують у повному обсязі. 27 травня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 29 травня 2025 року від заступника керівника Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області надійшла відповідь на відзив. Судове засідання 5 червня 2025 року було відкладено на 29 липня 2025 року у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю будь-яких заяв від позивача КМВА Краматорського району Донецької області. 9 червня 2025 року від представника позивача КМВА Краматорського району Донецької області надійшла заява про можливість розгляду справи у відсутність їх представника, позовні вимоги вони підтримують у повному обсязі. 29 липня 2025 року у судовому засіданні представник прокуратури підтримала позовні вимоги в повному обсязі, з підстав, викладених у позові, вказала, що оскільки [PERSON] була незаконної звільнена з посади відповідачем у справі, що підтверджується рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/14305/21 та зважаючи на те, що Управлінням освіти Костянтинівської міської ради було сплачено [PERSON] кошти за час вимушеного прогулу у розмірі 257117,12 грн, вказана сума підлягає стягненню саме з відповідача. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог вказав, що він не був учасником справи № 200/14305/21, вказане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось відповідачами, рішенням суду не встановлено, що звільнення відбулось саме через його винні дії, його наказу про звільнення [PERSON] передувала звернення народного депутата України [PERSON] та була сформована комісія, яка за результатами проведеної перевірки рекомендувала звільнити [PERSON] з займаної посади, та враховуючи підстави її звільнення (її дії та поведінка як вчителя так і особи, яка займає керівну посаду в Управлінні освіти) не давали змоги ухвалити інше рішення крім звільнення. Вказав, що не вбачає в своїх діях неправомірного звільнення, все було законно та справедливо, а отже підстави для стягнення з нього коштів, виплачених [PERSON] за час вимушеного прогулу відсутні. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до матеріалів справи докази, заслухавши пояснення представника прокуратури, відповідача, доходить наступного висновку. Відповідно до розпорядження міського голови Костянтинівської міської ради від 7 грудня 2020 року № 194-ос [PERSON] приступив до виконання повноважень міського голови з 7 грудня 2020 року. Розпорядженням міського голови Костянтинівської міської ради Азарова О.А. від 29 вересня 2021 року № 361-ос [PERSON] була звільнена з посади начальника управління освіти Костянтинівської міської ради з 29 вересня 2021 року за вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням виконання роботи, пункт 3 частини першої статті 41 КЗпП України. 11 квітня 2022 року повноваження Костянтинівської міської ради, Виконавчого комітету Костянтинівської міської ради та Костянтинівського міського голови [PERSON] припинені у зв`язку з набранням чинності Указом Президента України від 10 квітня 2022 року № 225/2022 «Про утворення військової адміністрації». Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 2 лютого 2024 року у справі № 200/14305/21 визнано протиправним та скасовано розпорядження Костянтинівського міського голови від 29 вересня 2021 року № 361-ос «Про припинення служби в органі місцевого самоврядування». Поновлено [PERSON] на службі в органі місцевого самоврядування на посаді начальника Управління освіти Костянтинівської міської ради з 30 вересня 2021 року. Зобов`язано Костянтинівську міську військову адміністрацію Краматорського району Донецької області внести до трудової книжки серії [NUMBER] від 19 серпня 1996 року, яка належить [PERSON] , запис про визнання недійсним запису № 19 від 29 вересня 2021 року, внесеного на підставі розпорядження Костянтинівського міського голови від 29 вересня 2021 року № 361-ос про припинення служби в органі місцевого самоврядування шляхом звільнення з посади начальника Управління освіти Костянтинівської міської ради за вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням виконання роботи, п. 3 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України. Стягнуто з Управління освіти Костянтинівської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 вересня 2021 року по 02 лютого 2024 року включно в сумі 257 117 (двісті п`ятдесят сім тисяч сто сімнадцять) гривень 12 копійок з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Рішення в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалось та набрало чинності 15 березня 2024 року (згідно відмітки в ЄДРСР). Відповідно до долучених до позовної заяви платіжних інструкцій Управління освіти Костянтинівської міської ради 7 та 27 березня 2024 року перерахувало на рахунок [PERSON] кошти у розмірі 206979,24 грн та на рахунок Донецького ГУК - 50137,88 грн податків та зборів, отже загальна сума, яка була перерахована з рахунків Управління освіти Костянтинівської міської ради на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 2 лютого 2024 року становить 257117,12 грн (а.с. 30-31 зворот) Відповідно до ст. 24 Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» матеріальна шкода, завдана територіальній громаді незаконними рішеннями сільських, селищних, міських голів, голів районних у місті, районних та обласних рад, їх заступників, керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів місцевого самоврядування, діями чи бездіяльністю посадових осіб місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок місцевого бюджету в порядку, встановленому законом. Сільські, селищні, міські, районні у місті, районні та обласні ради, сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної та обласної ради мають право зворотної вимоги (регресу) до посадової особи місцевого самоврядування, яка заподіяла шкоду територіальній громаді, у розмірах і порядку, визначених законами України та статутами територіальних громад, прийнятими відповідно до законів України. Підпунктами 9 та 10 пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України передбачено, що кошти, відшкодовані державою з державного бюджету (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування з місцевих бюджетів) згідно з цим пунктом, вважаються збитками державного бюджету (місцевих бюджетів). Посадові та службові особи органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), дії яких завдали шкоди, що відшкодована з бюджету, несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно з законом. Як слідує із положень пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. У статті 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення відбулося з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», що закріплені в пункті 13 застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини, а чинне законодавство не містить додаткових підстав для відшкодування майнової шкоди з винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення працівника здійснено з порушенням вимог закону або затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі № 663/1169/20, а також в постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року і у справі № 161/6047/16-ц. Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові: 1) неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства; 2) наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що невідворотно спричинила шкоду; 4) вину заподіювача шкоди. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає. Винною особою у незаконному звільнені [PERSON] є [PERSON] , який прийняв протиправне розпорядження про її звільнення. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду не було встановлено протиправності саме в його діях як міського голови, він не був залучений до участі у справі, а отже не несе матеріальної відповідальності у такому випадку, враховуючи таке. За визначенням, наведеним в ст. 1 Закону України від 07 червня 2001 року № 2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон № 2493), служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом. Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету (ч. 1 ст. 2 Закону № 2493). Відповідно до ст. 3 Закону № 2493 посадами в органах місцевого самоврядування є: […]; посади, на які особи призначаються […] міським головою […] на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України. Таким чином, в силу положень п. 10 ч. 4 ст. 42 Закону № 280/97-ВР призначення на посаду начальника управління освіти Костянтинівської міської ради, а також звільнення з цієї посади на час виникнення спірних правовідносин належало до повноважень Костянтинівського міського голови. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду встановлено, що оскаржуваним розпорядженням на підставі пункту 3 частини перешої статті 41 КЗпП України за вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням виконання роботи, [PERSON] звільнена не з посади вчителя, а з посади начальника Управління освіти. При цьому, судом встановлено, що начальник управління освіти Костянтинівської міської ради не здійснює педагогічну діяльність та безпосередньо не виконує виховну функцію, а отже начальник управління освіти Костянтинівської міської ради не є тим суб`єктом, до можуть бути застосовані норми пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України. Як наслідок, припинення служби [PERSON] в органі місцевого самоврядування шляхом її звільнення з посади начальника управління освіти Костянтинівської міської ради за вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням виконання роботи, на підставі пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України є протиправним. Міський голова Азаров О.А., приймаючи розпорядження № 361-ос від 29.09.2021, та звільняючи [PERSON] на підставі саме пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України, зазначив, що ним враховано висновки, викладені в Акті від 16.09.2021, що свідчать про порушення з боку [PERSON] загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, ст.38 Закону України «Про запобігання корупції» та, як наслідок, порушення Присяги посадової особи місцевого самоврядування, передбаченої ст. 11 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також те, що [PERSON] , будучи керівником управління освіти та суміщаючи роботу керівника управління освіти з роботою вчителя/педагога і виконуючи виховну функцію (керівник управління освіти, вчитель, педагог, вихователь), порушила моральні норми (вчинила сварку і бійку в приміщенні управління освіти), через що втратила авторитет і дискредитувала не тільки себе, у тому числі, але не виключно, як особа, яка за функціональними обов`язками зобов`язана сприяти розвитку зв`язків з питань освіти та виховання, але й дискредитувала службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб педагогічного колективу, частиною якого вона є як практикуючий педагог, освіти в Костянтинівській міській територіальній громаді в цілому, що є несумісним з продовженням виконання роботи, за яку отримує заробітну плату. Як вбачається з акту про проведення службового розслідування від 16 вересня 2021 року комісією за результатами проведення розслідування було запропоновано міському голові розглянути питання про припинення трудових відносин з начальником управління освіти Костянтинівської міської ради [PERSON] в органах місцевого самоврядування з підстав передбачених абзацом другим частини першої статті 20 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування - порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову. Наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та шкодою, завданою позивачу, підтверджується недотриманням відповідачем вимог трудового законодавства, та збитками у розмірі 257117,12 грн, оскільки такі збитки виникли внаслідок виконання рішення у справі 200/14305/21, згідно з яким встановлено факт незаконного звільнення [PERSON] . Вина відповідача виражена в тому, що обіймаючи посаду міського голови та достовірно знаючи про покладені на нього чинним законодавством обов`язки, будучи відповідальною посадовою особою за дотримання встановленого порядку призначення на посаду та звільнення з посади начальника управління освіти Костянтинівської міської ради, він не забезпечив дотримання встановлених вимог закону під час звільнення [PERSON] саме з посади начальника Управління освіти, чим допустив незаконне звільнення останньої з займаної посади, що мало наслідком стягнення з Управління освіти Костянтинівської міської ради 257117,12 грн. Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 серпня 2022 року у справі №918/685/21, від 28 серпня 2023 року у справі № 911/4610/15. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] була звільнена з посади начальника Управління освіти саме на підставі розпорядження міського голови Азарова О.А., № 361-ос від 29.09.2021, яке відповідним рішенням суду (набрало чинності та виконане) визнано протиправним та скасовано, саме на [PERSON] покладається матеріальна відповідальність за шкоду, заподіяну незаконним звільненням працівника. Суд також відхиляє доводи відповідача про те, що підставою для постановлення ним розпорядження про звільнення [PERSON] було рішення комісії, яка проводила службове розслідування та яке ним було враховано, про що зазначено у скасованому розпорядженні, а отже не з його вини було звільнено [PERSON] , враховуючи те, що саме відповідач був відповідальною посадовою особою за дотримання встановленого порядку звільнення з роботи начальника Управління освіти та не забезпечив встановлених вимог закону при звільненні з посади [PERSON] , підписавши відповідне розпорядження, яке згодом було визнаний незаконним та скасовано на підставі рішення суду. Аргументи відповідача у наведеній частині фактично зводяться до намагання здійснити переоцінку доказів та надати нову оцінку доказам у справі 200/14305/21, що не входить до повноважень суду першої інстанції при розгляді цього позову. Встановлені у судовому рішенні у справі 200/14305/21 обставини, були встановлені щодо сторін цих правовідносин, зокрема і щодо Управління освіти Костянтинівської міської ради, яке брало участь у цій справі та є також учасниками цієї справи № 932/908/25, що відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України надає суду можливість вважати ці обставини доведеними. Відповідно до частини п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Однак, наведені відповідачем у відзиві та у судовому засіданні доводи не спростовують обставини, встановлені адміністративним судом у справі № 200/14305/21 щодо незаконності розпорядження міського голови Костянтинівської міської ради Азарова О.А. від 29 вересня 2021 року № 361-ос про звільнення [PERSON] з посади начальника Управління освіти Костянтинівської міської ради. Стосовно повноважень Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області на звернення із цим позовом в інтересах Управління освіти Костянтинівської міської ради та КМВА Краматорського району Донецької області. Згідно зі статтею 131-1Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 56 ЦПК України, частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», рішення Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави". З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Така правова позиція висвітлена Верховним Судом у постановах 13.03.2018 у справі № 911/620/17, від 13.11.2018 у справі № 910/2989/18. До інтересів держави безпосередньо належить дотримання сторонами бюджетних правовідносин, раціональне використання бюджетних коштів, виконання економічних програм щодо розвитку освітньої сфери та забезпечення економічної стабільності загалом. Аналіз положень частини третьої, четвертої статті 56 ЦПК України, у взаємозв`язку зі змістом частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (п.п. 77-81) бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Відповідно до листа Управління освіти Костянтинівської міської ради від 4 жовтня 2024 року № 1037/01-30 Управлінням освіти Костянтинівської міської ради не подавався позов до суду про стягнення з [PERSON] шкоди заподіяної внаслідок незаконного звільнення працівника у зв`язку з тим, що не є суб`єктом призначення керівника управління. Відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова як головна посадова особа територіальної громади призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів. На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02.02.2024 по справі № 200/14305/21 Управлінням освіти здійснена виплата призначених сум за рахунок коштів місцевого бюджету, головним розпорядником якого є Костянтинівська міська військова адміністрація Краматорського району Донецької області. Відповідно до листа КМВА Краматорського району Донецької області від 3 жовтня 2024 року № 2583/26-вк враховуючи об`єктивні обставини, зокрема кадрові труднощі, що виникли у зв`язку з погіршенням безпекової ситуації в регіону та евакуацією частини працівників, військова адміністрація не заперечує проти ініціативи прокуратури у претензійно-позовній діяльності з порушенням питання стягнення з [PERSON] шкоди заподіяної внаслідок незаконного звільнення працівника . 24 січня 2025 року прокуратурою було надіслано позивачам повідомлення про звернення до суду в інтересах держави в особі Управління освіти Костянтинівської міської ради та КМВА Краматорського району Донецької області про стягнення з [PERSON] шкоди у розмірі 257117,12 грн. У поданих до суду письмових заявах, уповноважені представник позивачів вказали, що позовні вимоги підтримують та не повідомляли про те, що у провадженні іншого суду перебуває справа за позовом когось із цих позивачів до [PERSON] про стягнення суми шкоди, що є предметом позову у цій справі. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зважаючи на викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що оскільки [PERSON] була звільнена з посади начальника Управління освіти саме на підставі розпорядження міського голови Азарова О.А., № 361-ос від 29.09.2021, яке відповідним рішенням суду (набрало чинності та виконане) визнано протиправним та скасовано, а Управлінням освіти було понесено збитків на суму 257117,12 грн саме на [PERSON] покладається відповідальність щодо сплати вказаної суми коштів на користь позивача Управління освіти Костянтинівської міської ради. Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню також сплачений при поданні цього позову судовий збір у розмірі 3085, 41 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved