Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що її мати [PERSON] та батько [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 11 березня 2012 року шлюб між ними було розірвано. Від спільного проживання батьків народилась [INFO] [PERSON] (позивачка по справі). Позивачка навчається у Вінницькому національному аграрному університеті, період навчання - з 19 серпня 2024 року до 30 червня 2028 року. В зв`язку з тим, що вона навчається, потребує матеріальної допомоги. Відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідний для її навчання. Її мати не взмозі самостійно її утримувати. Враховуючи наведене, позивачка просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 4000 грн щомісячно та до закінчення навчання, тому з даним позовом змушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 30 червня 2025 року прийнято справу до провадження, справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. 05 серпня 2025 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить позов задовольнити частково, а саме стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти у розмірі 2000 грн щомісячно, на період навчання до досягнення нею двадцяти трьох років. Вказав, що позивачем не надано суду жодних доказів того, що вона на даний час ніде не працює і не може себе утримувати самостійно. Посилання на те, що вона навчається на денній формі навчання не може бути достаменним доказом відсутності у позивача самостійного доходу та можливості утримувати себе повністю або частково. На даний час він не має можливості надавати матеріальну допомогу в розмірі 4000,00 грн позивачу. Зазначив, що він щомісячно несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг за місцем проживання, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни, що також повинно враховуватися при розгляді справ про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивачка народилась [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.4). Як видно з довідки Вінницького національного аграрного університету факультету менеджменту та права № 1117 від 16 червня 2025 року [PERSON] дійсно є студенткою першого курсу групи ІІ-МН спеціалдьності 073 Менеджмент денної контрактної форми навяання, факультету менеджменту та права Вінницького національного аграрного університету (ІV - рівня акредитації). Період навчання з 19 серпня 2024 року по 30 червня 2028 року (за весь період навчання) (а.с. 5). Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до правового висновку, зробленого в постанові Верховного Суду від 13.04.2021 року у справі №308/4214/18 (провадження №61-16005св20), стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. У п.20 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни від15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Також судом встановлено, що [PERSON] донька відповідача досягла 18-річного віку, продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, відповідач є працездатною особою, оскільки на противагу цьому суду відповідачем доказів не надано, а тому як батько має обов`язок по утриманню повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Підстав для звільнення [PERSON] від обов`язку утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, судом не встановлено. Також суд зазначає, що відповідачем не додано ніяких доказів, що він не взмозі сплачувати аліментии на повнолітню дитину в розмірі визначену позивачкою. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] задовольнити та стягувати з відповідача аліменти на користь неї в розмірі 4000 грн, щомісячно, починаючи стягнення з 26 червня 2025 року і до закінчення нею навчання - 30 червня 2028 року, але не більш ніж до досягнення нею 23 - річного віку. На думку суду, такий розмір аліментів повністю забезпечить потреби позивача, пов`язані з навчанням і забезпечить досягнення балансу інтересів сторін. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст.\~191\~СК України з дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 26 червня 2025 року. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відноситься до витрат пов`язаних з розглядом справи. На підтвердження понесених витрат позивача на правову допомогу позивач надала договір про надання правничої допомоги від 20 червня 2025 року, квитанцію про сплату судових витрат за надання правничої допомоги від 20 червня 2025 року в сумі 1000 грн. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача, 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставах поданих сторонами доказів. Розглянувши матеріали справи, суд зробив висновок, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є співмірним з обсягом наданих послуг адвоката. На думку суду, розмір таких витрат має бути відшкодовано у сумі 1000,00 грн. Крім того,\~відповідно\~до\~ч.\~6\~ст.\~141\~ЦПК\~України,\~суд\~вважає\~за необхідне\~стягнути\~з\~відповідача в\~дохід\~держави\~1211,20 грн. судового збору. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved