Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що він є власником 51/100 частки житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 24 вересня 1992 року, що засвідчений державним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за №1537. З моменту укладання договору купівлі-продажу він постійно вже на протязі тридцяти трьох років із сім`єю проживає в даному будинку. З метою отримання у приватну власність земельної ділянки, що знаходиться за вказаною адресою, він в лютому місяці 2025 року звернувся до Хорошівської селищної ради Житомирської області, однак йому було повідомлено, що згідно Державних реєстрів відсутня інформація, що він дійсно є власником частки вищезазначеного житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу. З метою реєстрації права власності на нерухоме майно згідно договору він звернувся до державного реєстратора, однак 17.02.2025 року отримав рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій за №77287055. Відмова в проведенні реєстраційних дій була мотивована тим, що згідно поданих документів відслідковується невідповідність типу об`єкта нерухомого майна, так як предметом договору купівлі-продажу є квартира, а згідно опису у технічному паспорті тип об`єкту зазначено житловий будинок, разом з тим, не узаконена житлова прибудова, житловою площею 11,4 кв.м. та не отримали декларацію про готовність об`єкта до експлуатації в результаті реконструкції. Згідно наявного договору купівлі-продажу загальна площа будинку складала 56,0 кв.м., житлова площа 27,2 кв.м., що становить 51/100 ідеальну долю. Окрім того, загальна ж площа житлового будинку 48,7 кв.м., що встановлено згідно договору купівлі-продажу, який наявний у власника іншої 49/100 частки житлового будинку. Окрім того, згідно технічного паспорта від 06.12.2024 року інвентаризаційна справа №1418 нерухоме майно, що розміщене в [ADDRESS] має статус саме житловий будинок, а не квартира. Тому відсутність реєстрації права власності на 51/100 частки житлового будинку, позбавляє його права вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, а тому він змушений звернутися до суду. Позивач просить суд визнати за ним, право власності на 51/100 ідеальну частку житлового будинку, загальною площею 56,0 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу від 24 вересня 1992 року, реєстраційний номер 1537. Ухвалою судді Хорошівського районного суду Житомирської області від 12.06.2025 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач до суду подав заяву, де просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача, Хорошівської селищної ради, в судове засідання не з`явився,\~селищний голова подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника селищної ради за наявними документами, зазначив що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Треті особи до суду подали заяви про рогляд справи, без їх участі, заперечень по суті вимог позивача не мають. Відповідно до ч. 3, 4\~ст.200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями\~206,\~207\~цього\~Кодексу. Відповідно до частини 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні\~підготовчого судового засідання. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником 51/100 частки житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 24 вересня 1992 року, що засвідчений державним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за №1537 ( а.с.9-12). Згідно копії паспорта серії [NUMBER] та витягу з реєстру територіальної громади від 24.07.2023 року, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ( а.с.5-8). Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] 27.12.2024 року виготовлено на замовлення [PERSON] . Згідно з технічним паспортом вказаний будинок було споруджено в 1989 році ( а.сп.13-15). Згідно довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №592 від 06.12.2024 року слідує, що наявними даними, які знаходяться в КП ««Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, об`єкту нерухомого майна розташованого за адресою: [ADDRESS] присвоєно номер №1418. При проведенні повторної інвентаризації об`єкта нерухомості, а саме житлового будинку станом на 06.12.2024 року встановлено, що загальна площа складає 114,0 кв.м., житлова 59,8 кв.м. Загальна та житлова площа змінилась внаслідок внутрішнього перепланування та переобміру приміщень, а також за рахунок житлової прибудови літ. «А1» житловою площею 11,4 кв.м., дозвіл на яку не надано ( а.с.16). Із довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №593 від 08.01.2025 року слідує, що право власності на нерухоме майно а саме 51/100 ід частини будинку, що знаходиться в [ADDRESS] за гр. [PERSON] не зареєстровано ( а.сп.17). Згідно довідки Хорошівської селищної ради №312 від 28.03.2025, в [ADDRESS] рахується земельна ділянка площею-0,0550 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Рішення щодо передачі земельної ділянки у власність не приймалося. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №425349755 від 05.05.2025, відомості з державного реєстру речових прав за адресою: [ADDRESS] відсутні ( а.с.20). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Будніцькою В.В. Іршанської селищної ради Коростенського району Житомирської області за №77287055 від 17.02.2025 року, [PERSON] було відмолено у проведенні реєстраційних дій, у зв`язку з невідповідністю типу об`єкта нерухомого майна ( а.с.21). Відповідно до історичної довідки СВК «Кутузовський» смт. Володарськ-Волинський Житомирської області, СВК «Кутузовський» ( в минулому колгосп ім. Кутузова) був створений в 1920 р. В 2000 р. ССП «Кутузівське» перейменовано в СВК «Кутузівське». Підприємство проіснувало до 3.03.2005 р. Документи з особового складу здані в Володарськ-Волинської місцевої архівної установи «трудовий архів району». Книги нарахування заробітної плати з 1950 по 2005 р. в кількості 681 справа ( а.с.22). Згідно довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №194 від 21.05.2025 року слідує, що відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи №1418 на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: [ADDRESS] , первинна інвентаризація вказаного об`єкта була проведена в грудні 1989 року на замовлення [PERSON] , якому було дозволено будівництво індивідуального житлового будинку і господарських будівель на земельній ділянці, виділеній рішенням загальних зборів членів колгоспу «Кутузова» №3 від 09.04.1984. В матеріалах інвентаризаційної справи №1418 міститься Акт прийняття в експлуатацію закінченого будівництва житлового будинку і господарських будівель забудовника [PERSON] від 29.11.1989, будинок житловою площею 48,7 кв.м., хлів, гараж, навіс, уборна. Також наявне рішення №4 від 31.03.1992 р. ради трудового колективу « Райагропроменерго» про продаж житлового будинку в [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] ( а.с.23). Відповідно до виписки із рішення виконкому Володарськ-Волинської районної Ради №175 від 19.06.1984 року, [PERSON] надано дозвіл на будівництво житлового будинку на 4 кімнати, житловою площею 51,0 кв.м. і господарських будівель для власного підсобного господарсьва площею 49,0 кв.м. в [ADDRESS] на земельній ділянці 0,07 га виділеного рішенням загальних зборів членів колгоспу «Кутузова» ( а.с.31). Актом прийняття в експлуатацію закінченого будівництва житлового будинку і господарських будівель від 29.11.1989 підтверджується, що забудовник [PERSON] побудував житловий будинок площею 48,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , який прийнято в експлуатацію (а.сп.24). Відповідно до рішення Володарсько-Волинської селищної ради народних депутатів №169 від 30.11.1989 р. закінчено будівництво житлового будинку і господарських будівель за адресою: [ADDRESS] , забудовником якого є [PERSON] ( а.с.24). Згідно договору від 20.01.1990 року гр. [PERSON] продав, а колгосп ім. Кутузова купив житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , будинок дерев`яний, обкладений цеглою, жилою площею 48,7 кв.м., розташований на земельній ділянці 700 кв.м., до будинку примикає хлів літ. «Б», гараж літ «Г», навіс літ. «Н», уборна ( а.с.32). Відповідно довідки-характеристики, що видавались 11.09.1992 №А1418 Вол-Волинському «Райагропроменерго» для відчуження частин будинку, міститься технічна характеристика будівель-житловий будинок літ. «А» житловою площею 48,7 кв.м., сарай літ. «Б», гараж літ «Г», навіс літ «Н», уборна та та інформація що по заяві власника відчужується : частина веранди 1-1, ж/кімната 1-4 площею 27,2 кв.м., прихожа 1-5, 2/5 частини сарая Б, 2/5 навіса Н, гараж Г- що згідно розрахунку складається 51/100 ід. частин; частина веранди 1-1, кухня 1-2, ж/кімната 1-3 площею 21,5 кв.м. 3/5 частини сарая Б, 3/5 навіса Н, уборна У що згідно розрахунку складають 49/100 ід. частин. Вказане нерухоме майно належало Вол-Волинському «Райагропроменерго» на підставі договору купівлі-продажу від 26.02.1990 ( а.с.27-29). Згідно рішення Ради трудового колектива №4 від 31.03.1992 р. [PERSON] та [PERSON] продано житловий будинок в [ADDRESS] ( а.с.25-26). Згідно довідки Вол.-Волинського товариства «Райагропроменерго» за одну частину житлового будинку в [ADDRESS] заплатила [PERSON] та другу частину житлового будинку в [ADDRESS] заплатив [PERSON] ( а.с.30). Відповідно до звіту про оцінку майна №250511/15-л вартість квартири, що складається з 1 житлової кімнати, загальною площею 56,0 кв.м., житловою площеж 27,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 82362 гривень ( а.сп.33-44). Згідно досліджених в судовому засіданні Статуту колективного міжгосподарського підприємства «Агропроменерго» від 4 квітня 1995 року, протокол №1, Колективне міжгосподарське підприємство`Агропроменерго» створене у формі колективної власності і є правонаступником Володарськ-Волинського районного міжгосподарського виробничо-експлуатаційного підприємства по енергетиці і електрифікації «Райпроменерго». Відповідно Витягу є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Колективне міжгосподарське підприємство «Агропроменерго» зареєстрована як юридична особа, за адресою: Україна, 12101, Житомирська область, Хорошівський район, селище міського типу Володарськ-Волинський(п), вул. Ватутіна, буд.32. Статтею 15\~Цивільного кодексу\~України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01.01.2004 року; щодо цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Спірні правовідносини щодо укладення договору купівлі-продажу від 24.09.1992 року виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, а тому для їх врегулювання застосовуються норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Згідно зі ст.41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Відповідно до ст.42 цього Кодексу угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. Зокрема відповідно до п.1 ч.1 ст.44 ЦК УРСР у письмовій формі повинні укладатись угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу (усні угоди), та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно зі ст.45 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. У відповідності до ст.47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст.48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Статтею 224 ЦК УРСР передбачено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зіст.128 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. У відповідності ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. За нормами чинного на момент виникнення спірних правовідносин ЦК УРСР передбачалося обов`язкове нотаріальне посвідчення угоди купівлі-продажу житлової будівлі. Договір купівлі-продажу від 24.09.1992 був нотаріально посвідченим, а тому є укладеним та дійсним. З 01.01.2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України 2003 року. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту надання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Велика палата Верховного суду у постанові від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 дійшла висновку, що це правило за аналогією закону має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Судом встановлено, що позивачем набуто у власність 51/100 частки житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 24 вересня 1992 року, що засвідчений державним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за №1537. Зазначення у даному договорі про купівлю-продаж квартири не відповідає дійсності, оскільки предметом договору була саме частина житлового будинку, а не квартири, про що свідчить сукупність доказів, досліджених судом, які є належними, допустимими та переконливими для такого висновку. Позивач має право на оформлення права власності на 51/100 ідеальну частку житлового будинку, загальною площею 56,0 кв.м., що розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~атому позовні вимоги підлягають до задоволення, порушене право позивача підлягає судовому захисту. Визнання права власності за позивачем на вказане нерухоме майно буде відповідати принципу пропорційності в питанні захисту права власності позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved