Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна (транспортного засобу), що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в якому просила суд визнати автомобіль Opel Astra 2005 року випуску, ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , стягнути з відповідача 1/2 вартості автомобіля Opel Astra 2005 року випуску в сумі 102381,96 грн. та стягнути судові витрати з відповідача. В обґрунтування позову зазначає, що з 08.08.2020 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Зазначає, що відповідач 02.04.2025 звернувся до Покровського районного суду Кривого рогу з позовом про розірвання шлюбу, та з цього часу між ними неодноразово виникали конфлікти щодо спільного майна. Зазначає, що під час шлюбу придбали автомобіль Opel Astra 2005 року випуску, який 11.11.2021 було зареєстровано на відповідача. Вказує, що особисто обирала автомобіль та хотіла червоного кольору. Такий автомобіль знайшли у м.Полтава, однак коштів на нього невистачила тому змушена була використати кошти з кредитної картки АТ «А-Банк» та особисто оплачувала кредит. Вказує, що 04.05.2025 відповідач під час конфлікту повідомив, про відчуження транспортного засобу та в подальшому вона дізналася що 22.04.2025 спірний транспортний засіб було перереєстровано на [PERSON] через електронні сервіси та зовнішні ресурси. Зазначає, що відповідно до висновку експертного дослідження ринкова вартість спірного автомобіля становить 204763,92 грн. 02.07.2025 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, згідно якого у задоволені позову просить відмовити в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, вони (сторони) в квітні 2025 обговорювали питання розподілу грошових коштів та продажу спірного автомобіля і в квітні 2025 відповідачем було скасовано довіреність позивачки на спірний автомобіль. Вказує, що відповідач після продажу автомобіля говорив з позивачкою про переказ їй 1/2 вартості автомобіля у розмірі 65000 грн. на її картку, на що позивачка не погодилася та просила надати кошти готівкою бо подає декларацію про доходи. Зазначає, що вони домовилися 04.05.2025 після передачі 1/2 вартості автомобіля, позивачка віддає покупцеві автомобіль, натомість позивачка після отримання грошових коштів готівкою відмовилася віддавати автомобіль покупцеві та до теперішнього часу користується транспортним засобом без належних на то правовстановлюючих документів. Також зазначає, що відповідач перераховував на картковий рахунок позивачки грошові кошти, які в подальшому зараховувалися в рахунок погашення кредиту, за період з листопада 2021 по 30.03.2022 було сплачено 71800 грн. Вказує, що наданий позивачем висновок експертного дослідження не може бути належним та допустимим доказом, оскільки виготовлений без згоди власника [PERSON] ; наданий технічний паспорт на автомобіль був недійсним; експерт не був приведений до присяги відповідно до ч.5 ст.106 ЦПК України. 07.07.2025 представником позивачки було подано відповідь на відзив, згідно якого позовні вимоги просить задоволити в повному обсязі. В обґрунтування відповіді зазначає, що Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3245/2025/5290392 від 21.04.2025, що укладений між [PERSON] та [PERSON] підтверджує обставини, на які посилається позивач, а саме про намагання відповідача ухилитись від поділу майна подружжя. Вказує, що договір укладено 21.04.2025, на той час коли 13.03.2025 з відповідачем вже був укладений договір про надання правової допомоги з адвокатом з приводу розірвання шлюбу, що зазначено у ордері адвоката Крушинської А.А., яка, у свою чергу, 27.03.2025 направила до суду позов у справі №212/3532/25 в інтересах [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, що надійшла до Костопільського районного суду Рівненської області для розгляду по територіальній підсудності. Вказує, що заява про припинення дії довіреності вказує на підготовку відповідача до зменшення складу майна, що підлягає поділу. Зазначає, що аудіозаписи повідомлень сторін не можна брати до уваги, бо їх не можливо ідентифікувати на рахунок дати запису, кому адресовані та з якого приводу ведеться розмова. Щодо виписки з карткового рахунку відповідача, зазначає, що позивачка повідомивши про взяття кредиту для придбання автомобіля зазначала, що певної частини коштів не вистачило для придбання авто, а тому вона скористалась кредитними коштами, які потім вносила для погашення кредитного зобов`язання, а часткова оплата чоловіком цих коштів, підтверджує спільність майна подружжя. Вказує, що заперечення відповідача в частині оцінки транспортного засобу без згоди власника [PERSON] є такими, що не обґрунтовані відповідно до вимог законодавства. Оцінка транспортного засобу здійснена станом на 13.05.2025, у позивача було наявне свідоцтво про реєстрацію ТЗ на [PERSON]., довіреність від [PERSON] . Відповідь про перереєстрацію авто з Регіонального сервісного центру на запит адвоката надійшла 28.05.2025, заява про офіційне підтвердження скасування довіреності надійшла позивачу разом з відзивом на позовну заяву 02.07.2025. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали та просили суд її задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Суд заслухавши пояснення сторін, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи приходить до таких висновків. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положенням ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 08.08.2020 між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Соледарської міської ради Бахмутського району Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.10). Встановлено, що сторони під час перебування у шлюбі придбали автомобіль Opel Astra 2005 року випуску, ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] , який 11.11.2021 було зареєстровано за відповідачем [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.11). Судом встановлено, що відповідач 22.07.2022 надав довіреність позивачці на право відчудження (продаж, обмін), передачу в оренду, позичку, найм, керування, зняття з реєстраціного обліку спірного автомобіля (а.с.14). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно до ч.1 ст.61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. При вирішенні спорів про належність майна на праві спільної сумісної власності подружжю, суду в першу чергу належить встановити час набуття такого майна. При встановленні судом факту набуття майна у період шлюбу, на таке майно поширюється презумпція спільності майна подружжя (постанова ВС у справі №595/324/17). У відповідності до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 5 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК відповідно до частин 2, З ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу (крім майна, зазначеного в ст. 57 СК України). Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. Враховуючи, що спірний автомобіль придбаний під час перебування позивачки та відповідача у шлюбі, то суд приходить до висновку, що автомобіль Opel Astra 2005 року випуску, ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] є об`єктом спільної сумісної власності сторін, як подружжя. Судом встановлено, що відповідачем спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №3245/2025/5290392 від 21.04.2025 було продано [PERSON] та 22.04.2025 вказаний автомобіль було зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с.52-53). Встановлено, що відповідач [PERSON] своєю заявою скасував та припинив дійсність довіреності, що була посвідчена 26.07.2022 приватним нотаріусом Скоропад В.В. на ім`я [PERSON] на розпорядження спірним автомобілем (а.с.58). Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Частинами 1-3 ст. 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує доти, допоки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Так, згідно з висновком експертного дослідження №ЕД-19/118-25/7256-АВ від 13 травня 2025 року ринкова вартість спірного автомобіля Opel Astra 2005 року випуску, ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] , станом на дату проведення експертизи (13.05.2025), становить 204763,92 грн. (а.с.18-26). Враховуючи, що відповідач відчужив спірний автомобіль без згоди позивачки, та виходячи із ринкової вартості спірного автомобіля Opel Astra 2005 року випуску, ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] , компенсація половини вартості спірного автомобіля, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 102381,96 грн. (204763,92/2). Щодо заперечень відповідача та його представника, щодо задоволення позову то суд їх до уваги не приймає з огляду на наступне. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, доведення факту передання коштів має здійснювати особа, яка на цьому наполягає, у зазначеному випадку саме чоловік відповідач по справі, однак будь яких доказів, що позивачу були передані грошові кошти у вигляді 1/2 частини вартості спірного автомобіля суду надано не було. Аудіозаписи долучені стороною відповідача до матеріалів справи, суд також до уваги не приймає, оскільки їх не можливо ідентифікувати (дата запису, хто отримувач/відправник, та хто виконавець повідомлень). Щодо виписки з карткового рахунку відповідача, з якої вбачається, що відповідач під час перебування у шлюбі з позивачкою періодично перераховував на її картковий рахунок грошові кошти, то такі дії відповідача на переконання суду свідчить про те, що майно відповідача [PERSON] та позивачки [PERSON] було спільне, та не підтверджують факт відшкодування 1/2 вартості спірного автомобіля. Посилання сторони відповідача на те, що висновок експертного дослідження від 13.05.25 р. №ЕД-19/118-25/256А за результатами транспортно-товарознавчого дослідження з визначенням ринкової вартості ТЗ, є недопустимим доказом бо отриманий з порушенням порядку встановленим то суд його до уваги не приймає, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.49 ЦПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідно до ч.2,3 ст.12 ЦПК України, Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що висновок експертного дослідження від 13.05.2025 складений Рівненським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром за заявою позивачки [PERSON] для визначення ринкової вартості автомобіля. Сторона відповідача заперечуючи проти зазначеного висновку, та вартості спірного автомобіля не надала суду іншого висновку про ринкову вартість спірного автомобіля. Посилання сторони відповідача на декларацію, де зазначено вартість автомобіля та на договір купівлі-продажу є недоречним, оскільки у вказаних документах зазначено ціну за яку покупець і продавець домовилися придбати/продати автомобіль, а не ринкова ціна на спірний автомобіль. Твердження сторони відповідача, що висновок виготовлений без дозволу власника [PERSON] та що надані документи (тех.паспорт) були недійсними, суд не бере до уваги, оскільки висновок був складений 13.05.2025, та у позивачки було наявне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і довіреність на спірний автомобіль, а про те, що спірний автомобіль належить [PERSON] позивачка дізналася після проведення експертного дослідження. Враховуючи вищенаведене, суд вважає що наданий стороною позивача висновок експертного дослідження є належним та допустимим доказом, а тому позовна заява підлягає до задоволення в повному обсязі. Що стосується судових витрат, то суд вирішив це наступним чином. Відповідно до договору про надання правової допомоги від 08.05.2025 (а.с.30), розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу [PERSON] згідно договору про правову допомогу від 08.05.2025 квитанції до прибуткового касового ордеру №18 від 08.05.2025, встановлено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу позивача становить 12000,00 грн. Також судом встановлено, що позивачка оплатила проведення експертного дослідженні в сумі 3743,88 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с.33-34). Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до п. 1-4 ч. 4.ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатських робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Задовольняючи позовні вимоги, суд, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, вирішив стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею документально підтверджені витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн, понесені витрати за послуги з надання професійної правової допомоги в сумі 12000,00 грн. та витрат на проведення експертного дослідження в сумі 3743,88 грн.

Outcome: approved