Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

у квітні 2025 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла зазначена позовна заява, у якій представник позивача [PERSON] - адвокат Вихівська Т.В. посилається на те, що позивач згідно розписки від 16.12.2020 року написаної [PERSON] отримав земельну ділянку, площею 4,3 га, кадастровий номер 5323082600:00:003:0077 вартістю 238\~736,00 грн, за курсом долара НБУ 27,76, за якою остання зобов`язалась оформити договір купівлі-продажу з позивачем на вказану земельну ділянку, за що в день підписання розписки [PERSON] отримала кошти у повному обсязі та передала документи на земельну ділянку. Позивач та [PERSON] зобов`язались звернутися до нотаріуса, для посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки, але через смерть останньої дані зобов`язання не були виконані. За вказаних обставин представник позивача вказує про те, що можна зробити висновок, що між позивачем та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки. Разом з цим повідомлено, що після смерті [PERSON] її син [PERSON] відповідач по справі отримав право вступу у спадщину за законом, як спадкоємець першої черги. Між позивачем та відповідачем була узгоджена усна домовленість щодо вступу у спадщину і подальшого оформлення земельної ділянки на позивача. Позивачем були сплачені відповідачу кошти за надання нотаріальних послуг та оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки, але компенсацію цих коштів позивач не отримав. Разом з цим, вони не тільки домовились щодо істотних умов договору, а і повністю виконали всі умови, пов`язані з купівлею-продажем нерухомого майна, але договір до цього часу нотаріально не посвідчений. У зв`язку з наведеним просить визнати попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки від 16.12.2020, укладений між [PERSON] у формі розписки з [PERSON] від 13.05.2020 (спадкоємець [PERSON] ) дійсним, та визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 4,3 га, кадастровий номер 5323082600:00:003:0077 (а.с.2-5). Ухвалою від 22.04.2025 року суд відкрив провадження за правилами загального позовного провадження (а.с.47) 22.05.2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив дану справу до судового розгляду по суті (а.с.59). У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином та завчасно, про що свідчить довідка про доставку електронних документів до електронного кабінету представника позивача (а.с.62,63,68), відповідач повідомлявся за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, натомість рекомендовані поштові конверти повернулися до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.64,65,70,71), також шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті суду (а.с.61, 69). Представник позивача [PERSON] адвокат Вихівська Т.В. направила заяву про розгляд справи без участі, у якій просить провести підготовче засідання за її відсутності та відсутності позивача, одночасно зазначила, що позовні вимоги визнаються (а.с.55-57), відповідач причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Ураховуючи викладене, суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін та, дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 16.12.2020 року [PERSON] було написано розписку про те, що вона продала [PERSON] земельну ділянку площею 4,3 га, кадастровий номер 5323082600:00:003:0077 на підставі державного акту на право власності на неї, за вартістю 238\~736,00 грн по курсу долара НБУ 27,76. В подальшому зобов`язалась оформити договір купівлі-продажу з [PERSON] на даний земельний пай. Також зазначено, що всю суму отримала та претензій ні до кого немає (а.с.8). До позову додано копію технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки площею 4,3 га, №5323082600:00:003:0077, виготовлену на замовлення [PERSON] , з яких зокрема вбачається, що дана земельна ділянка належала [PERSON] та після смерті якої її успадкувала донька [PERSON] . Зазначену земельну ділянку можливо використовувати для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В ході виготовлення технічної документації було складено акт встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташованої за межами населених пунктів на території Кустолово-Суходільської сільської ради Машівського району Полтавської області, в якому зазначено, що межі та розміри земельної ділянки, склад земельних угідь показані зацікавленим сторонам в натурі, вказані на схемі і посвідчені підписами суміжних землевласників та землекористувачів (а.с.9-25). Позивачем на адресу [PERSON] відповідача по справі направлено досудову вимогу, у якій він просить усунути всі питання, які виникли внаслідок недоброчесної поведінки останнього, шляхом повернення в свою власність земельної ділянки з кадастровим номером 5323082600:00:003:0077 і майбутнього укладення між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу та його нотаріального завірення або шляхом компенсації йому коштів за продаж земельної ділянки іншій особі з врахуванням інфляційних втрат, враховуючи можливу втрачену вигоду від скасування реалізації даного правочину. В іншому випадку, роз`яснено, що буде змушений звертатися до суду, для врегулювання даної ситуації (а.с.26,27). Відповідно до ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ч. 1 ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно із ст.\~655\~ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Положеннями ст. 657 ЦК України, передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст.\~220\~ЦК України уразі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови від\~06\~листопада 2009\~року №\~9\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про визнання\~правочинів недійсними» роз`яснив судам, що при розгляді подібних спорів суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину, договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст. 218 та 220 ЦК України. Відповідно до ч. 1, 3 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 1-3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року, провадження № 6-1288цс17, викладено правовий висновок про те, що однією з умов застосування ч. 2 ст.\~220\~ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд доходить висновку про недоведеність позивачем своїх доводів щодо ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрати ним можливості нотаріально посвідчити правочин. Сторони договору не були позбавлені можливості реалізувати свої права відповідно до встановлених на час виникнення спірних правовідносин положень законодавства України. Наявності перешкод, які б свідчили про неможливість укладення договору відчуження нерухомого майна у передбаченій законом письмовій формі та його нотаріального посвідчення, зокрема ухилення продавця від його нотаріального посвідчення, позивачем не доведено та судом не встановлено. Між тим, розписка, надана суду позивачем не є договором купівлі-продажу, оскільки не містить домовленості сторін щодо усіх істотних умов договору. Оскільки позов залишений без задоволення, то у відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України судові необхідно віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed