Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] , [INFO] (17 років), звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи наступним. Її батьки, [PERSON] та [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.02.2008 р., який було розірвано рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області 03.05.2019 р., та вона залишилась проживати з матір`ю. На підставі виконавчого листа від 25.04.2019 р. відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на її утримання, натомість станом на 23.06.2025 р. розмір заборгованості зі сплати аліментів становить 186295,34 грн. Після розірвання шлюбу між її батьками відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не виявляв жодного інтересу до неї, не цікавився та не цікавиться її життям, з 2019 року відповідач не виявив бажання спілкуватися та жодним чином не приймав та не приймає участі у її вихованні. Відповідач ніколи не піклувався та не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, освіти, не виявляє інтересу до внутрішнього світу своєї дитини , не дбав про нормальне самоусвідомлення, не сприяв засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надав доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Вона не отримала від батька жодного подарунку на день народження, інші свята, жодної іграшки. Відповідач проявляв та продовжує виявляти байдужість до неї. Між ними протягом тривалого часу відсутній будь-який психологічний контакт, відповідач жодного разу не намагався хоча б спробувати поспілкуватися, провести спільно час, ці всі обставини порушують її гідність та викликають «непотрібності» батькові. Відповідач своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дитину не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про денб та час судового розгляду, у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, клопотань про відкладення судового засідання від нього не надходило. Ухвалою Багачевського міського суду Черкаської області від 05.08.2025 р., з урахуванням думки позивача та її представника, постановлено проводити заочний розгляд справи. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити. Від представника третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Багачевської міської ради надійшов висновок та заява про розгляд справи за відсутності їхнього представника, просили позов задовольнити. Від третьої особи, [PERSON] надійшли письмові пояснення по суті спору, просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Враховуючи думку позивача та її представника, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в справі письмових доказів за відсутності відповідача та третіх осіб, від яких надійшли відповідні клопотання. Заслухавши вступне слово позивача та доповнення зі сторони її представника, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Позивач є неповнолітньої донькою відповідача, що підтверджується свідоцтвом про її народження. Відповідно до ч. 1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років. Відповідно до частини 1, 2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. Батьки позивачки перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.07.2006 р. до 03.05.2019 р. (а.с. 13-14, 19) Після розірвання шлюбу батьків позивачка залишилась проживати з матір`ю, яка звернулась до суду для стягненння з відповідача аліментів на її утримання, проте станом на 12.03.2025 р. загальна заборгованість [PERSON] за період з березня 2019 р. до березня 2025 р. складає суму 186295,34 грн., при цьому жодних дій для зменшення цього розміру та надання їй та її матері матеріальної допомоги на утримання дитини він не вчиняв (а.с.15-16, 30-31). На даний час, [PERSON] , [INFO] , навчається у приватному технікумі «АВАНС» в Пінчуві (республіка Польща) за спеціальністю технік програміст, проживає в цьомі місті, при цьому повне її утримання, оплата навчання, проживання, харчування, придбання одягу, проїзд здійснюється виключно за рахунок її матері [PERSON] (а.с.20-29). Позивач зауважує, що нехтування обов`язками з боку батька принижує її гідність [PERSON] , а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у її житті як з моральної, так і з правової точки зору. Відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування дитини, з боку третьої особи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним, згідно наданих пояснень [PERSON] (а.с.82-85). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 5 СК України встановлено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Частинами 6-10 ст. 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 190 СК України встановлені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема вони зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Як випливає з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів, та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Разом з тим у рішенні Європейського суду у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по- перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Таким чином, при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Зокрема, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі №631/2406/15-ц вказав, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. (ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України) Орган опіки та піклування Багачевської міської ради Черкаської області надав суду свій висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Висновок затверджено рішенням виконавчого комітету Багачевської міської ради Черкаської області від 04.07.2025 №1955/02-21 (а.с.60-62). За змістом Висновку на засіданні був досліджений висновок органу опіки та піклування Багачевської міської ради та надані цим органом матеріали. Крім того, зазначено що Служба у справах дітей виконкому Багачевської міської ради Черкаської області під час розгляду на засіданні Комісії 02.07.2025 р. питання про надання до суду письмового висновку було проаналізовано інформацію, що стосується справи. Враховуючи факт тривалого ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків щодо виховання доньки [PERSON], невиконання вимог чинного законодавства, передбачених частиною 2 статті 141, частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України, статтями 11,12 Закону України "Про охорону дитинства", а також наявність та обґрунтованість підстав для позбавлення батьківських прав відповідно до частини 2 ст. 164 Сімейного кодексу України, членами Комісії прийнято рішення щодо надання письмового висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] відносно доньки [PERSON] [INFO] . Судом, з урахуванням пояснень позивача та письмових пояснень третьої особи - матері дитини, письмових доказів та висновку органу опіки та піклування, досліджених судом, достеменно встановлено, що відповідач умисно і свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , не проявляє жодної закікавленості в її житті, не сприяє позитивному формуванню наявності батька в її житті. Як наслідок, позбавлення відповідача батьківських прав є пропорційною мірю за установлених судом обставин і буде відповідати інтересам дитини, так як судом достовірно установлено порушення його прав з боку батька , позаяк, згідно із положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789- ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ч. 1 ст.32, ч. 3 ст. 52 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом частин 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що батьки можуть позбавлятися батьківських прав, якщо: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з положеннями пунктів 15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Установлені судом обставини свідчать про свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по виховання своїх спільних з позивачкою дітей. Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що відповідач проявляв інтерес до життя, утримання та виховання своєї дитини, а також доказів того, що він брав посильну участь у вихованні своїх дітей. З огляду на викладене суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог стосовно позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Суд вважає, що позбавлення відповіда батьківських прав відповідає меті захисту прав та інтересів дитини сторін. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (частина перша статті 6 СК України). Дитина - це особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше (стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Після досягнення дитиною повноліття батьки, які не позбавлені батьківських прав стосовно такої дитини, зберігають певні права та обов`язки щодо неї, які ґрунтуються на їх кровному спорідненні. Із повноліттям дитини «з`являються» права батьків на утримання з боку повнолітніх сина/дочки та виникають відповідні кореспондуючі їм обов`язки. Батьки, не позбавлені батьківських прав є спадкоємцями за законом своєї дитини. Таке нормативне регулювання сімейних відносин між батьками та повнолітніми сином/дочкою є втіленням моральних засад суспільства, за яких батько та матір, які належно виконували свої обов`язки щодо власної дитини протягом тривалого часу (від народження і до досягнення дитиною повноліття, а в певних випадках навіть після досягнення повноліття), мають право на утримання від повнолітніх сина/дочки, а також на спадкування за законом. Відповідно, позбавлення матері чи батька батьківських прав стосовно їхньої дитини, за умови доведеності факту невиконання ними своїх батьківських обов`язків, унеможливлює існування, зокрема, права на утримання та спадкування в майбутньому, та відповідатиме принципам розумності й справедливості. Крім того, батько або матір, яких було позбавлено батьківських прав, не звільняються від обов`язку щодо утримання дитини. Вирішуючи на підставі ст. 141 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, дійшовши висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивачки сплачений нею при подачі до суду позовної заяви судовий збір за вимогою про позбавлення батьківських прав у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved