Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" звернулося до суду із позовною заявою, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №321230 укладеним 16.07.2020 між Товариством з обмеженої відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] у сумі 31501,35 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 17315,39 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 14185,96 грн, оскільки відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання за вказаним договором, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість на зазначені суми. Право грошової вимоги за договором №321230 перейшло до ТОВ "Коллект Центр" на підставі договору факторингу №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року від ТОВ «Вердикт Капітал», яке в свою чергу отримало право грошової вимоги від ТОВ «СЛОН КАПІТАЛ» на підставі договору №26-11/2021 від 26 листопада 2021 року. На позовну заяву представником відповідача подано відзив, в якому він просив відмовити в задоволені позовних вимог. Заперечення обгрунтував тим, що [PERSON] дійсно отримала від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» кошти в сумі 20000 гривень, тобто факт отримання цих коштів не заперечує. Починаючи із серпня 2020 року проводила виплати за вказаним кредитом, про що надала копії квитанцій, від кредитор не отримувала жодних претензій. Після введення в країни воєнного стану, відповідач виїхала за межі України в зв`язку з чим не мала можливості дізнатися рахунок, на який потрібно сплачувати кошти. Відповідно до наданих розрахунків заборгованість за кредитом виникла в 2021 році, однак кредитор не повідомляв її про заборгованість, намагаючись таким чином збільшити суму заборгованості через нарахування штрафних санкцій, незважаючи на те, що строк дії договору сплив в 2022 році. Про відступлення права вимоги відповідача не попереджено. Просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Також вважає, що витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню, так як жодним чином не підтверджені. На відзив на позовну заяву позивачем подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якої вказано, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відсотки за користування кредитними коштами нараховані відповідачеві відповідно до умов договору в передбачений строк, після набуття права вимоги за кредитним договором, нарахування будь-яких процентів не здійснювалося. Штрафна санкції взагалі не застосовувалися до відповідача. Також вказує, що позивачем дотримані строки позовної давності, які були продовжені на строк дії карантину та зупинені на строк дії воєнного стану в Україні. У запереченні до відповіді на відзив представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог на підставі обґрунтувань та доказів, викладених у відзиві на позов. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позову та просить суд позов задовольнити. Відповідач як і його представник у судове засідання не з`явилися, надав заяву про розгляд справи без їх участі, підтримав вимоги позову. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №321230, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальникові грошові кошти у розмірі 20000 грн, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 16.07.2022 та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених умовами кредитного договору. Пунктом 1.5 кредитного договору передбачено, що відсоткова ставка за договором є фіксованою, розмір відсоткової ставки за кредитом залежить від періоду її встановлення та складає: за перший день користування кредитом (включно)\~25% в день (9125% річних); за усі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85% річних. Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування: у розмірі 20000 грн на користь споживача за реквізитами платіжної картки [NUMBER] в АТ «Аккорд Банк» або за реквізитами поточного рахунку споживача та/або за реквізитами платіжної картки, дані яких споживач надав в будь-який спосіб: у розмірі 5000 грн на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п.3.5 договору. Згідно з пунктом 2.4 кредитного договору кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту в порядку, передбаченому п. 2.1 договору. Відповідно до п.3.1 кредитного договору нарахування процентів за договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у п.1.4 договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний в графіку платежів, виходячи з припущення, що споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені договором. Пунктом 3.2 кредитного договору встановлено, що нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році. Відповідно до пункту 8.11 та 8.12 кредитного договору підписанням цього договору споживач підтверджує, що свій примірник укладеного договору він отримав. Всі додатки до цього договору підписані сторонами є невід`ємною частиною договору. Як вбачається, вищевказаний кредитний договір містить підписи кредитодавця та позичальника. Також, 16.07.2020 між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] підписано заяву-анкету, паспорт споживчого кредиту та графік платежів до договору про надання споживчого кредиту №790501. Відповідно до копії платіжного доручення від 17.07.2020 №3271 ТОВ «Слон Кредит» перерахувало АТ «ПУМБ» 20000 грн 00 коп. Призначення платежу: перерахування коштів відповідно до кредитного договору №321230 від 16.07.2020 [PERSON] . Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач уклав договір про споживчий кредит №321230 від 16.07.2020 з ТОВ «Слон Кредит» та на підставі платіжної інструкції відповідачу перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 20000 грн 00 коп. Таким чином ТОВ «Салон Кредит» виконало свої обов`язки за кредитним договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконував у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачу ТОВ «Салон Кредит» станом на 16.07.2022 нарахована заборгованість в сумі 31501,35 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 17315,39 грн; заборгованості за відсотками 14185,96 грн. Отже, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Суд погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, сплачені позивачем кошти на погашення кредиту враховані в розрахунку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 26.11.2021 між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №26-11/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Слон Кредит» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за договором №321230. 10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір факторингу №10-03/2023/1, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за договором №321230. Вказаними доказами доведено відступлення ТОВ «Слон Кредит» право вимоги до відповідача на користь ТОВ «Коллект Капітал» за договором споживчого кредиту №321230 від 16.07.2020, а відтак доводи представника відповідача щодо відсутності у позивача права вимоги до відповідача судом не приймаються. Отже, ТОВ «Слон Кредит», як новий кредитор, набуло право вимоги до відповідача за укладеним договором споживчого кредиту №321230. Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином не отримання відповідачем письмового повідомлення про відступлення права вимоги не звільняє його від виконання грошового зобов`язання за кредитним договором. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач у порушення умов договору про надання споживчого кредиту свої зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість яка підлягає стягненню на користь позивача. Щодо застосування строків позовної давності суд вважає відмовити відповідачеві в такому застосування та зазначити наступне. Цивільним кодексом України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. ст. 255, 257 ЦК України) Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Постановою КМУ від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом» від 11 березня 2020 року впроваджено дію карантину. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України були продовжені на строк дії такого карантину (п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). 24.02.20204\~Законом України\~«Про правовий\~режим воєнного\~стану в\~Україні» введено\~режим воєнного\~стану.\~Відповідно до\~п.\~19\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України\~у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. У цей же строк позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 УК України, а також від сплати неустойки (штрафи, пені) нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, які підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Дія карантину завершена 1 липня 2023 року відповідно до Постанови КМУ №651 від 27.06.2023. Таким чином, враховуючи продовження строків позовної давності на строк дії карантину з 11.02.2020 та зупинення перебігу позовної\~давності на\~строк дії\~воєнного стану\~з 24.02.2024, позивачем не пропущений строк позовної даності з часу виникнення у нього права вимоги за кредитним договором і до часу винесення рішення по справі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частин 1,3\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень ч.1-3 ст.137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.4 ст.137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, ЄСПЛ висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 41866/08) та "Гуриненко проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №211/3113/16-ц (провадження N 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі №760/11145/18 (провадження №61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial