Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] , діючи через свого представника [PERSON] , звернулася до суду з даним позовом, в обгрунтування якого зазначила, що 09.07.2025 року вона звернулася до Апостолівської державної нотаріальної контори Криворізького району Дніпропетровської області із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Апостолівської ДНК Штельмак Н.А. від 09.07.2025 року позивачу відмовлено у вчиненні вищевказаної нотаріальної дії, так як позивач не може підтвердити факт родинних відносин спадкодавця [PERSON] з померлою [PERSON] , а також не може підтвердити факт складення [PERSON] заповіту на її ім`я в зв`язку з розбіжностями в прізвищах позивача « [PERSON] » та особи, на користь якої заповідано майно, - « [PERSON] ». Вказане стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судове засідання позивач та її представник не прибули, представником позивача подано заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності, встановив наступні фактичні обставини. \~ \~ \~ \~11.06.1964 року на будинок [ADDRESS] виконавчим комітетом Апостолівської міської ради депутатів трудящих Дніпропетровської області на підставі рішення вказаної міської ради № 24 від 10.06.1964 року видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] , відповідно до якого власниками домоволодіння є [PERSON] та [PERSON] на праві особистої власності. У свідоцтві зазначено, що вказане свідоцтво видане замість свідоцтва про право спадкування від 18.01.1960 року № 69. Вказаний будинок [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті [PERSON] , який є чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON] . Право власності на домоволодіння зареєстровано в Нікопольському БТІ в реєстровій книзі за № 2-66. Відповідно до записів у свідоцтві на право особистої власності на підставі рішення міської ради (номер рішення та дата не зазначені) [ADDRESS] . Факт належності [PERSON] та [PERSON] на праві особистої власності житлового будинку в [ADDRESS] , підтверджується записами в технічному паспорті на житловий будинок, виготовлений Нікопольським БТІ 10.02.1978 року. За даними будинкової книги по домогосподарству, що знаходиться за адресою по [ADDRESS] , власниками домогосподарства були [PERSON] та [PERSON] , які вперше були зареєстровані за вказаною адресою 28.07.1956 року. На момент реєстрації [PERSON] був неповнолітнім. Розпорядженням Апостолівського міського голови № 40-р від 12.02.2016 року вулицю Радянська перейменовано на вулицю Гетьмана Сагайдачного. Згідно довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб по [ADDRESS] , за період з 29.01.1988 року по 26.05.2025 року, виданої ЦНАП виконкому Апостолівської міської ради 26.05.2025 року: - позивач [PERSON] зареєстрована у вказаному будинку [INFO] по теперішній час, - цивільний чоловік [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований у вказаному будинку з 29.01.1988 року по 25.05.2001 року (до дня смерті), - мати чоловіка [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована з 14.08.1979 року по [INFO] (до дня смерті). На даний час свідоцтво про народження [PERSON] не збереглося і позивач позбавлена можливості надати до нотаріальної контори документ на підтвердження родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , так як архів за 1938 рік в органах реєстрації актів цивільного стану не зберігся. Вказана обставина підтверджується відповідями на запити державного нотаріуса, які містяться в матеріалах спадкової справи до майна померлого [PERSON] . Оскільки спірне домоволодіння перебувало у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] , який фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] та в подальшому все своє майно заповів позивачу, то на даний час виникла необхідність встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] . Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується довідкою ЦНАП виконкому Апостолівської міської ради від 26.05.2025 року, у якій [PERSON] вказана як мати [PERSON] ; вказані особи мають спільне прізвище « [PERSON] » (в документах на домоволодіння - свідоцтві на право власності, технічному паспорті, будинкової книги - зазначено, що їх власниками є [PERSON] та [PERSON] ); та обставина, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вищевказаному будинку одночасно 28.07.1956 року, разом проживали в будинку до дня смерті також підтверджує їх родинні відносини. Крім того, [PERSON] на час реєстрації в будинку був неповнолітнім, тобто його реєстрація здійснена за місцем реєстрації матері. Крім того, згідно письмових пояснень [PERSON] вона проживає по [ADDRESS] з 12 вересня 1963 року. Її город розташований на межі з городом [PERSON] , яка проживала по [ADDRESS] . Пізніше будинок [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] . [PERSON] проживала у своєму будинку разом із сином [PERSON] , проживала до дня смерті у 1993 році. Підтверджує, що [PERSON] є дійсно сином [PERSON] . Згідно письмових пояснень [PERSON] вона знає [PERSON] з дитинства, так як вони далекі родичі. Зі своєю сім`єю вона з 1976 року проживає по [ADDRESS] . [PERSON] проживала по сусідству через город, проживала разом зі своїм сином [PERSON] до дня своєї смерті. Достовірно знає, що [PERSON] син [PERSON] . П.5 ч.2 ст.293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. На підставі викладеного та враховуючи надані докази, суд вважає доведеним факт родинних відносин, а саме факт, що [PERSON] , [INFO] та який помер [INFO] , є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . Щодо належності позивачу заповіту від імені [PERSON] , померлого [INFO] , посвідченого приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Штефан В.В. 05 серпня 1998 року, суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] народилася [INFO] в с. Озера Коростишівського району Житомирської області. \~ \~ \~ \~21.02.1995 року позивач за згоди [PERSON] зареєструвалася за адресою: [ADDRESS] та проживає за вказаною адресою до цього часу. \~ \~ \~ \~За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Штефан В.В. 05 серпня 1998 року та зареєстрований в реєстрі за № 1287. \~ \~ \~ \~Відповідно до змісту вказаного заповіту [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що йому буде належати на день смерті, заповів [PERSON] . \~ \~ \~ \~ [INFO] [PERSON] помер. \~ \~ \~ \~У встановлений законом строк - 04 липня 2001 року позивач звернулася до Апостолівської ДНК із заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Апостолівської ДНК Штельмак Н.А. від 09.07.2025 року позивачу відмовлено у свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як позивач, зокрема, не може підтвердити факт складення [PERSON] заповіту на її ім`я в зв`язку з розбіжностями в прізвищах позивача « [PERSON] » та особи, на користь якої заповідано майно, - « [PERSON] ». Частиною 7 ст.19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частини 1 та пункт 5 частини 2 ст.293 КПК України встановлюють, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. \~ \~ \~ \~Згідно з пунктом 6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За положеннями ст.ст.1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. У відповідності до ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 1 ст.1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, які визначені в заповіті. Відповідно до частин 1, 2, 3 ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Як видно з копії паспорту позивача, виданого 16.06.2000 року Апостолівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, прізвище, ім`я та по-батькові позивача українською мовою - « [PERSON] », російською - « [PERSON] ». Згідно заповіту спадкодавець призначив спадкоємцем усього належного йому на момент смерті майна « [PERSON] » . \~ \~ \~ \~У п.71 рішення у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ зазначив, що принцип належного врядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. Разом з тим, потреба виправити допущену в минулому помилку не повинна непропорційним чином утручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки держоргану має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Відповідно висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.03.2021 року (справа № 692/1164/18, провадження №61-14767св20) розбіжності щодо прізвища, імені та батькові спадкодавця в свідоцтві про смерть та в заповіті на переконання суду, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви. Хоча заповіт містить технічні помилки, але вказаним правочином було оформлено дійсне волевиявлення спадкодавця на розпорядження належним йому майном на випадок його смерті у присутності нотаріуса, яка засвідчила заповіт, та при посвідченні заповіту були дотримані вимоги щодо його форми - заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання, нотаріус встановила особу заповідача, перевірила його дієздатність, роз`яснила заповідачу зміст статей 1241,1307ЦК України та посвідчила особистий підпис на заповіті. При складанні та посвідченні заповіту дотримано таємницю заповіту відповідно до статті 1255 ЦК України. Наявність технічних помилок не спростовує волевиявлення заповідача та не свідчать про порушення вимог щодо форми і порядку посвідчення заповіту. Окрім того, наявність формальних помилок при складанні заповіту не свідчить про нікчемність заповіту та не спростовує презумпцію правомірності правочину, якщо заповідач не був визнаний судом недієздатним чи обмежено дієздатним, мав право на складання заповіту, заповіт відповідав волі заповідача, власноруч підписаний заповідачем, має письмову форму, посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 522/904/16-ц та від 3 липня 2019 р. у справі № 725/2412/15-ц). Державний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва у зв`язку із наявними розбіжностями щодо прізвища, яке є у позивача, та прізвища, що зазначено у заповіті (спадкоємця), які унеможливлюють встановлення факту належності заповіту позивачу. Суд погоджується з доводами позивача про те, що помилка в написанні прізвища позивача була зумовлена допущеною орфографічною помилкою, що в сукупності з іншими доказами дозволяє встановити факт належності заповіту від імені [PERSON] саме позивачу, тому суд доходить висновку про встановлення юридичного факту, що заповіт від імені [PERSON] , померлого [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Штефан В.В. 05 серпня 1998 року, зареєстрований в реєстрі за № 1287 та в Спадковому реєстрі за номером 772522, належить [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована в [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Також судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживав в [ADDRESS] з 28.07.1956 року і до дня своєї смерті [INFO] . Разом з [PERSON] проживала його мати [PERSON] . \~ \~ \~ \~Вказаний будинок на праві особистої власності належав [PERSON] та його матері [PERSON] . \~ \~ \~ \~Факт належності будинку на праві власності [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 11.06.1964 року, технічним паспортом на вищевказаний будинок, даними будинкової книги. \~ \~ \~ \~ [PERSON] померла [INFO] . \~ \~ \~ \~Спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняв її син [PERSON] , який перед смертю та на час відкриття спадщини проживав разом з нею. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до роз`яснень, наданих у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , тобто під час дії Цивільного кодексу УРСР від 18 липня 1963 року (далі ЦК УРСР), то положення саме цього Кодексу підлягають застосуванню при вирішенні питання про спадкування майна померлого. Відповідно до статті 524\~ЦК УРСР спадкування\~здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з положеннями статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, відповідно до положень ст.549 ЦК УРСР [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , оскільки він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, зокрема, житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . За життя [PERSON] вирішив заповісти все належне йому майно позивачу. \~ \~ \~ \~З цією метою [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Штефан В.В. 05 серпня 1998 року та зареєстрований в реєстрі за № 1287. \~ \~ \~ \~Відповідно до змісту вказаного заповіту [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що йому буде належати на день смерті, заповів [PERSON] . \~ \~ \~ \~ [INFO] [PERSON] помер. \~ \~ \~ \~У встановлений законом строк - 04 липня 2001 року позивач відповідно до положень статті 549 ЦК УРСР звернулася до Апостолівської ДНК із заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Апостолівської ДНК Штельмак Н.А. від 09.07.2025 року позивачу відмовлено у свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як позивач, зокрема, не може підтвердити факт складення [PERSON] заповіту на її ім`я в зв`язку з розбіжностями в прізвищах позивача « [PERSON] » та особи, на користь якої заповідано майно, « [PERSON] ». Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, до спадкових правовідносин застосовуються норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, а саме ЦК УРСР від 18.07.1963 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений (ст.541 ЦК УРСР). \~ \~ \~ \~В постанові державного нотаріуса Штельмак Н.А. від 09.07.2025 року зазначено, що після смерті [PERSON] спадкоємців, передбачених ст.535 ЦК УРСР, не має. Вказана обставина підтверджується матеріалами спадкової справи до майна померлого [PERSON] , яка витребувана судом з Апостолівської державної нотаріальної контори. \~ \~ \~ \~Отже, позивач є єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON] на підставі заповіту від 05.08.1998 року. \~ \~ \~ \~До спадкового майна входить житловий будинок садибного типу з відповідними господарськими та побутовими будівлями (басейна, вбиральня, літня кухня, підвал, душ), що розташований за адресою: [ADDRESS] , право власності на частину якого мав [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 11.06.1964 року, виданого виконавчим комітетом Апостолівської міської ради депутатів трудящих Дніпропетровської області та зареєстрованого в Нікопольському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за № 2-66, а частину вказаного житлового будинку садибного типу з відповідними господарськими та побутовими будівлями [PERSON] успадкував після смерті своєї матері, оскільки фактично прийняв спадщину, але за життя не оформив свої спадкові права та не отримав свідоцтво про право на спадщину. \~ \~ \~ \~З метою оформлення спадкових прав позивач замовила технічну інвентаризацію вищевказаного будинку, що підтверджується листом про наявність технічної інвентаризації від 01.07.2021 року, ідентифікатором об`єкта будівництва та технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 01.07.2001 року. \~ \~ \~ \~До складу вищевказаного об`єкту нерухомого майна входять житловий будинок, літня кухня, вбиральня, підвал з входом, душ, басейна. Оскільки [PERSON] не оформив спадкові права на частку будинку, що належить його матері [PERSON] , позивач в позасудовому порядку позбавлена можливості отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за заповітом. На підставі викладеного, дослідивши докази у їх сукупності, суд доходить висновку про підставність позовних вимог та визнання за [PERSON] , [INFO] , права власності на житловий будинок садибного типу з відповідними господарськими та побутовими будівлями (басейна, вбиральня, літня кухня, підвал з входом, душ), що розташований за адресою: [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 11.06.1964 року, виданого виконавчим комітетом Апостолівської міської ради депутатів трудящих Дніпропетровської області та зареєстрованого в Нікопольському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за № 2-66, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , що помер [INFO] .

Outcome: approved