Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

13 травня 2025 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідачки про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У позові зазначив, що відповідачка має малолітню доньку [PERSON] [INFO] . Співмешканець [PERSON] та батько дитини [PERSON] покинув родину та виїхав проживати до росії. Дитину відповідачка залишила на бабусю [PERSON] , яка 16 жовтня 2024 року звернулася до служби у справах дітей і повідомила про те, що [PERSON] залишила доньку без батьківського нагляду та поїхала до м. Одеси. Відповідачка зловживає спиртними напоями, веде антигромадський спосіб життя, не займається вихованням дитини та не має наміру виправлятися та займатися належним вихованням дитини. На підставі зазначеного просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідачки аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини усіх її доходів та заробітків. Представник позивача Березнегуватської селищної ради Швачко С.В., яка діє на підставі довіреності від 03 червня 2025 року, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.49). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів.(а.с.42,48). Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, відповідно фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2\~ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Так з матеріалів справи, зокрема копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнегуватського районного управління юстиції у Миколаївській області 29 липня 2015 року вбачається, що відповідачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00047582225 від 22 жовтня 2024 року, відомості про батька малолітньої [PERSON] , [INFO] записані у відповідності до ч.1 ст.135 Сімейного Кодексу України. (а.с.14). З Витягу реєстру територіальної громади від 17 жовтня 2024 року вбачається, що малолітня [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.13). Наказом служби у справах дітей Березнегуватської селищної ради № 57-р від 16 жовтня 2024 року малолітню [PERSON] тимчасово влаштовано до сім`ї бабусі [PERSON] , яка зареєстрована та проживає в [ADDRESS] (а.с.16). За даними акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] від 16 жовтня 2024 року, складеного начальником та головним спеціалістом служби у справах дітей Березнегуватської селищної ради та витягу з протоколу №1 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Березнегуватської селищної ради від 23 січня 2025 року у квартирі [ADDRESS] для повноцінного життя, навчання та перебування дитини маються всі умови, є продукти харчування та побутова техніка, вихованням, навчанням та утриманням дитини займається бабуся [PERSON] . Відповідачка [PERSON] залишила дитину без батьківського нагляду, не цікавиться взагалі життям та здоров`ям доньки, матеріальної допомоги не надає. З липня 2024 року онука проживає з бабусею. Відповідачка близько п`яти років проживає в м.Одеса, зловживає спиртними напоями, ніде не працює, постійно змінює місце проживання (а.с.15,23-24). Крім того з акту обстеження помешкання [PERSON] , складеного 13 лютого 2025 року депутатом селищної ради восьмого скликання В. Доценко вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] разом з малолітньою онукою [PERSON] та здійснює за нею нагляд самостійно, вказаний факт підтвердили сусіди [PERSON] та [PERSON] (а.с.25). З характеристики директора Березнегуватської гімназії № 1 вбачається, що малолітня [PERSON] , 2015 року народження, навчається в 2 класі вказаної гімназії. Бабуся учениці відвідує класні збори, цікавиться її навчанням, підтримує зв`язок з класним керівником. Мати дитини жодного разу у школі не була, її успішністю не цікавилася (а.с.26,27.) З листа служби у справах дітей Одеської міської ради від 17 березня 2025 року, скерованого на адресу служби у справах дітей Березнегуватської селищної ради, вбачається, що працівниками служби в межах компетенції було здійснено виїзд за останньою відомою адресою місця проживання [PERSON] по [ADDRESS] . В ході візиту проведено бесіду з її сином [PERSON] , 2007 року народження, який повідомив, що мати на даний час проживає за іншою адресою з новим співмешканцем, оскільки попередній співмешканець її вигнав із-за зловживання алкогольними напоями, на телефонні дзвінки вона не відповідає, до служби не зверталася (а.с.33). Також з листа служби у справах дітей Одеської міської ради від 22 квітня 2025 року вбачається, що працівниками служби було здійснено виїзд за новою адресою місця проживання [PERSON] по [ADDRESS] . В ході візиту було встановлено, що за даною адресою більше року ніхто не проживає, про громадянку [PERSON] , зі слів сусідів, взагалі нічого не відомо (а.с.35-36). Висновком комісії з питань захисту прав дитини від 12 травня 2025 року визначено за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідачка не має наміру дбати про дитину, веде антигромадський спосіб життя, зловживає алкоголем, не дбає про дитину, не цікавиться про її духовний та фізичний розвиток, не виявляє до неї інтересу (а.с.6-7). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06). Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідачки від догляду і виховання дитини, що є результатом її винної поведінки, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, відповідачка не виявляє інтересу до дитини, не цікавиться її життям, навчанням, здоров`ям, а тому суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , Крім того, згідно з частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно \~частини 3 статті 181\~СК України за рішенням суду кошти на\~утримання дитини\~(аліменти)\~присуджуються у частці від доходу її матері, батька і\~(або)\~у твердій\~грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. З огляду на викладене вище суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про позбавлення відповідачки батьківських прав та стягнення з неї аліментів є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.ч.1 та 6 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідачку обов`язок по сплаті на користь держави судового збору, в розмірі 6056,00 грн. за вимогу майнового та немайнового характеру.

Outcome: approved