Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовна заява обгрунтована тим, що 06.09.2019 між ним та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів у розмірі 40 000,00 доларів США, які він мав повернути до 06.09.2020. Проте, відповідач в обумовлений у договорі строк свої зобов`язання по поверненню позики не виконав, ухиляється від повернення отриманих у борг коштів, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. У зв`язку з викладеним позивач просить стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 40000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату звернення до суду з позовом становить 1 170 200,00 грн та понесені судові витрати. [PERSON] звернувся до суду зі зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору позики від 06.09.2020 недійсним. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що не перебував у договірних відносинах зі [PERSON] , не отримував зазначені у договорі позики кошти та не підписував договір позики. Наголошував на тому, що [PERSON] не були надані до позовної заяви будь-якої розписки, квитанції чи іншого документу, який би свідчив про реальність договору і передачу грошових коштів за договором позики. Зазначив, що на момент нібито укладання договору позики не був знайомий з [PERSON] , в період з 03.09.2019 по 27.09.2019 на курсах підготовки та підвищення кваліфікації фахівців з митного оформлення, а з самим [PERSON] познайомився пізніше. Позивачем за первісним позовом не надано докази походження і наявності у нього грошових коштів у сумі, достатній для позики в розмірі 40000,00 доларів США і не зазначено підстав з яких цілей нібито надав таку велику суму позики без-будь якої вигоди для себе у вигляді відсотків за користування грошовими коштами, застав чи іншого. Посилаючись на ст. 215 ЦК України просить визнати недійсним договір позики від 06.09.2020, стягнути моральну шкоду в розмірі 168000,00 грн та понесені судові витрати. Рух справи Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09.08.2022 відкрито загальне провадження по справі. Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07.11.2022 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 06.09.2019 у розмірі 1 170 200,00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 11 702,00 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13.06.2023 скасовано заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07.11.2022. 04.07.2023 відповідач [PERSON] через свого представника надав до суду відзив на первісний позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обгрунтування поданого відзиву зазначає, що не перебував у договірних відносинах з позивачем, не отримував в борг грошові кошти та не підписував договір позики, а позовні вимоги підпадають під ознаки шахрайства. Підпис у графі «позичальника» виконаний іншою особою, а не ним. Окрім того, зазначає, що на момент нібито укладання договору позики взагалі не був знайомий з позивачем. Позивачем не надано доказів походження і наявності в нього грошових коштів у сумі, достатній для позики розміру 40 000,00 доларів США і не відобразив підстав з яких цілей нібито надав таку велику суму позики без будь-якої вигоди для себе у вигляді відсотків за користування грошовими коштами, застави чи іншого. 14.09.2023 позивач за первісним позовом [PERSON] надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що познайомилися з відповідачем раніше ще у лютому 2019 року. Він зателефонував у офіс ТОВ «Вайн Поінт», який знаходився за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 94А, оф. 33, де працював позивач, по робочим питанням. Спочатку він спілкувався з керівником [PERSON] по робочим питанням. [PERSON] працював у ТОВ «Баядера Логістік» і цікавився асортиментом, тому що багато із того, що продавало ТОВ «Баядера Логістік» потім було представлено у магазинах ТОВ «Вайн Поінт». Відповідач отримав грошові кошти і підписав договір позики у робочий день, після 18.00 год за адресою: [ADDRESS] , а саме проходження ним брокерських курсів у м. Києві не підтверджує факт, що він там фактично перебував і до якої години. [PERSON] мав фінансові проблеми і окрім нього брав позику у інших осіб та не повертав борг. Крім того, відповідач після того, як став працювати у ТОВ Фірма «Дісна» зарекомендував себе як людина фінансова не надійна. Під час пандемії COVID багато співробітників працювали вдома. Відповідачу по роду діяльності треба було заїжджати в офіс і йому неодноразово передавалися заробітні плати деяких співробітників, які працювали вдома, але відповідач привласнював їх, на вирішення власних фінансових проблем. Далі почалися скарги від співробітників, де після з`ясування обставин [PERSON] був змушений взяти позику ТОВ Фірма «Дісна» щоб розрахуватися зі співробітниками. Після неодноразових поїздок до офісу ТОВ «Вайн Поінт» він почав періодично телефонувати і пропонувати зустрітися після роботи з метою дегустації нових брендів продукції, яку розповсюджувало ТОВ «Баядера Логістік». Так поступово почалися складатися дружні стосунки між сторонами. Він декілька разів приїздив на дачу на відпочинок у смт. Глеваха. З того часу поступово почав брати у позику кошти. На початку серпня відповідач зателефонував і сказав, що у нього виникли велику проблеми, а саме захворіла донька та йому необхідна значна сума коштів на лікування за кордоном. Зазначає, що оскільки двадцять років пропрацював у американській компанії, мав стабільний дохід та мав власні заощадження, що доводить наявність у нього грошових коштів. Ухвалою суду від 28.09.2023 занесеною до протоколу судового засідання зустрічну позовну заяву [PERSON] про визнання договору позики недійсним об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28.08.2023, за клопотанням представника відповідача за первісним позовом, по справі призначено судову почеркознавчу експертизу. На розгляд питання експертів поставлені питання: чи відповідає наданий для дослідження оригінал договору позики від 06.09.2019 даті його реального створення та чи відповідає підпис [PERSON] , відображений у договорі позики від 06.09.2019, поставлений в графі «Позичальник» підпису [PERSON] , відображеному в інших документах, наданих для порівняння. Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (м. Київ, вул. Сім`ї Бродських, 6). Провадження по справі зупинено до отримання висновку експерта. 02.11.2023 року на адресу суду надійшло клопотання експертів про надання додаткових матеріалів та уточнення експертного завдання. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13.11.2023 поновлено провадження по справі. Представник відповідача за первісним позовом - адвокат Шейгас М.В. звернулася до суду з клопотанням, в якому зазначила, що не має можливості забезпечити виконання частини вимог експертів для дослідження і проведення судово-технічної експертизи документа, оскільки не обізнані на якому принтері був надрукований договір позики, та не мають можливості надати достовірно створені документи у кількості 20 екземплярів, що відповідають даті створення 20.09.2019. В поданому клопотанні просила призначити по справі судову почеркознавчу експертизу на розгляд експертів просила поставити питання чи виконано підпис від імені [PERSON] у договорі позики. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16.04.2024 по справі призначено судову почеркознавчу експертизу. На розгляд експертів поставлено питання чи виконано підпис від імені [PERSON] у договорі позики від 06.09.2019 ним особисто чи іншою особою. Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (м. Київ, вул. Сім`ї Бродських, 6). Провадження по справі зупинено до отримання висновку експерта. Позивач за первісним позовом та його представник в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги та просили задовольнити в повному обсязі. Заперечували проти задоволення зустрічних позовних вимог. Представник позивача зазначила, що експериментальні зразки підпису відповідача [PERSON] , надані та засвідчені його представником та виконані поза приміщенням суду, що свідчить про порушення процедури отримання зразків підпису для проведення почеркознавчої експертизи. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом у судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та просила задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. Під час розгляду справи допитано свідків [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що являється другом позивача, який запросив його бути свідком при укладанні договору позики. Договір позики укладався в квартирі по [ADDRESS] . [PERSON] бачив лише один раз при укладанні договору. [PERSON] було передано [PERSON] грошові кошти в доларах. Зазначив, що точної дати укладання договору не пам`ятає, але це приблизно було в жовтні 2019 році. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знає [PERSON] з дитинства, вони є друзями. Він був свідком при укладанні договору позики, кошти передавалися у доларах. [PERSON] бачив лише один під час укладання договору. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, які вважає належними, допустимими та достатніми в їх сукупності, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності, приходить до наступних висновків. Встановлені судом обставини справи Судом встановлено, що відповідно до договору позики від 06.09.2019 [PERSON] (позичальник) отримав від [PERSON] (позикодавець) грошові кошти в сумі 40000,00 доларів США, у якості позики з терміном повернення до 06.09.2020. Позивач [PERSON] за первісним позовом просить стягнути з відповідача заборгованість за вказаним договором позики за курсом НБУ на день звернення до суду з позовом. Натомість відповідач [PERSON] не визнає заявлені вимоги, заперечує сам факт укладання договору позики та отримання грошових коштів. З огляду на що заявлено зустрічний позов про визнання договору позик від 06.09.2019 недійсним. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 6780/24-32 від 03.09.2024, підпис від імені [PERSON] , що міститься у графі «позичальник» на другому аркуші договору позики від 06.09.2019, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Спір між сторонами виник щодо факту укладання договору позики та виконання позичальником узятих на себе боргових зобов`язань. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення. За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідач [PERSON] категорично заперечує факт передачі грошових коштів за договором позики, який нібито укладено 06.09.2019, стверджує, що такий договір не укладався. Як встановлено висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 6780/24-32 від 03.09.2024 підпис від імені [PERSON] , що міститься у графі «позичальник» на другому аркуші договору позики від 06.09.2019, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , виконаний не [PERSON] , а іншою особою. В судовому засіданні 14.04.2025 представник позивача за первісним позовом заявляла клопотання про призначення по справі додаткової експертизи. В обгрунтування поданого клопотання зазначила, що порушено процедуру отримання зразків підпису відповідача для проведення почеркознавчої експертизи, оскільки зразки підпису відповідача надані та засвідчені його представником та виконані поза приміщення суду, судом не досліджувалося та не відомо ким саме були безпосередньо виконані підписи, долучені до матеріалів справи і передані на дослідження експертам в якості експериментальних зразків підпису відповідача. Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 14.04.2025 судом відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача за первісним позовом про призначення по справі додаткової експертизи, оскільки висновок експерта Київського НДІСЕ за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи є належним та допустимим доказом, виконаний компетентним експертом, який попереджений про кримінальну відповідальність за відомо неправдивий висновок та за відмову від поважних причин від виконання покладених на них обов`язків, є повним і обгрунтованим. Експертиза була проведена в комплексі експериментальних та вільних зразків підпису [PERSON] . У якості експериментальних зразків підпису [PERSON] експерти використовували зразки підпису, що засвідчені нотаріусом м. Ганновер Доктором Акселем Бернінгером з апостильом Голови окружного суду м. Ганновера та експериментальні зразки підпису [PERSON] , що засвідчені адвокатом Шаповаловим В.С., оскільки [PERSON] на час розгляду справи перебуває за межами країни та не має можливості з`явитися в судове засідання. Дослідивши висновок судового експерта, суд вважає, що він є повним, обґрунтованим, під час проведення експертизи досліджувались всі обставини стосовно укладеного договору позики, висновок експерта містять докладний опис отриманих експертом матеріалів, та відомостей, які встановлені при дослідженні об`єктів експертизи, на кожне з поставлених судом питань надано відповіді по суті, які є повними, зрозумілими, вичерпними та науково обґрунтованими. За таких обставин, підстав для відхилення висновку експерта судом не встановлено. В обгрунтування зустрічних позовних вимог представник зазначає, що між сторонами відсутні договірні відносини позики, договір позики не укладався, грошові кошти відповідачем позивачу не передавалися, а відтак наявні підстави для визнання договору позики недійсним. Заперечуючи проти зустрічних позовних вимог [PERSON] вказував на фактичне отримання позивачем коштів в борг та відсутність доказів недійсності правочину. Відповідно до постанови Верховного суду у складі Касаційного цивільного суду у справі № 524/4946/16-ц від 08.07.2019, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15. Підтвердження відповідачем отримання грошових коштів від позивача не свідчить про існування між сторонами саме боргового зобов`язання. Відповідно до постанов Великої Палати Верховного Суду № 723/304/16-ц від 23.10.2019; № 464/3790/16-ц від 16.01.2019, суди повинні детально досліджувати подані сторонами документи. Мається на увазі, що суди повинні дослідити договір позики чи розписку на наявність усіх ознак притаманних борговому документу. Згідно з ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані в меншій кількості, ніж встановлено договором. Під час розгляду справи представник відповідача за первісним позовом зазначила, що її довіритель договір позики від 06.09.2019 не підписував, грошові кошти в розмірі 40000,00 доларів США не отримував. Проте, як зазначив її довіритель, та не заперечував позивач за первісним позовом, між сторонами існували інші грошові зобов`язання про отримання коштів у борг у гривневому еквіваленті, які він мав періодично сплачувати позивачу. З наданих між сторонами переписок в месенджері вбачається, що [PERSON] неодноразово отримував у [PERSON] кошти в борг та між ними існували договірні відносними. Проте, переписка між сторонами не відображає жодних згадувань щодо існування договору позики від 06.09.2019, за умовами якого [PERSON] отримав позику у розмірі 40000,00 доларів США та повернення коштів саме за цим договором. Отже, твердження позивача за зустрічним позовом [PERSON] про те, що договір позики від 06.09.2019 він не підписував та грошових коштів від [PERSON] у розмірі 40000,00 доларів США не отримував повністю узгоджуються з висновком проведеним в рамках даної справи почеркознавчої експертизи, згідно з яким підпис від імені [PERSON] , що міститься у графі «позичальник» договору позику виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В ході розгляду справи не знайшло свого об`єктивного підтвердження те, що між сторонами 06.09.2019 року був укладений договір позики. У постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18) зроблено висновок про те, що «поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики». Суд відхиляє пояснення свідків щодо факту укладання між сторонами договору позики від 06.09.2019 та отримання грошових коштів у позику, які були допитані під час розгляду справи, оскільки показаннями свідків не може доводитися факт виконання зобов`язань за договором позики. Крім того, пояснення свідків спростовуються висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, з якого встановлено, що договір підписано не [PERSON] , а іншою особою. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не укладав з позивачем [PERSON] договору позики від 06.09.2019, грошових коштів у розмірі 40000,00 доларів США, як зазначено у договорі не отримував, що свідчить про відсутність у нього волевиявлення на укладання оспорюваного договору позики, та наявність підстав для визнання цього договору недійсним, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову в цій частині та визнання недійсним договору позики та відмову у задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за вказаним договором. Щодо зустрічних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд керується наступним. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.12.2022 у справі № 752/17833/14-ц зазначила про те, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Згідно роз`яснень згаданої вище Постанови Пленуму Верховного Суду України, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). Відповідно до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, виключно за наявності її вини. Однак, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження завдання йому моральної шкоди, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні цієї позовної вимоги в повному обсязі. Під час судового розгляду так й при дослідженні письмових доказів, наявних у матеріалах справи позивач, судом не встановлено наявність належних та допустимих доказів спричинення позивачу за зустрічним позовом моральних шкоди. Саме факту страждань, в чому вони виразилися, які втрати немайнового характеру він переніс. Інші доводи учасників справи не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Розподіл судових витрат здійснюється судом у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial