Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-14 00:00:00

Представник позивача Н.Доценко, яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до Зміївського районного суду Харківської області з позовною заявою, в якій просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме - постійного проживання позивача [PERSON] разом зі спадкодавицею [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини; та визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, загальною площею 5,4591 га, кадастровий номер 6321783000:01:000:0010, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Слобожанської селищної ради (колишньої Нижньобишкінської сільської ради) Чугуївського (колишнього Зміївського) району Харківської області, яка належала [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №207243. Рух справи. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 09.12.2024 року позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків. В установлений судом строк представник позивача Н.Доценко, в інтересах [PERSON] звернулася до Зміївського районного суду Харківської області з уточненою позовною заявою, в якій просила суд: 1) встановити факт постійного проживання позивача [PERSON] , [INFO] , РНКОПП [NUMBER] разом з [PERSON] , померлою [INFO] на час відкриття спадщини; 2) визнати за [PERSON] , [INFO] , РНКОПП [NUMBER] , право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 4,8852 га, кадастровий номер 6321783000:01:000:0010, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Слобожанської селищної ради (колишньої Нижньобишкінської сільської ради) Чугуївського (колишнього Зміївського) району Харківської області, яка належала [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №207243; 3) визнати за [PERSON] , [INFO] , РНКОПП [NUMBER] , право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 0,5739 га, кадастровий номер 6321783000:01:000:0191, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Слобожанської селищної ради (колишньої Нижньобишкінської сільської ради) Чугуївського (колишнього Зміївського) району Харківської області, яка належала [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №207243. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 23.12.2024 року відкрито провадження в цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з викликом учасників. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 22.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті з повідомленням учасників про дату, час і місце судового засідання.. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача Н.Доценко подала заяву, в якій просила розглянути справу по суті за відсутності позивача та його представника на підставі документів, наявних в матеріалах справи, просила задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача Д.Діхтяр в судове засідання не з`явився, заперечень проти позовних вимог , відзиву на позовну заяву не подавав. Подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Позиції сторін та обставини, встановлені судом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] в с.Суха Гомільша Чугуївського (колишнього - Зміївського району) Харківської області померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.12.2013 року, актовий запис № 21. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася з земельної ділянки, загальною площею 5,4591 га, кадастровий номер 6321783000:01:000:0010, 6321783000:01:000:0191, розташованої на землях Нижньобишкинської сільської ради, які на даний час відносяться до земель Слобожанської територіальної громади Чугуївського району Харківської області. Право власності спадкодавиці на вказане майно підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №207243. Заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не складала, близьких родичів не мала, тому 27.05.2009 року уклала з позивачем [PERSON] Договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Зміївського нотаріального округу Крижановською В.М. На виконання умов цього Договору, позивач постійно фактично проживав разом зі спадкодавицею у с.Суха Гомільша, здійснював за нею постійний догляд, та здійснив її поховання. За умовами укладеного Договору, позивач отримав у власність житловий будинок, належний спадкодавці, розташований за адресою: [ADDRESS] . Факт спільного проживання й утримання [PERSON] позивачем [PERSON] підтверджується свідченнями сусідів та Актом обстеження від 25.11.2024 року, складеного депутатом селищної ради Полька О.М. Фактично позивач проживав з [PERSON] та доглядав за нею з 2008 року, а потім прийняв спадщину, яка залишилася після померлої спадкодавиці. Оскільки документи, що підтверджують вказані факти, у позивача відсутні, він просить суд встановити факт проживання зі спадкодавицею та визнати за ним право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом. (а.с.1-3, 25-29) Дослідивши доводи позовної заяви та письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступне: Позивач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , станом на 18.05.2010 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Зміївським РВ УМВСУ в Харківській області 23.04.1997 року. Знятий з реєстрації 17.02.2016 (а.с.13-14) 27.05.2009 року позивач [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , уклали Договір довічного утримання (догляду), за яким відчужувач [PERSON] передає, а набувач [PERSON] приймає у власність будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , розташований на відповідній земельній ділянці. Умовою дійсності переходу права власності є надання набувачем відчужувачеві довічного матеріального забезпечення, необхідного для підтримання життєздатності, на умовах, передбачених Договором. Набувач, зокрема, зобов`язаний, крім іншого створити сприятливі для здоров`я умови життя (а.с.10-11) [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Нижньобишкинської сільської ради Зміївського району Харківської області, актовий запис № 21 від 17.12.2013 року (а.с.15, зв.бік а.с.63) Станом на день смерті [PERSON] [INFO] Договір довічного утримання не був розірваний. 10.02.2024 року приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області знято заборону відчуження нерухомого майна за вище вказаним Договором довічного утримання в зв`язку зі смертю [PERSON] [INFO] , реєстровий номер 248 (зв.бік а.с.11) та зареєстровано право власності на вказаний будинок за позивачем [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав № 366012112 від 15.02.2024 року (а.с.12) Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав № 365317713 від 10.02.2024 року, на будинок [ADDRESS] 27.05.2009 року було встановлено обтяження (заборона на нерухоме майно) на підставі Договору довічного утримання (догляду) від 27.05.2009 року,реєстровий номер 505. Обтяження припинено 10.02.2024 року (а.с.7) Відповідно до інформації виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 17.10.2024 року, на час смерті [PERSON] [INFO] разом з нею за адресою: [ADDRESS] , ніхто не був зареєстрований (а.с.8) Як вбачається з Акту обстеження від 25.11.2024 року, складеного депутатом селищної ради Полька О.М. в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , у будинку [ADDRESS] станом на 13.12.2013 року постійно проживали [PERSON] та [PERSON] . Фактично з 2008 року [PERSON] фактично опікувався [PERSON] , яка в силу свого стану здоров`я потребувала стороннього догляду та допомоги у веденні домашнього господарства. [PERSON] взяв на себе всі витрати з поховання [PERSON] (а.с.6) Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ№287243, [PERSON] , на підставі розпорядження голови Зміївської райдержадміністрації № 189 від 08.04.2005 року передано у власність земельну ділянку, загальною площею 5,4591 га, розташовану в межах Нижньобишкинської сільської ради Зміївського району Харківської області, КСП «Донецьке», призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається з земельної ділянки, загальною площею 4,8852 га, кадастровий номер 6321783000:01:000:0010, та земельної ділянки, загальною площею 0,5739 га, кадастровий номер 6321783000:01:000:0191, (а.с.9) Оціночна вартість об`єкта нерухомості - земельної ділянки, загальною площею 0,5739 га, кадастровий номер 6321783000:01:000:0191, згідно Довідки ФОП [PERSON] від 10.12.2024 року, складає 26207,35 грн (а.с.30-32) Оціночна вартість об`єкта нерухомості - земельної ділянки, загальною площею 4,8852 га, кадастровий номер 6321783000:01:000:0010, згідно Довідки ФОП [PERSON] від 10.12.2024 року, складає 147539,36 грн (а.с.33-35) 10.12.2024 року позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Л.Кожушної з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] (а.с.63) Постановою приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Лілією Кожушною від 17.12.2024 року відмовлено позивачеві [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, загальною площею 4,8852 га, кадастровий номер 6321783000:01:000:0010, та земельну ділянку, загальною площею 0,5739 га, кадастровий номер 6321783000:01:000:0191, в зв`язку з відсутністю доказів факту прийняття спадщини позивачем та доказів родинних відносин зі спадкодавицею (а.с. 36-37). Норми права, що підлягають застосуванню, та мотиви суду. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч.1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до пунктів 1-4 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Предметом доказування в даній справі є наявність у позивача права на спадкування прав і обов`язків після [PERSON] , померлої [INFO] , а також факт його спільного проживання зі спадкодавицею на момент її смерті, тобто прийняття спадщини позивачем відповідно до положень ч.3 статті 1268 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.2 статті 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно положень статей 1216 - 1217 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень статті 1222, 1223 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.1 статті 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. За змістом статей 1261- 1263 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері . У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Згідно статті 1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Конституційний Суд України у рішенні від 03.06.1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну "член сім`ї") вказав, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку, що для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю (правова позиція Верховного Суду, викладена у поставнові від 18 січня 2022 року у справі №640/6766/18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Обов`язковою умовою є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Належними й допустимими доказами підтверджується факт постійного проживання позивача [PERSON] з 2008 року разом із спадкодавицею [PERSON] , та здійснення за нею постійного догляду за адресою: [ADDRESS] . Оскільки близьких родичів померла [PERSON] не мала, заповіту не складала, має місце спадкування за законом 4 черги. Відповідно до ч.1 статті 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч.3 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 статті 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки судом встановлено факт проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавицею не менш, ніж 5 років до моменту її смерті [INFO] , позивач [PERSON] є таким, що прийняв спадщину відповідно до положень ч.3 статті 1268 Цивільного кодексу України. До складу спадщини входять земельні ділянки, належні спадкодавиці на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №207243, та право власності на які позивач не має можливості оформити в нотаріальному порядку. Відповідно до ч.1 статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ч.3 статті 1296 Цивільного кодексу України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК) Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні належними й допустимими доказами підтверджено факт постійного проживання позивача [PERSON] однією сім`єю зі спадкодавицею [PERSON] з 2008 року і по день смерті останньої [INFO] за адресою: [ADDRESS] , та факт прийняття ним спадщини відповідно до ч.3 статті 1268 Цивільного кодексу України. Його право на спадкування відповідачем не оспорюється, інші спадкоємці за законом відсутні. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення. Позивачем вимоги щодо розподілу судових витрат не заявлялися, в зв`язку з чим, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, питання розподілу судових витрат між сторонами суд не вирішує. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved