Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із вищевказаним позовом до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (далі відповідач), обґрунтовуючи підставність позову тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина за законом. Позивач приходиться спадкодавцю донькою, а відтак спадкоємцем першої черги спадкування за законом, спадщину прийняла шляхом звернення до нотаріуса із заявою відповідного змісту, інші спадкоємці від прийняття спадщини відмовились на її користь, отож позивач є єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON] , утім реалізувати свої спадкові права на майно у вигляді земельної ділянки, площею 0,2615 га, кадастровий номер 0522210100:01:005:0673, яка розташована по [ADDRESS] , та увійшла до складу спадкової маси, позбавлена можливості, за відсутності правовстановлюючих документів, у зв`язку із чим нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, що стало підставою звернення до суду із даним позовом. Відзиву на позов відповідач у визначений судом строк не подав, однак за підписом міського голови Липовецької міської ради Бичкова В. надійшла заява відповідно до якої останній визнав позов, а розгляд справи просив проводити за відсутності представника органу місцевого самоврядування. Ухвалою суду від 11.07.2025 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд за правилами загального позовного провадження, за клопотанням позивача витребувано матеріали спадкової справ після смерті спадкодавця. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився. З огляду на визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження в даному судовому засіданні, за відсутності сторін, на підставі зібраних у справі доказів, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.5). Після його смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів спадкової справи №198/2014 слідує, що своїм правом на спадкування скористалась позивач [PERSON] , подавши 28.11.2014 заяву відповідного змісту нотаріусу за місцем відкриття спадщини, в межах шестимісячного строку. Факт родинних\~відносин позивача\~із спадкодавцем\~підтверджено рішенням\~ Липовецького\~районного суду\~Вінницької області\~від 15.08.2014\~справа №136/1668/14-ц\~(а.с.31,\~32),\~відповідно до\~якого встановленоюридичний факт, що померлий [INFO] в м. Липовець Вінницької області, [PERSON] був рідним батьком [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до нотаріально посвідченої заяви дружина [PERSON] та син [PERSON] (а.с.28,29), відмовились від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на користь позивача [PERSON] .. На підтвердження родинних відносин вказаних осіб надано Витяги з державного реєстру актів цивільного стану про народження та про шлюб, зазначене рішення суду від 15.08.2014. Інші спадкоємці за матеріалами спадкової справи відсутні, отож позивач є єдиним спадкоємцем, яка спадщину прийняла. Судом встановлено, що земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] , була передана [PERSON] рішенням Липовецької селищної ради народних депутатів 11 сесії 22 скликання від 28.08.1997 року «Про приватизацію земельних ділянок» на підставі Декрету Кабінету Міністрів України №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» від 12.12.1992. Рішенням Липовецької міської ради за №54 7 сесії 7 скликання від 17.02.2016 (а.с.67), було проведено перейменування вулиць та перейменовано [ADDRESS] на [ADDRESS] . 30.12.2024 було затверджено Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства, що розташована в [ADDRESS] , землевласник [PERSON] , присвоєно кадастровий номер земельній ділянці - 0522210100:01:005:0673. Згідно Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку внесено відомості № НВ-5900015142025 від 13.01.2025, про земельну ділянку, площею 0,2615 га, кадастровий номер 0522210100:01:005:0673, для ведення особистого селянського господарства, , що розташована в [ADDRESS] , землевласник [PERSON] (а.с.83). 27.06.2025 приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Кобзар С.В. (а.с.6), було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,2615 га, кадастровий номер 0522210100:01:005:0673., цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по [ADDRESS] , мотивуючи відсутністю правовстановлюючих документів на підтвердження права власності спадкодавця на майно. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 зазначено, що у разі неможливості оформлення спадкових прав у нотаріуса особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частини перша, третя статті 1296 ЦК України). Відповідно до статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до підпунктів 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою. У пункті 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 роз`яснено, що спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в\~державному акті\~є\~неточності,\~які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Декретом Кабінету Міністрів України №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» \~було передбачено виникнення права власності на передані у власність земельні ділянки безпосередньо на підставі рішень про їх приватизацію, з подальшим оформленням та видачею відповідних державних актів.\~ \~ \~ Абзацом 2 пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України передбачено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".\~ \~ \~ \~ Згідно з абзацом 2 пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Отже, на підставі вказаної норми Закону рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 205/4311/14-ц (провадження № 61-10174св19), зроблено висновок, що: «визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку». З огляду на викладене вище, судом було встановлено в ході розгляду даної цивільної справи, що спадкодавець за життя набув у законний спосіб право власності на земельну ділянку, яка є предметом цього спору, утім правовстановлюючий документ за життя не отримав, позивач будучи єдиним спадкоємцем за законом спадщину прийняла, відтак вона їй належить, однак існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку з незалежних від неї причин. З огляду на викладене суд дійшов до переконання, що обставини, які викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, отож порушені права позивача підлягають захисту судом. Крім цього, відповідач надав суду заяву про визнання позову. У разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 "Про судове рішення у цивільній справі"). Враховуючи обґрунтованість позовних вимог, а також визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved