Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради, третя особа - Виконавчий комітет Кропивницької міської ради, як орган опіки та піклування, про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька та зобов`язання відповідача вчинити дії щодо реєстрації місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказала, що вона з 24.11.2022 року по 08.05.2024 року перебувала у шлюбі з [PERSON] , від якого вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . В подальшому, 20.02.2025 року вона звернулася до відповідача із заявою про реєстрацію місця проживання дитини, однак їй було відмовлено у зв`язку із ненадання письмової згоди батька на це. При цьому, батько дитини [PERSON] зник безвісти під час виконання бойового завдання, що відповідачем не було враховано при розгляді заяви про реєстрацію місця проживання дитини. Невизначеність місця реєстрації дитини зі своєю матір`ю суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію нею своїх прав на вільний вибір місця проживання, на освіту, охорону здоров`я, соціальний захист. За таких обставин просить надати дозвіл позивачу на реєстрацію місця проживання дитини разом з матір`ю без письмової згоди батька та зобов`язати відповідача вчинити дії щодо реєстрації місця проживання дитини. Ухвалою суду від 02.04.2025 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Позивач 07.08.2025 року подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, витрати по судовому збору просить вважати по фактично понесеними та розгляд справи здійснити без її участі. Представник відповідача 07.08.2025 року подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надали. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За таких обставин, суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів та доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 24.11.2022 року по 10.06.2024 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, від якого [INFO] у них народилася дитина [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.03.2023 року та рішенням суду про розірвання шлюбу (а.с. 8, 11-12). Згідно сповіщення про зниклого безвісти від 03.01.2025 року № 6/68, виданого [INFO] військовослужбовець в/ч [NUMBER] [PERSON] зник безвісті 20.12.2024 року під час виконання бойового завдання в районі н.п. Успенівка Покровського району Донецької області (а.с. 15). Також судом встановлено, що позивач [PERSON] з 25.05.2018 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади від 08.01.2025 року (а.с. 7). 20.02.2025 року позивач звернулась до Департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради з заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , у відповідь на яку отримала відмову у реєстрації дитини, через відсутність згоди батька на таку дію (а.с. 13-14). Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклуванні батьків. У відповідності до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За змістом ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 16 і 17 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 року № 265, місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку. Пунктом 33 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) встановлено, що подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що спір між батьками про місце проживання дитини відсутній, отримати згоду батька на реєстрацію дитини не вбачається можливим, з урахуванням найкращих інтересів малолітньої дитини, суд вважає вимоги позивача про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини разом із матір`ю обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовим спором є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій, або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. У свою чергу, позивач, зокрема, просить зобов`язати суб`єкт владних повноважень - Департамент надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради - вчинити дії, що пов`язані з наданням адміністративних послуг, а саме реєстрації місця проживання. Водночас, предметом спору між позивачем та відповідачем у цій частині є процедура реєстрації місця проживання особи, що виникли внаслідок застосування відповідачем норм адміністративного законодавства. Відтак, враховуючи, суб`єктний склад учасників справи, характер правовідносин, що склались між ними, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини між сторонами в частині безпосередньо реєстрації місця проживання особи за своєю суттю є публічно-правовим спором відповідно до ст. 19 КАС України, який відноситься до справ адміністративної юрисдикції та повинен вирішуватися шляхом подання відповідного позову у порядку адміністративного судочинства. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Згідно ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. За таких обставин, враховуючи, що Подільський районний суд міста Кропивницького як місцевий загальний суд, що розглядає спори, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин між фізичними особами, фізичними та юридичними особами, не є належним судом для розгляду позовної вимоги про зобов`язання вчинити певні дії, яка за предметною юрисдикцією підсудна судам адміністративної юрисдикції, які розглядають публічно-правові спори, суд закриває провадження в частині цієї вимоги, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Outcome: partial