Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про поділ майна подружжя. Вимоги позову обгрунтовані тим, що за час шлюбу сторонами було набуто майно, яке підлягає поділу. З урахуванням вказаного, позивач (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) просить суд: - визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 106, 6 кв.м., житловою площею 49,5 кв.м. (надалі за текстом - спірна квартира); - визнати за позивачем право власності на частини квартири; - стягнути з відповідача на користь позивача 319 770,00 гривень грошової компенсації вартості рухомого неподільного майна. Ухвалою Суду від 19.11.2024, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання на 21.01.2025. 13.12.2024 до суду надійшла зустрічна позовна заява про поділ майна подружжя та заява про забезпечення позову. Відповідач у зустрічному позові (з урахуванням наданих пояснень) просив суд: - визнати спільним сумісним майном подружжя, об`єкт нерухомого майна квартиру; - в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за відповідачем право власності на 3/4 частини квартири; - визнати спільним сумісним майном подружжя, об`єкт рухомого майна автомобіль Nissan X-Trail; - в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити у власність відповідача автомобіль Nissan X-Trail; - визнати спільним сумісним майном подружжя, об`єкт рухомого майна Nissan Rogue; - в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити у власність позивача автомобіль Nissan Rogue; - стягнути з позивача на користь відповідача грошові кошти у розмірі 500 000 гривень, компенсації половини вартості частки позивача у статутному капіталі ТОВ «Клініка ЦСМ»; - стягнути з позивача на користь відповідача грошові кошти у розмірі 1 025 000 гривень компенсації половини вартості частки позивача у статутному капіталі ТОВ «Центр Пріоритет»; - визнати за відповідачем та позивачем право спільної сумісної власності (без виділу часток) на майнові та немайнові права інтелектуальної власності - торговельну марку (знак для товарів і послуг) «[INFO]» порядковий номер реєстрації 318333, дата реєстрації 04.05.2022, бюл. № 18/2022 (заявка m202116038) (надалі за текстом - торговельну марку), в обсязі, передбаченому, включаючи, але не виключно, ст. ст. 423, 424, 426, 495 Цивільного кодексу України, ст. 16 ЗУ «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», в тому числі із виключним правом на використання торговельної марки; виключним правом дозволяти використання торговельної марки; виключним правом перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання, а також іншими майновими правами інтелектуальної власності, що встановлені законом; правом на визнання творцем об`єкта права інтелектуальної власності, правом перешкоджати будь-якому посяганню на право інтелектуальної власності, здатному завдати шкоди честі чи репутації прав інтелектуальної власності; іншими немайновими правами інтелектуальної власності, що встановлені законом. Ухвалою суду від 18.12.2024 заяву відповідача про забезпечення позову задоволено частково та накладено арешт на автомобіль Nissan X-Trail. Іншою Ухвалою суду від 18.12.2024 прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , про поділ майна подружжя об`єднавши його в одне провадження з первісним позовом. 03.01.2025 до суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог та відзив на зустрічний позов. 09.01.2025 до суду від відповідача надійшла відповідь на відзив. 13.01.2025 до суду від позивача надійшли заперечення. 21.01.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів. У підготовчому засіданні 21.01.2025 взяли участь сторони та представники сторін. Судом залишено без задоволення клопотання позивача про витребування доказів, прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог, закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. 03.02.2025 до суду від позивача надійшла заява про долучення доказів. 03.02.2025 до суду від відповідача надійшла заява про забезпечення позову. Ухвалою суду від 04.02.2025 заяву відповідача про забезпечення позову задоволено частково шляхом передачі автомобіля марки: Nissan X-Trail на час розгляду та вирішення справи на відповідальне зберігання відповідача, в порядку ст. 58 ЗУ «Про виконавче провадження»; 27.02.2025 до суду від відповідача надійшла заява про забезпечення позову. Ухвалою Суду від 06.03.2025 відмовлено у задоволені заяви відповідача про забезпечення позову. 12.03.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів та про постановлення окремої ухвали. У судовому засідання 13.03.2025 судом долучено докази, відмовлено у задоволенні клопотання про постановлення окремої ухвали та оголошено перерву у судовому засіданні. 04.04.2025 до суду від відповідача надійшла заява про зобов`язання вчинити дії. 03.05.2025 до суду від відповідача надійшла заява про долучення доказів. 05.05.2025 до суду від відповідача надійшли пояснення. 07.05.2025 до суду від позивача надійшли пояснення та клопотання про долучення доказів. 15.05.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів. У судовому засіданні 08.05.2025 взяли участь представники сторін та відповідач. Судом задоволено клопотання про долучення доказів, також, судом відмолено у задоволені усного клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі та оголошено перерву. У судовому засіданні 05.06.2025 взяли участь представники сторін. Сторони підтримали позовні вимоги за відповідними позовними заявами та висловили свої позиції по суті спору. Ухвалою суду від 05.06.2025 вирішено повернутись до з`ясування обставин у справі та призначено судове засідання. 01.07.2025 до суду від відповідача надійшла уточнена позовна заява та заява про зупинення провадження у справі. У судовому засіданні 01.07.2025 взяли участь представники сторін та відповідач. В судовому засіданні 01.07.2025 судом відмовлено у задоволенні уточненої позовної заяви, оскільки збільшення / зменшення позовних вимог або зміна предмета спору допускається у підготовчому засіданні та відмовлено у зупиненні провадження. Поруч з цим, судом прийнято до уваги пояснення сторін щодо змісту позовних вимог. Крім цього, судом задоволено клопотання відповідача про залучення третьої особи. У судовому засіданні 13.08.2025 взяли участь представники сторін та відповідач. Представник позивача підтримав первісні позовні вимоги та заперечив проти задоволення зустрічних позовних вимог, представник відповідача проти задоволення первісних позовних вимог заперечив та підтримав зустрічні позовні вимоги. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд встановив наступне. 29.01.2011 між сторонами було укладено шлюб, від якого мають неповнолітній дітей - [PERSON] (надалі за текстом - донька) та [PERSON] (надалі за текстом - син). Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12.12.2023 у справі № 758/13842/23 було розірвано шлюб між сторонами. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 14.03.2025 у справі № 758/14624/24 визначено місце проживання дітей сторін разом з відповідачем та стягнуто з позивача на користь позивача аліменти. Ухвалою Київського апеляційного суду від 12.05.2025 у справі № 758/14624/24 відкрито апеляційне провадження за скаргою позивача на Рішення Подільського районного суду м. Києва від 14.03.2025 у справі № 758/14624/24. Ухвалою Київського апеляційного суду від 03.06.2025 у справі № 758/14624/24 призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.09.2025. Позивачем сплачено відповідачу 72 226,14 грн. аліментів за період листопад 2024 - травень 2025, що підтверджується платіжними інструкціями за вказаний період. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №228316187 від 16.10.2020 право власності зареєстровано за відповідачем, дата державної реєстрації 12.10.2020. Відповідно до Звіту про оцінку майна №3356/24 від 06.12.2024 ринкова вартість квартири складає 6 408 200,00 грн., що еквівалентно 153 684,00 доларів США. Право власності на Автомобіль Nissan X-Trail зареєстровано за позивачем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Відповідно до Звіту про оцінку майна №3356/24-1 від 06.12.2024 ринкова вартість автомобіля Nissan X-Trail складає 907 700,00 грн. За змістом Листа ТСЦ МВС від 04.12.2024 автомобіль Nissan Rogue належав позивачу з 01.12.2018 по 24.07.2024 - дата перереєстрації ТЗ на нового власника. Відповідно до Звіту про оцінку майна №3356/24-2 від 06.12.2024 ринкова вартість автомобіля Nissan Rogue складає 587 930,00 грн. Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12.12.2024 позивач є керівником та засновником ТОВ «Клініка ЦСМ». Розмір частки статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) складає 1 000 000,00 грн. Дата державної реєстрації 03.06.2021. За змістом Балансу на 31.12.2023 ТОВ «Клініка ЦСМ» на кінець звітного періоду зареєстрований (пайовий) капітал складає 1 000,0 тис. грн, неоплачений капітал становить (50,2 тис. грн). У відповідності до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12.12.2024 позивач є керівником та засновником ТОВ «Центр Пріоритет». Відсоток частки статутного капіталу або відсоток права голосу складає 100. Розмір статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) складає 500 000,00 грн. Дата державної реєстрації 14.02.2018. У відповідності до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань розмір статутного капіталу 2 050 000,00 грн. За змістом Балансу на 31.12.2023 ТОВ «Центр Пріоритет» на кінець звітного періоду зареєстрований (пайовий) капітал складає 2050,00 тис.грн, неоплачений капітал становить (1803,2 тис.грн). Згідно Свідоцтва на торговельну марку № [NUMBER] від 04.05.2025 позивач є власником торговельної марки. Відповідно до бібліографіних даних, дата актуалізації 12.12.2024, володільцем торговельної марки є позивач; заявником - позивач; порядковий номер - 318333; дата реєстрації 04.05.2022; закінчення строку реєстрації 05.07.2031; порядковий номер заявки m202116038; дата публікації відомостей про заявку та номер бюлетеня 10.09.2021, бюл.№37; опубліковано 04.05.2022, бюл.№18/2022. Відповідно до бібліографіних даних, дата актуалізації 30.06.2025, володільцем торговельної марки є третя особа, дата Договору про передачу права власності/витяг з договору - 23.01.2025. Вимоги сторін обгрунтовані тим, що за час шлюбу ними було набуто майно, яке підлягає поділу. Сторони не заперечують проти позовних вимог стосовно визнання спільним сумісним майном подружжя квартири. Позивач не заперечує проти зустрічного позову у частині визнання спільним сумісним майном подружжя автомобіля Nissan X-Trail та його виділу на користь відповідача. Вимоги позивача у частині стягнення на його користь 319 770,00 гривень грошової компенсації вартості рухомого неподільного майна обгрунтовані тим, що вартість автомобіля Nissan X-Trail складає 907 700,00 грн., а вартість автомобіля Nissan Rogue - 587 930,00 грн, що є неспівмірним, з огляду на що просить стягнути різницю вартостей (907 700,00 грн - 587 930,00 грн = 319 770,00 грн). Відповідач обґрунтовує позовні вимоги про виділ їй у власність 3/4 квартири (наявні підстави для відступу від засад рівності часток), адже, спільні діти проживають з відповідачем, а позивач не сплачує аліменти на їх утримання. Вимоги відповідача щодо виплати компенсації половини вартості часток позивача у статутному капіталі товариств, обгрунтовані тим, що кошти, які вносились до статутного капіталу за час перебування сторін у шлюбі, а відтак, підлягають розподілу. Вимоги відповідача щодо визнання за сторонами права спільної сумісної власності (без виділу часток) на майнові та немайнові права інтелектуальної власності - торговельну марку, обгрунтовані тим, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно. Позивач заперечує проти зустрічного позову у частині: - визнання за відповідачем право власності на 3/4 частини квартири, оскільки відповідачем не доведено наявності підстав для відступу від засад рівності частко подружжя, в той же час, позивач не заперечує проти поділу квартири по 1/2; - виплати відповідачу компенсації половини вартості часток позивача у статутному капіталі товариств, оскільки компенсація можлива лише від розміру фактично внесених коштів; - визнання за сторонами права спільної сумісної власності на торговельну марку, адже такі дії відповідача перешкоджатимуть ТОВ «Клініка ЦСМ» у здійсненні господарської діяльності. Відповідач заперечує проти позовних вимог позивача про стягнення 319 770,00 гривень грошової компенсації вартості рухомого неподільного майна, оскільки відповідачем було відчужено Nissan Rogue і в такому випадку справедливою сатисфакцією буде виділення відповідачу автомобіля Nissan X-Trail без виплати компенсації. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як зазначає Пленум Верховного Суду України у пункті 23 Постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3 с. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 235 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що сторонами під час шлюбу подружжям було набуто: квартиру, автомобілі Nissan Rogue та Nissan X-Trail, торговельну марку та здійснювалось поповнення статутних капіталів товариств. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно із ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Щодо позовних вимог, які стосуються квартири суд зазначає наступне. Сторони просять суд визнати квартиру об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а відтак суд задовольняє позовні вимоги у цій частині. Щодо поділу квартири, суд зазначає наступне. Відповідач просить суд відступити від засад рівності часток, адже спільні діти проживають з відповідачем, а позивач не сплачує аліменти на їх утримання. Так, відповідач зазначає, що у межах іншої справи про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, позивач підтвердив, що не сплачував аліментів, окрім як у натуральній формі та що витрати, які регулярно здійснюються відповідачем складають близько 54 000 гривень. Відповідач зауважує, що станом на день пред?явлення зустрічного позову про поділ майна подружжя між сторонами не було укладено договору про сплату аліментів, відсутнім було і судове рішення про стягнення аліментів, в той самий час, позивач підтвердив, що не здійснював утримання дітей. На думку відповідача наведене підпадає під визначення «негативні обставини», оскільки поняття «ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей)» не пов?язується ні з договором про сплату аліментів на дитину (дітей), рішенням суду (судовим наказом) про стягнення аліментів на дитину (дітей), ні з розміром заборгованості зі сплати аліментів. Тому, ухилення від участі в утриманні дитини (дітей) може мати місце у тому числі у разі нездійснення одним із батьків жодного утримання за відсутності договору про сплату аліментів на дитину (дітей), а не лише наявності рішення суду, або судового наказу про стягнення аліментів на дитину (дітей). Також, відповідач звертає увагу, що діти проживають з нею, а тому відповідачу потрібна відповідно більша житлова площа. Позивач заперечує, оскільки відповідачем не доведено позовні вимоги у цій частині. Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Крім того, у п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя "роз`яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, прзиховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1ст. 60 СК). Судом встановлено що Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 14.03.2025 у справі № 758/14624/24 визначено місце проживання дітей сторін разом з відповідачем та стягнуто з позивача на користь позивача аліменти. Проте, Ухвалою Київського апеляційного суду від 12.05.2025 у справі № 758/14624/24 відкрито апеляційне провадження за скаргою позивача на Рішення Подільського районного суду м. Києва від 14.03.2025 у справі № 758/14624/24. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.2 ст. 273 ЦПК України). Отже, Рішення Подільського районного суду м. Києва від 14.03.2025 у справі №758/14624/24 не набрало законної сили станом на дату прийняття рішення у цій справі. Також, судом встановлено, що позивачем сплачено відповідачу 72 226,14 грн. аліментів за період листопад 2024 - травень 2025, що підтверджується платіжними інструкціями за вказаний період. Відтак, суд відхиляє доводи відповідача про не сплату позивачем аліментів на утримання дітей. Доказів, ухилення позивача від утримання дітей відповідачем не надано. При цьому, відповідачем не наведено причинно-наслідкового зв`язку з обставиною проживання дітей з нею та необхідністю відступу від засад рівності часток подружжя, з огляду на виконання відповідачем своїх обов`язків по утриманню дітей. Також, відповідачем не доведено, інші істотні обставини - другий з подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, не отримував дохід тощо. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що сторони уклали шлюбний договір або уклали іншу домовленість щодо поділу квартири, а тому, при поділі вказаної квартири між подружжям, суд виходить з рівності часток сторін у справі в об`єкті спільної сумісної власності, тобто по 1/2 частині кожному. Щодо поділу автомобілів та виділу автомобіля Nissan X-Trail, суд зазначає наступне. Так, судом встановлено, що за час шлюбу сторонами було набуто автомобіль Nissan Rogue та Nissan X-Trail. Позивач не заперечує проти зустрічного позову у частині визнання спільним сумісним майном подружжя автомобіля Nissan X-Trail та його виділу на користь відповідача. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Враховуючи позицію сторін, суд доходить до висновку про визнання об`єктами права спільної сумісної власності подружжя автомобіля Nissan X-Trail та автомобіля Nissan Rogue та визнає за відповідачем право особистої приватної власності на автомобіль Nissan X-Trail. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації, суд зазначає наступне. Вимоги позивача у частині стягнення на його користь 319 770,00 гривень грошової компенсації вартості рухомого неподільного майна обґрунтовані тим, що вартість автомобіля Nissan X-Trail складає 907 700,00 грн., а вартість автомобіля Nissan Rogue - 587 930,00 грн, що є неспівмірним, з огляду на що просить стягнути різницю вартостей (907 700,00 грн - 587 930,00 грн = 319 770,00 грн). Відповідач заперечує проти позовних вимог позивача про стягнення 319 770,00 гривень грошової компенсації вартості рухомого неподільного майна, оскільки відповідачем було відчужено Nissan Rogue і в такому випадку справедливою сатисфакцією буде виділення відповідачу автомобіля Nissan X-Trail без виплати компенсації. Так, судом встановлено, що за час шлюбу сторонами було набуто автомобіль Nissan Rogue та Nissan X-Trail. Судом з`ясовано, що ринкова вартість автомобіля Nissan X-Trail станом на 06.12.2024 складає - 907 700,00 грн, а автомобіля Nissan Rogue - 587 930,00 грн. Матеріалами справи підтверджується, що автомобіль Nissan Rogue належав позивачу з 01.12.2018 по 24.07.2024 - дата перереєстрації ТЗ на нового власника. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо річ є неподільною (п.2 ч. 1 ст. 365 ЦК України). Враховуючи, що об`єкт права спільної сумісної власності подружжя автомобіль Nissan Rogue, було відчужено позивачем після розірвання шлюбу, а матеріали справи не містять відомостей про компенсацію відповідачу частини суми від відчуження авто, суд доходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача у цій частині. Щодо зустрічних позовних вимог про стягнення з позивача на користь відповідача компенсації, як половини вартості частки у статутному капіталі товариств, суд зазначає наступне. Вимоги у цій частині, обгрунтовані тим, що кошти, які вносились до статутного капіталу за час перебування сторін у шлюбі, а відтак, підлягають розподілу. Позивач заперечує проти зустрічного позову, оскільки компенсація можлива лише від розміру фактично внесених коштів; Відповідно до частини першої статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Отже, юридичній особі може належати майно на праві власності. Відповідно до частин першої та другої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями; юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Тому засновники (учасники) наділяють юридичну особу майном, на яке вона набуває право власності. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 115 ЦК України господарське товариство є власником, зокрема, майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» розмір статутного капіталу товариства складається з номінальної вартості часток його учасників, виражених у національній валюті України. Вкладом учасника товариства можуть бути гроші, цінні папери, інше майно, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»). За змістом ст. 14 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» кожен учасник товариства повинен повністю внести свій вклад протягом шести місяців з дати державної реєстрації товариства, якщо інше не передбачено статутом. Відповідні положення можуть бути внесені до статуту, змінені або виключені з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства. Вартість вкладу кожного учасника товариства повинна бути не менше номінальної вартості його частки. Відповідно до частини восьмої статті 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» вартість частки учасника визначається виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток учасників товариства пропорційно до розміру частки такого учасника. Отже, у разі внесення одним із подружжя як вкладу у статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю коштів, які є спільною сумісною власністю, вказане товариство стає їх власником. Натомість особа, яка внесла вклад у статутний капітал товариства, набуває право на частку учасника цього товариства. Інший з подружжя, який був співвласником коштів, внесених у статутний капітал товариства з метою захисту свого права при поділі їх спільного сумісного майна набуває право вимагати виплати половини вартості частки члена подружжя у статутному капіталі. Суд має виходити з презумпції про те, що вартість частки у статутному капіталі відповідає розміру внеску, якщо тільки сторона, яка стверджує про зміну цієї вартості на час розгляду справи, не доведе, що вартість частки змінилась (зросла або внаслідок звичайної діяльності товариства зменшилась). Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2024 року № 760/20948/16-ц. Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Клініка ЦСМ» та ТОВ «Центр Пріоритет» створені за час шлюбу. Судом з`ясовано, що розмір статутного капіталу ТОВ «Клініка ЦСМ» складає 1 000 000,00 грн., а ТОВ «Центр Пріоритет» - 2 050 000,00 грн. Також, судом досліджено, що неоплачений капітал ТОВ «Клініка ЦСМ» становить 50 200,00 грн, а ТОВ «Центр Пріоритет» - 1 803 200,00 грн. Суд зазначає, що сторонами не доводилось, що внесок до статутних капіталів зроблено за особисті кошти одного з подружжя, а відтак, доходить до висновку, що внески зроблені за спільні кошти подружжя. Отже, вклад та відповідно фактичний статутний капітал ТОВ «Клініка ЦСМ» складає 949 800,00 грн (1 000 000,00 грн - 50 200,00 грн), а ТОВ «Центр Пріоритет» - 246 800,00 грн (2 050 000,00 грн - 1 803 200,00 грн). В той же час, матеріали справи не містять оцінки / висновку експерта про визначення ринкової вартості часток у статутному капіталі, у зв`язку з чим, суд виходить з презумпції того, що вартість частки у статутному капіталі відповідає розміру фактичного внеску (вкладу), тобто, вартість складає 949 800,00 грн та 246 800,00 грн відповідно. Відтак, враховуючи встановлені обставини справи, а також висновки Верховного суду суд присуджує до стягнення з позивача на користь відповідача компенсації, як половини вартості частки позивача у ТОВ «Клініка ЦСМ» та ТОВ «Центр Пріоритет» 474 900,00 грн (949 800,00 грн / 2) та 123 400,00 грн (246 800,00 грн / 2), відповідно. Щодо позовних вимог про визнання за сторонами право спільної сумісної власності (без виділу часток) на майнові та немайнові права інтелектуальної власності - торговельну марку, суд зазначає наступне. Вимоги відповідача щодо визнання за сторонами права спільної сумісної власності (без виділу часток) на майнові та немайнові права інтелектуальної власності - торговельну марку, обгрунтовані тим, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно. Позивач заперечує проти зустрічного позову у цій частині, оскільки визнання за сторонами права спільної сумісної власності на торговельну марку, адже такі дії відповідача перешкоджатимуть ТОВ «Клініка ЦСМ» у здійсненні господарської діяльності. Згідно Свідоцтва на торговельну марку № [NUMBER] від 04.05.2025 позивач є власником торговельної марки. Відповідно до бібліографіних даних, дата актуалізації 12.12.2024, володільцем торговельної марки є позивач; заявником - позивач; порядковий номер - 318333; дата реєстрації 04.05.2022; закінчення строку реєстрації 05.07.2031; порядковий номер заявки m202116038; дата публікації відомостей про заявку та номер бюлетеня 10.09.2021, бюл.№37; опубліковано 04.05.2022, бюл.№18/2022. У відповідності бібліографіних даних, дата актуалізації 30.06.2025, володільцем торговельної марки є третя особа, дата Договору про передачу права власності/витяг з договору - 23.01.2025. Згідно до статті 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. До об`єктів права інтелектуальної власності згідно зі статтею 420 ЦК України у тому числі, належать комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення. Згідно зі статтями 424, 427 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права інтелектуальної власності можуть бути передані відповідно до закону повністю або частково іншій особі. Умови передання майнових прав інтелектуальної власності можуть бути визначені договором, який укладається відповідно до цього Кодексу та іншого закону. Відповідно до статті 492 ЦК України торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів. У частині другій статті 461 ЦК України встановлено, що об`єктом промислового зразка можуть бути форма, малюнок чи розфарбування або їх поєднання, що визначають зовнішній вигляд промислового виробу. Суб`єктами права інтелектуальної власності на торговельну марку є фізичні та юридичні особи. Право інтелектуальної власності на певну торговельну марку може належати одночасно кільком фізичним та (або) юридичним особам (стаття 493 ЦК України). Згідно з ч. 1, ч.2 ст. 494 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом. Частиною 1 ст. 495 ЦК України встановлено, що майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: право на використання торговельної марки; виключне право дозволяти використання торговельної марки; виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання. Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 497 ЦК України чинність майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку може бути припинено достроково за ініціативою особи, якій вони належать, якщо це не суперечить умовам договору, а також в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 426 ЦК України особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об`єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Згідно з ч. 4 ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" використанням торговельної марки визнається: нанесення її на будь-який товар, для якого торговельну марку зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням торговельної марки з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, (ввезення) та експорт (вивезення); застосування її під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої торговельну марку зареєстровано; застосування її в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет. Торговельна марка визнається використаною, якщо її застосовано у формі зареєстрованої торговельної марки, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованої торговельної марки лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності торговельної марки. Частиною 8 ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" передбачено, що власник свідоцтва має право дати будь-якій особі дозвіл (видати ліцензію) на використання торговельної марки на підставі ліцензійного договору. Отже, майнові права на торговельну марку можуть бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у Постанові від 22 червня 2017 року в справі № 201/14163/13-ц та від 24.04.2024 в справі № 335/5841/19. Так, судом встановлено, що майнові права на торговельну марку набуто позивачем під час перебування у шлюбі з відповідачем, а тому такі майнові права є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказаний факт позивачем у процесі розгляду справи не спростовано. Щодо обставини переходу права власності на торговельну марку до третьої особи, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до частин першої та другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Аналіз наведених положень закону, які визначають порядок розпорядження майном, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, дозволяє дійти висновку, що чоловік та дружина розпоряджаються цим майном за взаємною згодою, наявність якої презюмується при укладенні договорів одним з подружжя. Отже, враховуючи частину четверту статті 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Таким чином, суд доходить до висновку про наявність підстав для визнання за сторонами права спільної сумісної власності (без виділу часток) на майнові та немайнові права інтелектуальної власності - торговельну марку. Підсумовуючи викладене вище, суд задовольняє повністю первісний позов, а зустрічний - частково.

Outcome: partial