Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) звернулася до Придніпровського районного суду з позовом до Черкаської міської ради (18001, м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 36) про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, зокрема, у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що квартира за адресою: [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 13 липня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Плітко Н.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1-4442. Квартира за адресою: [ADDRESS] зареєстрована у КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] . Зазначає, що [PERSON] є сином [PERSON] . Вказує, що спадкоємцем першої черги на спадкове майно після померлого [INFO] [PERSON] є його мати [PERSON] . Згідно довідки Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради № 6105/01.03-01 від 04 вересня 2023 року, станом на день смерті, а саме, 25 жовтня 2021 року [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом із [PERSON] . Дані обставини встановлено нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Перкалюк С.В. у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 грудня 2023 року. [INFO] померла [PERSON] . Позивач зазначає, що вона є племінницею померлої [INFO] [PERSON] . Вважає, що вона є спадкоємицею за правом представлення після [PERSON] , яка померла [INFO] . В установлений законом шестимісячний строк вона звернулася до Другої черкаської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . В другій черкаській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу № 298/2023 після [PERSON] , яка померла [INFO] . В подальшому вона звернулася до Другої черкаської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї тітки [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори Перкалюк С.В. від 13 грудня 2023 року відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме, на квартиру [ADDRESS] , що належала [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його мати [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. З постанови нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори Перкалюк С.В. про відмову у вчинені нотаріальної дії від 13 грудня 2023 року вбачається, що підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом послугувало те, що під час підготовки документів до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було встановлено, що між померлою [PERSON] та померлим [PERSON] відсутні документи, що підтверджують родинний зв`язок (зі слів [PERSON] , [PERSON] народився в російській федерації). Окрім того, було встановлено, що у спадкоємця [PERSON] відсутні документи, що підтверджують родинний зв`язок з померлою [PERSON] . Також, у неї відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] . Тобто, наголошує, що нотаріус наразі позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки, з наданих документів неможливо встановити родинний зв`язок [PERSON] , який помер [INFO] з [PERSON] , яка померла [INFO] , а також неможливо встановити родинний зв`язок [PERSON] з [PERSON] , яка померла [INFO] . Щодо родинного зв`язку [PERSON] , який помер [INFO] , з [PERSON] , яка померла [INFO] зазначає наступне. [PERSON] , [INFO] , народився в Російській Федарації (селище Нікель Печенгського району Мурманської області). Батьком [PERSON] записано [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Отже, [PERSON] є сином [PERSON] . Оригінал свідоцтва про народження [PERSON] у неї відсутній, в зв`язку з чим вона звернулась до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси з проханням витребувати у відділі ЗАГС Російської Федерації свідоцтво про народження [PERSON] . Листом № 32.23-04-06 від 20 грудня 2023 року Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив, що з 24.02.2022 року в зв`язку з повномасштабною триваючою збройною агресією російської федерації, якою порушено фундаментальні норми та принципи міжнародного права відділами державної реєстрації актів цивільного стану України не здійснюється будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами юстиції росії і білорусі в рамках Конвенції, а також інших міжнародних договорів з питань міжнародно-правових та правового співробітництва у цивільних справах. Щодо родинного зв`язку [PERSON] з [PERSON] , яка померла 2023 року, зазначає наступне. [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Дані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження № 128. Як вбачається з свідоцтва про народження, місцем народження [PERSON] є Російська Федерація, а саме, селище Лісне Умбсього району Мурманської області. У зв`язку з відсутністю оригінала свідоцтва про народження [PERSON] вона звернулася до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси з проханням витребувати у відділі ЗАГС Російської Федерації свідоцтво про народження [PERSON] . Листом № 43.23-04-06 від 20 грудня 2023 року Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив, що з 24.02.2022 у зв`язку з повномасштабною триваючою збройною агресією російської федерації, якою порушено фундаментальні норми та принципи міжнародного права відділами державної реєстрації актів цивільного стану України не здійснюється будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами юстиції росії і білорусі в рамках Конвенції, а також інших міжнародних договорів з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах. 26 листопада 1954 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] від 26 листопада 1954 року. [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Дані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження № 229. 20 березня 1953 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] від 20 березня 1953 року. [INFO] померла [PERSON] . Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 20 грудня 2023 року. Таким чином, [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , є рідними сестрами. Позивач зазначає, що вона є рідною дочкою [PERSON] . Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 17 червня 1959 року, відповідно до якого батьком [PERSON] записано [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Таким чином, вона, [PERSON] , є племінницею [PERSON] , яка померла [INFO] . Вказує, що оригінал свідоцтва про народження [PERSON] та оригінал свідоцтва про народження [PERSON] неможливо подати до суду з незалежних від неї причин. Наголошує, що очевидним є висновок про те, що [PERSON] , який помер [INFO] , є сином [PERSON] , яка померла [INFO] , а вона є племінницею [PERSON] , яка померла [INFO] . Також, вказує, що як вбачається з постанови нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори Перкалюк С.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 грудня 2023 року, підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом послугувало також те, що у [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] . Спадковим майном є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі Договору дарування квартири від 13 липня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Плітко Н.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1-4442. В розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України, [PERSON] вважається такою, що фактично прийняла спадщину після [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки, на день його смерті [PERSON] та [PERSON] проживали разом та були зареєстровані за однією адресою, однак юридично не оформили право власності на спадкове майно. Таким чином, з урахуванням вищезазначених обставин, єдиним належним способом відновлення її прав є визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є сином [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , є племінницею [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 02 січня 2024 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 16 січня 2025 року через канцелярію суду від Черкаської міської ради надійшов Відзив на позовну заяву, в якому звертають увагу суду на той факт, що позивач додає до позовної заяви копію свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 02.11.2021 [PERSON] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану про смерть російської федерації із зазначенням місця смерті російська федерація, місто Санкт-петербург. Такий документ не має жодного правового значення і не тягне за собою жодних правових наслідків на території України. Отже, даний доказ спростовує твердження позивача про те, що [PERSON] прийняла спадщину після [PERSON] на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Зазначено, що позивачем в позовній заяві не наведено підстав, які б вказували на порушення його прав, свобод чи інтересів Черкаською міською радою, а тому, позовні вимоги не підлягають до задоволення. 22 січня 2024 року позивач [PERSON] через канцелярію суду надала Відповідь на відзив, в якій зазначено, що сторона відповідача не посилається на будь-які нормативно-правові документи, які б вказували, що свідоцтво про смерть видане в російській федерації не встановлює факту смерті фізичної особи. Такі твердження сторони відповідача є припущеннями, оскільки, не має в жодному нормативно-правовому документі заборони приймати свідоцтво про смерть з російської федерації. Сторона відповідача виходила з того, що оскільки наразі є повномасштабна війна з боку російської федерації по відношенню до України, то й свідоцтво про смерть видане російською федерацією не тягне будь-яких правових наслідків. Вказує, що у сторони позивача наявне свідоцтво про смерть, що підтверджує факт смерті [PERSON] і даний факт не підлягає доведенню в суді. Також, наголошує, що вона звернулася з заявою до Другої черкаської державної нотаріальної контори та подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлої [PERSON] . Вона має право на спадщину за правом представлення після [PERSON] , яка померла [INFO] . Вона є племінницею померлої [INFO] [PERSON] . Відносно твердження відповідача про те, що є сумнівним факт прийняття спадщини [PERSON] після [PERSON] , який помер [INFO] . З інформації, отриманої 26 грудня 2023 року з Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради вбачається, що станом на 25 жовтня 2021 року, а саме, день смерті [PERSON] , він був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] та разом з ним була зареєстрована його мати [PERSON] . Просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі. 29 січня 2024 року ухвалою суду зобов`язано Другу Черкаську державну нотаріальну контору надати: копію спадкової справи № 298/2023, яка була заведена після смерті [PERSON] (дата смерті - [INFO] ); відомості щодо того чи заведено Другою черкаською державною нотаріальною конторою спадкову справу після смерті [PERSON] (дата смерті - [INFO] ); якщо спадкова справа після смерті [PERSON] (дата смерті [INFO] ) була заведена Другою черкаською державною нотаріальною, надати копію спадкової справи; якщо спадкова справа після смерті [PERSON] (дата смерті [INFO] ) не була заведена Другою черкаською державною нотаріальною, надати інформацію про заведення справи в інших нотаріальних конторах. 29 січня 2024 року ухвалою суду витребувано від Державної прикордонної\~служби України інформацію про перетинання державного кордону України в будь-якому напрямку, громадянином Російської Федерації, [PERSON] , [INFO] , у період з 2019 року по 25.10.2021 року. 22 лютого 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті. 29 квітня 2024 року ухвалою суду, занесеною до Протоколу судового засідання, до участі у справі в якості третьої особи залучено [PERSON] . 29 квітня 2025 року [PERSON] через канцелярію суду звернувся до суду з заявою про вступ у справу в якості третьої особи з самостійними вимогами та надав заяву про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та встановлення факту родинних відносин. В заяві зазначено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , останнє місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Померла з 2000 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом з [PERSON] , [INFO] , в квартирі за адресою: [ADDRESS] , в квартирі яку [PERSON] успадкувала шляхом фактичного прийняття спадщини після смерті свого сина [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . В період проживання разом як подружжя вели спільне господарство, [PERSON] забезпечував родину, ремонтував квартиру, придбавав особисті речі, продукти та сплачував комунальні послуги, тобто, подружжя було пов`язане побутом, мали спільні права та обов`язки. В зв`язку з хворобою [PERSON] в результаті чого вона втратила здатність самостійно рухатись (пересувалась по квартирі за допомогою спеціальних засобів) і самостійно себе обслуговувати, її чоловік [PERSON] придбавав ліки та доглядав , а після смерті [PERSON] . [PERSON] фактично вступив в управління майном та продовжує до цього часу доглядати за спадковим майном, сплачує належні платежі, тому відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України є таким, що фактично прийняв спадщину. Факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу підтверджується документальним актом, чеками про придбання речей, встановлення вікон, конвертами про отримання поштової кореспонденції позивачем за адресою фактичного проживання у 2020 році [ADDRESS] . Факт спільного проживання підтверджують Договором № 9906020 про надання послуг з газопостачання від 09.02.2006 року, підписаний [PERSON] від імені [PERSON] , який також свідчить, що він станом на 09.02.2006 року проживав разом з померлою в квартирі за адресою: [ADDRESS] та факт ведення спільного господарства з померлою. Крім того, факт спільного проживання однією сім`єю підтверджується поясненнями свідків, фотокартками, які відображають спільне життя та щасливі родинні моменти. Вказує, що він звернувся до Другої черкаської державної нотаріальної контори з заявою, в якій просив видати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яку [PERSON] успадкувала шляхом фактичного прийняття спадщини після смерті свого сина [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . На свою заяву отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.02.2024 року, з якої слідує, що неможливо видати свідоцтво про право на спадщину в зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт родинних відносин з померлою [PERSON] та факт родинних відносин [PERSON] з [PERSON] , що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] має для нього юридичне значення, оскільки, дасть йому право не за законом спадкування спадщини, що відкрилась [INFO] після смерті [PERSON] , [INFO] , останнє місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Крім того, однією із підстав відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що відсутні докази, що підтверджують факт родинних відносин між [PERSON] з [PERSON] , незважаючи на те, що наявна копія свідоцтва про народження [PERSON] . Отримання дублікату свідоцтва про народження [PERSON] є неможливим в зв`язку з його місцем народження в пос. Нікель Мурманської області та в зв`язку з вторгненням російської федерації з військовими діями на територію України, дипломатичні відносини з вказаною державою припинені. Факт того, що [PERSON] була матір`ю [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження від 23.05.1968 р.н., (виданому повторно), оригіналом ордеру на житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу № 2878 від 28.10.1974 року. З вказаного ордеру вбачається, що член ЖБК [PERSON] отримав житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . До складу членів сім`ї входять: [PERSON] , 1935 р.н., - дружина; [PERSON] , 1954 р.н., - донька; [PERSON] , 1956 р.н., - донька; [PERSON] , 1957 р.н., - син. В послідуючому [PERSON] подарував квартиру своєму синові [PERSON] на підставі Договору дарування квартири від 13.07.1994 року, в якій мати проживала разом з позивачем до самої смерті, тому, є такою що фактично прийняла спадщину після смерті свого сина. Дана обставина підтверджується довідками Департаменту ЦЕАП від 04.09.2023 року, що міститься в матеріалах спадкової справи та про існування яких позивачу стало відомо з Постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії. Просить суд встановити факт, що має юридичне значення про те, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , останнє місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 2000 року прожила однією сім`єю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу разом з [PERSON] , [INFO] , в квартирі за адресою: [ADDRESS] , тому, відповідно ст. 1264 ЦК України є спадкоємцем четвертої черги спадкування. В період проживання разом як подружжя вели спільне господарство, були пов`язані побутом, мали спільні права та обов`язки, а після смерті [PERSON] , [PERSON] фактично вступив в управління майном та продовжує до цього , тому, відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, [PERSON] , [INFO] є таким, що фактично прийняв спадщину. Встановити факт, що має юридичне значення про те, що [PERSON] , [INFO] , останнє місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] , яка померла [INFO] , являлась матірю [PERSON] , [INFO] , останнє місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] , який помер [INFO] . Судові витрати розподілити відповідно до законодавства. 07 травня 2024 року адвокат Джирма Алла Володимирівна, яка діє в інтересах [PERSON] , надала Відзив на позовну заяву [PERSON] . У Відзиві зазначено, що [PERSON] визнає позовні вимоги лише частково. Зазначає, що щодо встановлення юридичних фактів, то вважають, що ці вимоги обґрунтовані та відповідають фактичним обставинам справи, тому, визнаються [PERSON] . Щодо позовної вимоги про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування спадщини квартири за адресою: [ADDRESS] то дана вимога передчасна та не підлягає до задоволення в зв`язку з наступним. Квартира за адресою: [ADDRESS] належала [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . У даній квартирі на момент смерті сина проживала до самої смерті його мати [PERSON] , [INFO] , останнє місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] , яка померла [INFO] , тому є такою, що фактично прийняла спадщину. Але, позивачка не надала суду інформацію, що існує спадкоємець першої черги спадкування за законом спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , [INFO] , і його мати [PERSON] , [INFO] , за життя склала нотаріальну заяву від 27.01.2022 року про те, що відмовляється з усх підстав спадкування належної її спадщини, яка залишилась після смерті її сина [PERSON] , [INFO] , на користь його дружини [PERSON] , [INFO] . Дана обставина впливає на суть спору та на право [PERSON] успадкувати майно, від якого відмовилась за життя [PERSON] , [INFO] , оскільки, існує спадкоємець першої черги спадкування спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , [INFO] . Звертає увагу суду на те, що [PERSON] помер [INFO] , отже, шестимісячний термін для прийняття спадщини після його смерті [INFO] , тобто, після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України та початку військових дій, що може стати поважною причиною пропуску строку на звернення [PERSON] з заявою про поновлення строків на прийняття спадщини після смерті її чоловіка [PERSON] . Більш того, даний спадкоємець знаходиться за межами України на території російської федерації з якою дипломатичні відносини припинені, що також може стати поважною причиною для поновлення строків. Зважаючи на викладене, оскільки, існує спадкоємець першої черги спадкування спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , якою є дружина померлого [PERSON] і позивачкою не залучено її до справи та не доведено що вона не претендує на спадкове майно, тому, позовна вимога про визнання права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] є безпідставною, необгрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. Просить при постановленні рішення щодо позовних вимог [PERSON] в частині встановлення фактів покладається на розсуд суду. Щодо позовних вимог в частині визнання права власності в порядку спадкування на квартиру за адресою: [ADDRESS] просить відмовити. 07 травня 2024 року ухвалою суду перейдено зі стадії розгляду справи по суті у справі до стадії підготовчого провадження, призначено підготовче судове засідання. 04 жовтня 2024 року ухвалою суду прийнято до спільного розгляду позовну заяву [PERSON] до Черкаської міської ради про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та встановлення факту родинних відносин та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до Черкаської міської ради, третя особа: [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. 15 жовтня 2024 року через канцелярію суду позивач [PERSON] надала Відзив на позовну заяви третьої особи, в якому зазначено, що вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Зазначає, що вищевказана вимога [PERSON] сформульована не коректно, оскільки, в одній вимозі об`єднано фактично чотири самостійні вимоги. Також, в порушення вимог ст. 52 ЦПК України, [PERSON] подано заяву про вступ у справу в якості третьої особи з самостійними вимогами, з якої незрозуміло хто є відповідачем за даними вимогами та неможливо встановити наявність чи відсутність третіх осіб. Докази, які додані [PERSON] до заяви про вступ у справу в якості третьої особи з самостійними вимогами та встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та встановлення факту родинних відносин не підтверджують факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] є племінником подруги [PERSON] , яка проживала у тому ж будинку, що і [PERSON] , а саме, за адресою: [ADDRESS] , на першому поверсі. Подруга попросила [PERSON] взяти свого племінника [PERSON] на квартиру як квартиранта. [PERSON] погодилася. [PERSON] платив щомісячну орендну плату за кімнату в сумі 1000 грн. 00 коп. Кошти у [PERSON] були, оскільки, вона продала дачу, яка була оформлена на її сина по довіреності, а отримані кошти від продажу дачі витрачала на побутові речі та продукти харчування. Окрім того, [PERSON] отримувала пенсію учасника війни, а тому коштів їй на проживання вистачало та додаткової фінансової допомоги на своє утримання вона не потребувала. Проживаючи в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у [PERSON] та [PERSON] були різні кімнати. У кожного з них у кімнаті було ліжко, телевізор та холодильник. Тобто, спали, відпочивали та харчувалися вони окремо один від одного. Також, зазначає, що у разі проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки, [PERSON] прописала б [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Також, наголошує, що в період 2018-2022 років [PERSON] зверталася до органів поліції з питанням виселення [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS] . Якби [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та жінка, [PERSON] мав би приймати участь у похованні [PERSON] . Позивач вказує, що саме вона отримувала лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] , яка померла [INFO] . Організацією її похорону займалася саме вона. Всі витрати на поховання були понесені нею. Дані обставини підтверджуються Договором про надання ритуальних послуг № 314 від 08 червня 2023 року та довідкою на одержання праху. [PERSON] жодної участі (ні фінансової, ні організаційної) у похованні [PERSON] не приймав. Також, додає квитанції, які підтверджують, що після смерті [PERSON] сплата коштів за комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] здійснюється нею. Також, вказує, що з 2000 року [PERSON] аж ніяк не могла продживати з [PERSON] однією сімєю, оскільки, проживала в квартирі разом зі своїм чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] . Окрім того, до [INFO] в квартирі разом з [PERSON] проживала її дочка [PERSON] , яка померла [INFO] . Наголошує, що вона будучи племінницею [PERSON] , яка померла [INFO] , у розумінні ч. 3 ст. 1266 ЦК України, є спадкоємицею другої черги. Вказує, що очевидним є висновок про те, що [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини [PERSON] та [PERSON] . А тому, вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Просить в задоволенні вимог [PERSON] відмовити та стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати на правову допомогу. 06 грудня 2024 року ухвалою, занесеною до Протоколу судового засідання, залучено до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача [PERSON] . 18 грудня 2024 року [PERSON] через канцелярію суду надав позовну заяву про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та встановлення факту родинних відносин. Заява мотивована тим, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , останнє місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Померла з 2000 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом з [PERSON] , [INFO] , в квартирі за адресою: [ADDRESS] , в квартирі яку [PERSON] успадкувала шляхом фактичного прийняття спадщини після смерті свого сина [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . В період проживання разом як подружжя вели спільне господарство, [PERSON] забезпечував родину, ремонтував квартиру, придбавав особисті речі, продукти та сплачував комунальні послуги, тобто, подружжя було пов`язане побутом, мали спільні права та обов`язки. В звязку з хворобою [PERSON] в результаті чого вона втратила здfтність самостійно рухатись (пересувалась по квартирі за допомогою спеціальних засобів) і самостійно себе обслуговувати, її чоловік [PERSON] придбавав ліки та доглядав , а після смерті [PERSON] . [PERSON] фактично вступив в управління майном та продовжує до цього часу доглядати за спадковим майном, сплачує належні платежі, тому відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України є таким, що фактично прийняв спадщину. Факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу підтверджується документальним актом, чеками про придбання речей, встановлення вікон, конвертами про отримання поштової кореспонденції позивачем за адресою фактичного проживання у 2020 році [ADDRESS] . Факт спільного проживання підтверджують Договором № 9906020 про надання послуг з газопостачання від 09.02.2006 року, підписаний [PERSON] від імені [PERSON] , який також свідчить, що він станом на 09.02.2006 року проживав разом з померлою в квартирі за адресою: [ADDRESS] та факт ведення спільного господарства з померлою. Крім того, факт спільного проживання однією сім`єю підтверджується поясненнями свідків, фотокартками, які відображають спільне життя та щасливі родинні моменти. Вказує, що він звернувся до Другої черкаської державної нотаріальної контори з заявою, в якій просив видати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яку [PERSON] успадкувала шляхом фактичного прийняття спадщини після смерті свого сина [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . На свою заяву отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.02.2024 року, з якої слідує, що неможливо видати свідоцтво про право на спадщину в звязку з відсутністю документів, що підтверджують факт родинних відносин з померлою [PERSON] та факт родинних відносин [PERSON] з [PERSON] , що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] має для нього юридичне значення, оскільки, дасть йому право не за законом спадкування спадщини, що відкрилась [INFO] після смерті [PERSON] , [INFO] , останнє місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Крім того, однією із підстав відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що відсутні докази, що підтверджують факт родинних відносин між [PERSON] з [PERSON] , незважаючи на те, що наявна копія свідоцтва про народження [PERSON] . Отримання дублікату свідоцтва про народження [PERSON] є неможливим в зв`язку з його місцем народження в пос. Нікель Мурманської області та в зв`язку з вторгненням російської федерації з військовими діями на територію України, дипломатичні відносини з вказаною державою припинені. Факт того, що [PERSON] була матір`ю [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження від 23.05.1968 р.н., (виданому повторно), оригіналом ордеру на житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу № 2878 від 28.10.1974 року. З вказаного ордеру вбачається, що член ЖБК [PERSON] отримав житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . До складу членів сім`ї входять: [PERSON] , 1935 р.н., - дружина; [PERSON] , 1954 р.н., - донька; [PERSON] , 1956 р.н., - донька; [PERSON] , 1957 р.н., - син. В послідуючому [PERSON] подарував квартиру своєму синові [PERSON] на підставі Договору дарування квартири від 13.07.1994 року, в якій мати проживала разом з позивачем до самої смерті, тому, є такою що фактично прийняла спадщину після смерті свого сина. Дана обставина підтверджується довідками Департаменту ЦЕАП від 04.09.2023 року, що містться в матеріалах спадкової справи та про існування яких позивачу стало відомо з Постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії. Просить суд встановити факт, що має юридичне значення про те, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , останнє місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 2000 року прожила однією сім`єю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу разом з [PERSON] , [INFO] , в квартирі за адресою: [ADDRESS] , тому, відповідно ст. 1264 ЦК України є спадкоємцем четвертої черги спадкування. В період проживання разом як подружжя вели спільне господарство, були повязані побутом, мали спільні права та обов`язки, а після смерті [PERSON] , [PERSON] фактично вступив в управління майном та продовжує до цього , тому, відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, [PERSON] , [INFO] є таким, що фактично прийняв спадщину. Встановити факт, що має юридичне значення про те, що [PERSON] , [INFO] , останнє місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] , яка померла [INFO] , являлась матірю [PERSON] , [INFO] , останнє місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] , який помер [INFO] . Судові витрати розподілити відповідно до законодавства. 30 грудня 2024 року [PERSON] через канцелярію суду надала Відзив на позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами, аналогічного змісту, як у Відзиві від 15 жовтня 2024 року, поданим [PERSON] . 27 січня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі, призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити. Зазначила, що ніякої допомоги [PERSON] [PERSON] не надавав, вона була дуже енергійна людина, вона постійно йому казала, що він з`їде. Коли [PERSON] померла, то вона спитала у [PERSON] чи є йому куди піти, то він повідомив, що у нього є кімната в гуртожитку. Адвокат Хмельницька Людмила Миколаївна, яка діє в інтересах позивача [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити. Відносно позову [PERSON] зазначила, що він задоволенню не підлягає. Факт сумісного проживання нічим не підтверджується. Він просто є племінником подруги [PERSON] і в якісь час подруга її попросила щоб він у неї пожив в якості квартиранта і орендував одну кімнату. На її думку, третьою особою [PERSON] обрано невірний спосіб захисту. На ї думку, то [PERSON] невірно сформовано суб`єктний склад сторін. Вважає, що Черкаська міська рада є неналежним відповідачем, в зв`язку з тим, що існує спадкоємець. На її думку, позовні вимоги з приводу проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] є передчасними та дублюючими. Адвокат Джирма Алла Володимирівна, яка діє в інтересах третьої особи [PERSON] , в судовому засіданні зазначила, що станом на 2006 рік [PERSON] проживав у [PERSON] , у них був спільний побут, було спільне господарство, вона відносилася до нього як до чоловіка, а не до як квартиранта. На її думку, надані ними квитанції є доказами їхнього проживання однією сім`єю. Вони спільно святкували свята та ходили разом в гості до друзів. [PERSON] як чоловік ремонтував квартиру, в якій вони проживали. Також зазначила, що на їхню думку, позовна вимога про визнання права власності є передчасною, оскільки, існують спадкоємці 1 черги спадкування. В частині позовних вимог про встановлення факту родинних відносин не заперечувала проти їх задоволення. Відносно позовних вимог [PERSON] щодо визнання права власності на спадкове майно, то зазначила, що ці позовні вимоги є передчасними. Зазначила, що сторона не довела , що спадкоємці першої черги не претендують на дане майно. Коли подружжя проживало разом, то у [PERSON] було своє майно і йому не було необхідності бути квартирантом, між ними були сварки, ревнощі, красиві відносини, фотокартки які надавали суду, вони мають змістовну інформацію. Просила суд задовольнити заяву третьої особи в повному обсязі, вважають, що [PERSON] є відповідачем на рівні з ЧМР. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що з померлою [PERSON] як чоловік та жінка. Дійсно, по [ADDRESS] у нього була квартира і він мав там 2 кімнати. Останні 5 років [PERSON] не могла вийти з квартири без його допомоги, а останні 2 роки навіть не виходила з під`їзду. Останні 5 років [PERSON] не приходила до [PERSON] , стала її провідувати тільки в останній місяць життя. На даний час [PERSON] прийшла до квартири і забрала з неї телевізор-плазму, його ноутбук. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, просила суд слухати справу за її відсутності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що знала [PERSON] багато років, прцювала разом з нею з 1970 року. Корецького свідок бачила в різних кімнатах, вони не були разом як сімя, [PERSON] казала, що він квартирант. Свідку відомо, що [PERSON] тьотя мешкала на 1 поверсі і попросила [PERSON] взяти його квартирантом. Чоловік [PERSON] помер в 2003 році, дочка померла в 2006 році. На її думку, сімї у [PERSON] та [PERSON] не було, вона його виганяла, а він знову сам приходив, ремонт робила сама [PERSON] . Коли [PERSON] захворіла,, то вона була ніяка, з лікарні її забирали синьою, вона не могла нормально ходити, в цей час до неї приїзжала [PERSON] . Років 10 назад сусід бачив, як [PERSON] платив 1000 грн. 00 коп. за оренду кімнати. Свідку відомо, що у [PERSON] було 2 кімнати в гуртожитку. До самої смерті [PERSON] обслуговувала сама себе. Свідку відомо, що у [PERSON] є дочка [PERSON] , яка на даний час проживає в Росії, також є ще двоє дітей померлого сина [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що знав [PERSON] з десь з 2004-2005 років, вони були з нею в хороших відносинах. Їхні квартири знаходяться поряд в одному тамбурі, він до [PERSON] заходив кожен день. Тьотя з першого поверху підсилала [PERSON] до [PERSON] , як квартиранта, в зв`язку з тим, що у [PERSON] помер чоловік і вона була одна. [PERSON] проживав своє життя, винаймав квартиру. Свідку невідомо чи харчувалися вони разом, але знає, що у кожного із них були свої кошти. Свідок особисто робив в неї ремонт за її власні кошти, деталі коректував син [PERSON] , який помер. Свідок не може сказати чи була у [PERSON] та [PERSON] сім`я та не знає чи був у них спільний бюджет. Але свідок бачив, як вони гуляли разом за ручку. Коли були ремонтні роботи в квартирі, то [PERSON] був присутнім, договір на встановлення вікна був оформлений на нього. Свідку відомо, що [PERSON] працював в охороні на причалі. Як погіршився у [PERSON] стан здоровя, то він постійно знаходився з нею. Також приходила і [PERSON] . Дочка [PERSON] проживає в Росії. На думку свідка, то [PERSON] проживав удобно, у нього одна кімната, у неї інша. Спочатку можливо у них і була сімя, у них був телевізор, ноутбук, вона його називала [PERSON] , а він її «поросьоночек мій, бабушичка». Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що [PERSON] проживав в квартирі з 2010 року, як квартирант. В останній час у нього з [PERSON] були конфлікти, вона хотіла його позбутися, оскільки, він некоректно себе поводив, вони проживала в різних кімнатах, було таке враження, що він проживав за її рахунок, ніяких коштів свідок не бачив. На його думку, сім`ї між ними не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що з [PERSON] знайомий років 20, можливо трохи менше. Свідок зазначає, що [PERSON] та [PERSON] проживали як подружжя, вони продали його дачу, він бігав для неї за ліками. Коли почалися ремонтні роботи, то свідок разом з [PERSON] купляли матеріали, купляли речі, всі вікна в квартиру. Розраховувались вони разом. У гуртожитку за адресою: [ADDRESS] продав кумнату. Останні 5 років [PERSON] погано ходила, то по аптеках і магазинах ходив [PERSON] . Дійсно у них в паспорті штампу не було, але це був чоловік і жінка. Якби у них були не нормальні відносини, то вони б не жили разом. На кухні свідок бачив у них холодильник. Їжу готувала [PERSON] , гроші вона давала. [PERSON] працював сторожем. В квартирі свідок ніколи не бачив позивачку. [PERSON] з [PERSON] розказували свідку, що вони бували на дачі. Син дійсно їм допомагав. Свідку не відомо того, що [PERSON] платив за квартиру, як квартирант, вони спільно проживали 20 років, були домосідами, приймали гостей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що з [PERSON] вони потоваришували, часто зустрічалися з [PERSON] , вони спілкувалися як чоловік і жінка, вона накривала на стіл, вона полюбляла випити. Свідок разом з [PERSON] ставили в квартирі двері. Він штори вішав. Останні 5-6 років [PERSON] погано ходила, ходила з ходунками. Вони разом ходили на базар на площю 700-річчя.Їжу готувала [PERSON] . 10 років зі слів [PERSON] і [PERSON] у них була нерухомість. Чи були у [PERSON] відносини з іншими жінками свідку не відомо. На його думку, у них була справжня сім`я, були присутні ревнощі, спільний побут, він її називав «бабушечка, красотуля», а він у неї був «дідуля». Квартира їхня була на 5 поверсі, номер чи 20 чи 22.При свідкові вони часто сварились, [PERSON] ревнувала його. Ніякі кошти за оренду житла [PERSON] точно не сплачував. Було таке, що вона його виганяла, а потім повертала його. За тиждень до смерті вона була лежачою. Свідок в цей час заходив до них в гості, і бачив, що [PERSON] заводив [PERSON] до умивальнику, в кімнаті був «біотуалет». Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що [PERSON] вона знає, в зв`язку з тим, що вони дружили. Вона знає цю сім`ю з 1990 років. Її чоловік бу знайомий з чоловіком [PERSON] , так вони і познайомились. Вони мешкали в [ADDRESS] . Десь з 2000 року вони уїхали в село, в зв`язку з тим, що її мама померла. Свідок пам`ятає, що [PERSON] з`явився десь в 2004-2005 роках. Вони разом дружили, спілкувались, відпочивали разом. [PERSON] таке, що залишались у них з ночівлю, бо її чоловік боявся за руль сідати.Свідок пам`ятає такий випадок, що вона привезла [PERSON] молочку, вона впала, зателефонувала [PERSON] , то він швидко полетів до неї. Це було десь в 2015-2016 роках. У [PERSON] була якась нерухомість, чи то квартира, чи гуртожиток. Вони навіть колись туди їздили разом. Був такий випадок, що [PERSON] 2 дні не приходив додому і [PERSON] просила її чоловіка щоб він його набрав, в зв`язку з тим, що він загуляв. На її думку, вони любили один одного. Їй він був представлений як коханий чоловік. [PERSON] наполягала на тому, щоб [PERSON] продав свою кімнату. По ним було видно, що вони проживали разом і що у них був спільний бюджет. Вони разом купили холодильник та пральну машину, проте, в сім`ї головною була [PERSON] . [PERSON] працював та чергував з режимом доба через дві доби, то вона йому завжди готувала тормозок. Пізніше вона не могла сама купатися, то він її купав. [PERSON] був для неї як щастя, вони спали в одній кімнаті на дивані. Свідок на похоронах у [PERSON] не була. Коли свідок познайомилася з [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] було десь 70 років, а [PERSON] приблизно 45, вони трошки соромилися своєї різниці у віці, в зв`язку з цим не укладали шлюб. [PERSON] полюбляла випити алкоголь, і пила вона часто. [PERSON] свідок ніколи не бачила, а от маму її бачила. У [PERSON] є ще дочка, але відносини у них не склалися. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК). Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази надаються сторонами та іншими.. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відносно позовної вимоги про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є сином [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , суд зазначає наступне. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого «Печенгським р,в ЗАГС Мурманской области», [INFO] народився [PERSON] . В графі батько зазначено « [PERSON] », в графі мати зазначено « [PERSON] ». Тобто, [PERSON] є сином [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого 97800023 Відділом реєстрації актів цивільного стану про смерть Комітету по справам запису актів цивільного стану, [INFO] [PERSON] помер. Даний факт в судовому засіданні сторонами не заперечувався. Щодо позовної вимоги про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , є племінницею [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , суд зазначає наступне. Як вбачається з копії Свідоцтва про народження № 128, виданого Відділом актів цивільного стану, [INFO] народилася [PERSON] . В графі батько вказаний « [PERSON] », в графі «мати» вказана « [PERSON] ». Відповідно до копії Свідоцтва про народження № 229, виданого Малаховською сільрадою03 грудня 1926 року народилася [PERSON] . В графі батько вказаний « [PERSON] », в графі «мати» вказана « [PERSON] ». Відповідно до копії Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого «Печенским рай. ЗАГС Мурманської області», 26 листопада 1954 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу дружиніприсвоєно прізвище « [PERSON] ». Відповідно до копії Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого «Печенским рай. ЗАГС Мурманської області», 20 березня 1953 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Тобто, [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами. Відповідно до копії Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого Печенским рай. ЗАГС Мурманської області», [INFO] народилася [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] , виданого «Печенским рай. ЗАГС Мурманської області», 19 вересня 1981 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Тобто, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є племінницею [PERSON] . Відповідно до п. 1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. З роз`яснень абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за№7від 30травня 2008року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Аналогічні роз`яснення викладені у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Відповідно до Закону України «Про нотаріат» та «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 зі змінами, внесеними згідно із Законами України, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Доказом родинних та інших відносин спадкоємця зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Отже, для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , нотаріусу необхідно надати документ, який підтверджує родинні відносини спадкоємця зі спадкодавцем. У випадку відсутності будь-якого документа, необхідного для видачі свідоцтва про право на спадщину, або виявлення помилки в поданих документах, у нотаріуса немає правових підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснюєтья право на звернення до суду за визнанням факту родинних чи інших відносин з спадкодавцем.». Статтею 315 ЦПК України передбачено перелік справ про встановлення фактів, які розглядаються судом, зокрема згідно з ч. 2 вказаної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", - в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Аналогічна позиція викладена у п. 9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13. Так, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Водночас кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України). Статтею 1265 ЦК України встановлено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Встановлення факту родинних відносин для заявника має юридичне значення, оскільки, йому необхідно реалізувати свої спадкові права. А тому, враховуючи вищевикладене, надані суду письмові докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення вимог позивача [PERSON] пв частині встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є сином [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] та в частині встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , є племінницею [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Відносно позовної вимоги позивача про визнання за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В судовому засіданні встановлено, що як вбачається з Договору дарування квартири від 13 липня 1994 року, [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] . Також, як вбачається з Інформації про зареєстроване право власності № 44756 від 05 вересня 2023 року, наданої КП «ЧООБТІ», станом на 01.01.2013 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано у комунальному підприємстві «ЧООБТІ» за [PERSON] . Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається Листа Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради № 21343-01-10 від 26.12.2023 року, за адресою: [ADDRESS] станом на 06.06.2023 року, зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] (період реєстрації з 18.05.2007 року до 07.06.2023 року); [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 19.09.2014 року дотепер. Відповідно до Повідомлення Другої Черкаської державної нотаріальної контори , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , згідно з даними алфавітних книг обліку спадкових справ Другої черкаської державної нотаріальної контори, спадкова справа не заводилась. Встановлено, що на момент смерті [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] проживала разом з ним. Тобто, в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України, [PERSON] вважається такою, що фактично прийняла спадщину після [PERSON] , який помер [INFO] , однак, юридично не оформила право власності на спадкове майно. Відповідно до Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [INFO] померла [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [INFO] [PERSON] померла. Відповідно до ч. 3 ст. 1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Як вбачається з копії спадкової справи № 298/2023 після померлої [INFO] [PERSON] , наданої Другою державною нотаріальною конторою, на запит суду, [PERSON] звернулася з заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . Нотаріус Другої черкаської державної нотаріальної контори Перкалюк С.В., розглянувши заяву [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що залишилися після смерті її тітки [PERSON] , померлої [INFO] (спадкова справа № 298/2023) встановила, що «квартира [ADDRESS] , згідно довідок КП «ЧООБТІ» від 05.09.2023 року за № 44756, 44756о, належить [PERSON] (у вищезазначеній довідці [PERSON] ), який помер [INFO] на території російської федерації, однак оригінал свідоцтва про його смерть відсутній, що унеможливлює підтвердити факт смерті [PERSON] . Згідно довідки № 6105/01.03-01 від 04.09.2023 року, виданої Департаментом «ЦНАП» Черкаської міської ради, станом на 25.10.2021 [PERSON] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] ». Також, встановлено, що під час підготовки документів до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було встановлено, що між померлою [PERSON] та померлим [PERSON] відсутні документи, що підтверджують родинний зв`язок. Останній, зі слів [PERSON] , народився в російській федерації. Окрім того, було встановлено, що у спадкоємця [PERSON] відсутні документи, що підтверджують родинний зв`язок з померлою [PERSON] . Також, у [PERSON] , відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] ». 13 грудня 2023 року нотаріус Другої черкаської державної нотаріальної контори Перкалюк С.В. виніс Постанову, якою відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме, на квартиру [ADDRESS] , що належала [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його мати [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено статтею 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в результаті втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Крім того, згідно з п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи вищевикладене, надані письмові докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позовної вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відносно позовної заяви третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] до Черкаської міської ради про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та встановлення факту родинних відносин, суд зазначає наступне. [PERSON] вказує, що він з літа 2003 року прожив однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом з [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] , на підтвердження чого суду надано фотографії із зображенням померлої та [PERSON] , Лист генерального директора ВАТ «Молочник», направленого [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; Договір (Індивідуальний номер заказу 1676) від 17 грудня 2013 року, з якого вбачається, що [PERSON] замовив у ФОП [PERSON] роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкції за адресою: [ADDRESS] ; Чеки про купівлю побутової техніки; копію Заяви [PERSON] , адресованої ГУНП в Черкаській області, в якій він зазначає, що проживав разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] необхідно йому для підтвердження та реалізації права на спадкування за четвертою чергою спадкоємців, а тому він звернувся до суду з зазначеною заявою. Таким чином, спір виник зі спадкових правовідносин, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку доводам [PERSON] в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК). За правилами частин першої, третьої статті 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до статті 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК). Згідно зі ст. 1272 ЦК якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом ст. 1277 ЦК у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний після спливу одного року з часу відкриття спадщини подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна. Відповідно до ст. 1280 ЦК якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію. Аналіз вищенаведених положень законодавства свідчить, що у випадку неприйняття спадщини спадкоємцями за законом чи заповітом протягом одного року з часу відкриття спадщини у територіальної громади за місцезнаходженням спадкового майна виникає право на набуття у власність такого майна, якому кореспондує обов`язок органу місцевого самоврядування такої територіальної громади ініціювати питання про відумерлість спадщини. Отже у такому випадку у територіальної громади існує майновий інтерес щодо спадкового майна, оскільки право територіальної громади на набуття у власність відумерлої спадщини залежить від здійснення права на спадкування спадкоємцями за законом чи заповітом. Як вже зазначалося у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК). Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача). Згідно ч. 1, 3, 4 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Після спливу зазначених строків суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. У своїй практиці Верховний Суд неодноразово відзначав, що відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Верховний Суд підкреслив, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц). У постанові Верховного Суду від 28.10.2020р. у справі № 761/23904/19 зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено особливості, що особа, яка неприйняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч. 2 ст. 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Крім того, Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування (постанови Верховного Суду від 18.12.2019р. у справі № 265/6868/16-ц, від 28.12.2022р. у справі № 315/236/21, від 14.11.2023р. у справі №759/19779/18). З урахуванням вищевикладеного слід виснувати, що у спорах щодо здійснення права на спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування територіальної громади за місцем знаходження спадкового майна. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином слід виснувати, що обов`язок з доведення обставин, які свідчать, що позов пред`явлений до належного відповідача і саме такий відповідач вчинив дії, які стали підставою позову, покладається на позивача. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що підставою позову є та обставина, що [PERSON] проживав однією сім`єю із спадкодавцем, а відтак вважає, що в нього наявне право на спадкування за законом в порядку четвертої черги. Реалізація такого права неможлива без наявності його підтвердження належним чином, оскільки факт проживання фізичної особи зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини може бути підтверджений виключно судовим рішенням. Отже право [PERSON] на спадкування після смерті [PERSON] є оспорюваним, а відтак може бути захищене в судовому порядку. В той же час в судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] к нотаріусу з заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] . Тобто, на даний час існують інші спадкоємці. Проте, [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами до Черкаської міської ради. Таким чином належним відповідачем за позовними вимогами в даному випадку є [PERSON] , яка на даний час звернулася до нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори Перкалюк С.В. з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме, на квартиру [ADDRESS] , яка належала сину померлої [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його мати [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. В судовому засіданні, яке відбулося 25 липня 2025 року, адвокат Джирма Алла Володимирівна, яка діє в інтересах [PERSON] , зазначила, що [PERSON] є рівноправним відповідачем з Черкаської міською радою, проте, клопотань про залучення до участі у справі співвідповідача [PERSON] чи заміну первісного відповідача на іншого стороною позивача не заявлялось. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] позовні вимоги пред`явлені до неналежного відповідача, оскільки належним відповідачем за даними позовними вимогами є [PERSON] . Таким чином, в даному випадку позовні вимоги пред`явлені до неналежного відповідача, а відтак не підлягають задоволенню. При цьому при вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії»). Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про те, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, а належний відповідач не залучений до участі у справі, то суд не вбачає необхідності у наданні оцінки доводам [PERSON] по суті позовних вимог щодо належності підтвердження факту його проживання з [PERSON] , оскільки висновок суду за наслідками такої оцінки не матиме результату на остаточне рішення за наслідками розгляду справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Черкаської міської ради про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та встановлення факту родинних відносин задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed