Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що він народився [INFO] в селі Тупали Турійського району Волинської області. З досягненням вісімнадцятирічного віку отримав паспорт громадянина СРСР. З моменту його народження він постійно проживає в селі Тупали Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області. Після проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) він не отримав паспорт громадянина України. На даний час втратив паспорт громадянина СРСР і не має інших документів, які посвідчують його особу. Він звертався до Ковельського відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (далі Ковельський відділ УДМС України у Волинській області), який йому роз`яснив, що для отримання паспорта громадянина України необхідно надати рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Вказуючи, що встановлення факту проживання на території України є необхідним для підтвердження належності до громадянства України, отримання паспорта громадянина України, заявник просив суд встановити юридичний факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Суддя своєю ухвалою прийняла заяву до розгляду, відкрила провадження у справі та призначила судове засідання. У судове засідання заявник [PERSON] , його представник [PERSON] не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, однак заявник [PERSON] подав адресовану суду письмову заяву, в якій вказав, що заявлені вимоги він підтримує повністю та просить їх задовольнити, а справу розглядати за його відсутності та відсутності його представника. Представник заінтересованої особи - Ковельського відділу УДМС України у Волинській області у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак, представник заінтересованої особи - Малашук І.М. подала адресовану суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності. У поданих письмових поясненнях щодо розгляду заяви та у поданій письмовій заяві щодо задоволення заявлених вимог покладалися на розсуд суду. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Як установив суд, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 квітня 1977 року Миляновичівською сільською радою Турійського району Волинської області, [PERSON] народився [INFO] в селі Тупали Турійського району Волинської області, актовий запис про народження № 50 від 18 грудня 1957 року (а. с.6). Згідно з Актами свідчень сусідів №№22, 23 від 20 листопада 2024 року [PERSON] проживав з 24 серпня 1991 року до 13 листопада 1991 року та проживає з 2000 року по даний час за адресою: [ADDRESS] (а. с. 7). Із листа Ковельського відділу УДМС у Волинській області від 18 грудня 2024 року видно, що [PERSON] роз`яснено які документи необхідно подати для оформлення паспорта, в тому числі судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року (а.с.8). Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року №1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України» визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України. Оскільки [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, тому вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України». Відповідно до пп. «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001 (далі Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (пп. «в» п. 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20). Наявні у цій справі докази, а саме: копія свідоцтва про народження заявника, згідно з яким [PERSON] народився [INFO] в селі Тупали Турійського району Волинської області, Акти свідчень сусідів №№22, 23 від 20 листопада 2024 року, відповідно до яких [PERSON] проживав з 24 серпня 1991 року до 13 листопада 1991 року та проживає з 2000 року по даний час за адресою: [ADDRESS] , підтверджують факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року. Як встановлено у ході розгляду справи, заявнику підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року необхідне для підтвердження належності до громадянства України, отримання паспорта громадянина України. За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм процесуального права, а також враховуючи, що надані заявником докази на підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року у контексті положень статей 77-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору, та те, що в даному випадку єдиною підставою для оформлення паспорта громадянина України є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року, то суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є підставною та її належить задовольнити. Відповідно до частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved