Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

Позиція позивача Представник позивачки-адвокат Данилюк П.П. звернувся до суду в інтересах [PERSON] із зазначеним позовом до відповідача про визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0522484200:03:002:0085, яка розташована: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2220га, яка була передана у приватну власність [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог представник посилався на те, що [INFO] помер [PERSON] , який при житті склав заповіт яким заповів усе своє майно позивачці [PERSON] . Позивачка є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . Спадщину, яка складається із житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, після смерті [PERSON] позивачка оформила належним чином та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 01.05.2025. Земельна ділянка, на якій розташований вищевказаний будинок, була передана [PERSON] в приватну власність площею 0,20га для ведення підсобного господарства, яка знаходиться біля будинку по [ADDRESS] (так у документі). За життя, [PERSON] купив будинок (який розташований за адресою [ADDRESS] ) у [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.02.2002. А земельну ділянку належним чином не оформлено. Вказаний земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 0522484200:03:002:0085, призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2220га. Тому, позивачка змушена звернутися до суду із даною позовною заявою, так як бажає отримати вище вказану земельну ділянку у власність. Рух справи в суді Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 02.06.2025 провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 08.07.2025 залучено [PERSON] до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, відкладено підготовче засідання. Розгляд справи Представник позивачки-адвокат Данилюк П.П. через канцелярію суду подав заяву, відповідно до якої просить розглянути справу без участі позивачки та її представника, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Просить судові витрати по справі залишити за позивачкою. Від відповідача Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області через канцелярію суду надійшов лист, в якому просять справу розглядати без участі їх представника. Літинська селищна рада позовні вимоги визнає. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, клопотань про відкладення судового засідання не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Згідно із ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, 2, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем та вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у даному судовому засіданні за наявними у справі доказами. Встановлені судом обставини [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 24.07.2018 виконавчим комітетом Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області (а.с.8). За життя, [PERSON] купив у [PERSON] будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 22.02.2002 (а.с.11). Також, [PERSON] склав заповіт, яким заповів усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, у тому числі, все те, що належало йому на день смерті і на мав право за законом [PERSON] , що підтверджується заповітом від 14.05.2018, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області (а.с.10). Згідно довідки №64/02-14, виданої 28.01.2025 Літинською державною нотаріальною конторою Вінницької області та Втягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.9,14), після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , заведено спадкову справу №353/2018, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.05.2025, зареєстрованого в реєстрі за №1-1145 (а.с.12), [PERSON] оформила своє спадкове на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . За [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.05.2025, зареєстрованого в реєстрі за №1-1145, зареєстровано право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав від 01.05.2025 (а.с.13). Згідно архівного витягу №3.01-15/279, виданого 12.05.2025 Архівним відділом Вінницької районної військової адміністрації (а.с.15), рішенням №5 Літинської сільської ради народних депутатів 15 сесії 21 скликання від 01.04.1994 вирішено передати [PERSON] в приватну власність земельну ділянку площею 0,20га для ведення підсобного господарства, яка знаходиться біля будинку по [ADDRESS] (так у документі). На підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленої ФОП [PERSON] , земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , присвоєно кадастровий номер 0522484200:03:002:0085, площа 0,2220га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0500806522025 від 07.05.2025 (а.с.16-23). Оцінка суду та мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Згідно зі ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав і інтересів може бути в тому числі визнання права. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Згідно ч.1 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналіз змісту норм статті 120 Земельного кодексу України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщенні. Зазначені норми закріпляють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальними правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа яка набула право власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року в справі №6-253цс16. При застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 04 лютого 2019 року в справі № 463/1696/15-ц. Тобто, до набувача права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розташованих на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні в силу закону, незалежно від волі попереднього користувача земельної ділянки та органу, уповноваженого розпоряджатися землею (у випадку належності земельної ділянки до земель державної або комунальної власності) переходить право користування земельною ділянкою, на якій розміщенні відповідні об`єкти нерухомості, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення частина перша статті 1225 ЦК України). Відповідно до абз. 2 п.1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно п.7 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Дослідивши матеріали справи, враховуючи вищевикладене, а також визнання позовних вимог відповідачем, суд вважає, що позивачем беззаперечно доведено, що [PERSON] належало право на оформлення спірної земельної ділянки, яка увійшла до складу об`єкта нерухомості - житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а тому,

Outcome: approved