Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] в якому просила розірвати укладений з відповідачем шлюб та стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] у розмірі частки від заробітку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 24.06.2000 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Лисичанським відділом державної РАЦС у Севєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. У вказаному шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося. Після початку повномасштабного вторгнення вона з сином виїхали з місця свого проживання, яке було окуповано, на підконтрольну державі Україна територію. Відповідач відмовився переїжджати та залишився проживати у м. Лисичанськ. З того часу вони фактично припинили шлюбні стосунки, перестали спілкуватися, вести спільне господарство. За таких обставин вважає, що їх сім`я розпалася остаточно та відновленню не підлягає, а шлюб носить формальний характер. Крім того, зазначила, що з часу вимушеного виїзду з м. Лисичанськ їх спільний з відповідачем проживає разом з нею та витрати з його утримання несе виключно вона. Відповідач участі в утриманні сина не приймає, відповідну матеріальну допомогу їй не надає, хоча зобов`язаний це роботи. В судове засідання позивач не з`явився. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Подала суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відзив на позов не подав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів та постановити заочне рішення. Фактичні обставин встановлені судом. 24.06.2000 року Лисичанським відділом ДРАЦС у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що складено актовий запис №197. Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . 07.04 2022 року позивач [PERSON] та її син [PERSON] були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, що підтверджено довідками від 07.04.2022 року № 6825-5000829544 та № 6825-5000829172. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд. Щодо вимог про розірвання шлюбу. За приписами ч.2 ст. 2, ч.9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. За приписами ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3\~ст.56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Частиною 2 ст.112 СК України передбачено, що шлюб може бути розірвано у разі встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На даний час родина розпалася остаточно, відновити її неможливо. Сторони втратили почуття кохання, тривалий час не підтримують сімейні стосунки. За таких обставин, зважаючи на причини припинення шлюбних стосунків, категоричну позицію позивача стосовно не бажання перебувати у шлюбі, виходячи із засад добровільності як укладення так і перебування у шлюбі, суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б моральним засадам суспільства, інтересам сторін та порушувало б права і свободи подружжя, гарантовані ч.1 ст.51 Конституції України. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов про розірвання шлюбу. Щодо вимог про стягнення аліментів. Згідно з вимогами ст.51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст.184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~положень ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2.ст.183 СК України визначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З матеріалів справи встановлено, що сторони мають спільну дитину сина [PERSON] . З 07.04.2022 року позивач разом з сином виїхали з місця проживання у м. Лисичанськ та проживають разом у м. Хмельницький. Відповідач проживає окремо від дитини. Домовленості про матеріальне забезпечення спільної дитини, надання відповідної матеріальної допомоги (стосовно порядку сплати, розміру такої допомоги) між позивачем та відповідачем не досягнуто. За таких обставин, враховуючи стан здоров`я та матеріальний стан неповнолітніх дітей, стан здоров`я та матеріальний стан платника аліментів, суд вважає за можливе стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі частини від заробітку (доходу) останнього, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно. Саме такий розмір, за встановлених обставин, на переконання суду буде відповідати критеріям необхідного забезпечення потреб дитини та матеріальної спроможності платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позивач звернувся до суду з вказаним позовом 28.06.2025 року, то саме з цього часу слід визначити дату, з якої присуджуються аліменти. Щодо розподілу судових витрат. Приписами частин 1 та 3 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.ст.\~15,\~137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно доч.8ст.141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом ч.ч. 5-6ст.\~137\~ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137ЦПК України\~суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до приписів частин 1 та 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджується, що правнича допомога у справі згідно з договором про надання правової допомоги надавалася адвокатом Якименко О.І.. Вартість наданих послуг згідно укладеного договору становить 2000,00 гривень, які позивачка оплатила, що підтверджено відповідною платіжною квитанцією. Відтак, відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею витрати на правничу допомогу в сумі 2000 грн. а також судовий збір у сумі 968, 96 гривень. Також з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір (за вимогу про стягнення аліментів) у сумі 968, 96 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved