Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Миколаївської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства і прокуратури. В обґрунтування позову позивач зазначає, що в СВ Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області перебувало кримінальне провадження №42017151300000091 від 21 грудня 2017 року за ч.3\~ст.368 КПК України. 06 лютого 2018 року [PERSON] затримано в порядку ст.208 КПК України, 07 лютого 2018 року його повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3\~ст.368 КПК України. 07 лютого 2018 року ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області до [PERSON] було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Постановою першого заступника керівника Первомайської окружної прокуратури Боровського В.Р. кримінальне провадження №42017151300000091 від 21 грудня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, закрито на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України. Позивач зазначає, що тривалі незаконні дії органів досудового розслідування та суду (з моменту його фактичного затримання 06 лютого 2018 року та подальшому на протязі 41 місяця 3 днів) завдали йому значної моральної шкоди, призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вважає, що внаслідок вищевказаних обставин,\~належна сума відшкодування моральної шкоди має складати 1 000 000 грн.. Від представника відповідача - ГУНП в Миколаївській області - Нофенко М.В. надійшов відзив, просила відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав, вказаних у ньому. Представник відповідача - Державної казначейської служби - Хмельницький В.С. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити, вважає його безпідставними та необґрунтованими. Зауважив, що заявлені позивачем вимоги в частині відшкодування моральної шкоди більш ніж значним чином перевищують гарантований Законом мінімум моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, стягнення визначеної позивачем суми призведе до економічно необґрунтованих збитків державного бюджету. Представник відповідача - Миколаївської обласної прокуратури - Добрікова І.В. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити, вважає його безпідставними та необґрунтованими. Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги позову, із зазначених у позовній заяві підстав, просила позов задовольнити. Прокурор в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник Державної казначейської служби в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав, вказаних у відзиві. Представника ГУНП в Миколаївській області в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив. Суд повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що 21 грудня 2017 року Первомайською місцевою прокуратурою до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42017151300000091 внесено відомості за зверненням [PERSON] за фактом вимагання у нього службовими особами Кривоозерської районної державної адміністрації Миколаївської області неправомірної вигоди, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, розслідування у якому доручено СВ Первомайського ВП ГУ НП в Миколаївській області. 07 лютого 2018 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3\~ст.368 КПК України. 07 лютого 2018 року ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області до [PERSON] було застосовано запобіжний захід. В подальшому обвинувальний акт скеровано до суду 23 липня 2018 року (отримано судом 25 липня 2018 року). 28 травня 2019 року ухвалою Кривоозерського районного суду Миколаївської області обвинувальний акт у вказаному провадженні повернуто прокурору. Повторно обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні скеровано до Кривоозерського районного суду Миколаївської області 19 липня 2019 року. Ухвалою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 11 листопада 2019 року обвинувальний акт повернуто прокурору в порядку п.3 ч.3 ст.314 КПК України. 20 листопада 2019 року ухвалу Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 11 листопада 2019 року оскаржено до Миколаївського апеляційного суду з одночасним клопотанням про відновлення строків на оскарження вищевказаної ухвали. 26 грудня 2019 року ухвалою Херсонського апеляційного суду відмовлено у задоволені клопотанні прокурора про поновлення строків на оскарження вищесказаного рішення. Зазначене рішення 25 березня 2020 року оскаржено до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду. 26 серпня 2020 року ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного суду ухвалу Херсонського апеляційного суду залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення. Постановою першого заступника керівника Первомайської окружної прокуратури Боровського В.Р. кримінальне провадження №42017151300000091 від 21 грудня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, закрито на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного\~ст.219 КПК України. Позивач стверджує про те, що знаходячись під слідством, зазнаючи обмеження його прав, він зазнав моральних страждань. Вказує, що моральну шкоду від протиправних дій він оцінює в 1 000 000 грн.. Відносини, які виникли між сторонами у даній справі, є правовідносинами, пов`язаними з відшкодуванням моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, та регулюються\~Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"\~(далі Закон). Відповідно до ч.1 ст.23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина 1 ст.1176\~ЦК України визначає, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до ст.1 Закону\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених\~законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно зі ст.2 Закону\~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим\~Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Так, під закриттям кримінального провадження розуміють таке закінчення досудового розслідування, яке здійснюється за наявності обставин, які виключають подальше провадження, або підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Із закриттям кримінального провадження процесуальна діяльність щодо особи повністю закінчується, подальший рух провадження виключається, поки постанова про закриття провадження не скасована у встановленому\~законом\~порядку. Обґрунтоване закриття кримінального провадження - це необхідний і законний результат досудового розслідування. Відповідно до ч.1\~ст.284 КПК України\~кримінальне провадження закривається в разі, якщо: 1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення; 2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; 3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати; 3-1) не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із\~законом\~може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав; 3-1) не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із\~законом\~може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі; 4-1) втратив чинність\~закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння; 5) помер підозрюваний, обвинувачений, особа, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого; 6) існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню; 7) потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством; 8) стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу; 9) стосовно податкових зобов`язань особи, яка вчинила дії, передбачені\~статтею 212 Кримінального кодексу України, досягнутий податковий компроміс відповідно до підрозділу 9-2\~розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України; 9-1) існує нескасована постанова слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 цієї частини, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідувалося з дотриманням вимог щодо підслідності. Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання слідчому, дізнавачу, прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав; 10) після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений\~статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений\~статтею 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру. Відтак закриття кримінального провадження можливе лише за наявності хоча б однієї з підстав, вичерпний перелік яких міститься в законі. Ці підстави можна поділити на дві групи: реабілітуючі й нереабілітуючі. Реабілітуючими є ті підстави, що пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочин. Такі підстави свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, тягнуть за собою зняття з неї підозри, відновлення її доброго імені, гідності та репутації, а також дають право на відшкодування (компенсацію) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Такими реабілітуючими підставами визнаються: 1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення (п.1 ч.1\~ст.284 КПК України). Така обставина повинна застосовуватися у випадках, якщо: а) встановлено, що не було самого факту, для розслідування якого почате провадження; б) встановлено, що сама подія мала місце, однак її не можна визнати кримінальним правопорушенням, бо вона була результатом дії стихійного лиха, фізіологічних процесів, тощо; в) встановлено, що подія мала місце, проте не була кримінальним правопорушенням, оскільки пов`язана з діями потерпілого, а не сторонніх осіб (самогубство, нещасні випадки на підприємствах); 2) встановлена відсутність у діянні складу кримінального правопорушення (п.2 ч.1\~ст.284 КПК України). Для закінчення провадження застосовується, коли встановлено, що подія, з приводу якої проводиться розслідування, мала місце, була результатом діянь певної особи, проте це діяння не є кримінальним правопорушенням внаслідок: а) відсутності хоча б одного з елементів складу правопорушення (об`єкта, суб`єкта, об`єктивної та суб`єктивної сторін); б) непричетності особи до кримінального правопорушення. Ця обставина виявляється: якщо достовірно встановлено, що правопорушення вчинене не даною особою, а іншою, і цю особу встановлено, та якщо встановлено, що правопорушення вчинене не цією особою, а іншою, проте невідомо ким саме; 3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані всі можливості їх отримати (п.3 ч.1\~ст.284 КПК України). За недоведеністю участі підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення провадження може бути закритим у випадку, коли особа була притягнута як підозрювана у цьому провадженні, але в ході подальшого розслідування слідчий, прокурор дійшов висновку, що зібраних ним доказів недостатньо для обвинувачення і всі можливості для збирання додаткових доказів вичерпані. Недоведеність участі підозрюваного в учиненні кримінального правопорушення як підстава закриття провадження рівноцінна за своїми правовими наслідками закриттю провадження за іншими реабілітуючими підставами. Незалежно від того, яка з наведених обставин призвела до закриття кримінального провадження на цій підставі, таке рішення повністю реабілітує особу і не дає приводу вважати її залишеною під підозрою. Такий висновок викладений в постанові КЦС у складі Верховного Суду від 13 травня 2022 року у справі № 210/1137/19-ц. Натомість нереабілітуючі підстави означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак через певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Така особа не вправі вимагати відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, яка була їй завдана в процесі розслідування. Нереабілітуючими підставами закриття кримінального провадження є такі підстави: 1) набрав чинності\~закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою (п.4 ч.1\~ст.284 КПК України); 2) помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого (п.5 ч.1\~ст.284 КПК України); 3) існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню (п.6 ч.1\~ст.284 КПК України); 4) потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством (п.7 ч.1\~ст.284 КПК України); 5) стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу (п.8 ч.1\~ст.284 КПК України); 6) стосовно податкових зобов`язань особи, яка вчинила дії, передбачені\~статтею 212 Кримінального кодексу України, досягнутий податковий компроміс відповідно до підрозділу 9-2\~розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України\~(п.9 ч.1\~ст.284 КПК України); 7) існує не скасована постанова слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 цієї частини, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідувалося з дотриманням вимог щодо підслідності (п.9-1 ч.1\~ст.284 КПК України); 8) після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений\~статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи (п.10 ч.1\~ст.284 КПК України). Важливими умовами для закриття провадження за цими нереабілітуючими підставами є: а) підтвердження матеріалами кримінального провадження події кримінального правопорушення; б) наявність у діянні складу кримінального правопорушення; в) причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що законодавець виділяє ряд підстав для закриття кримінального провадження, однак\~ст.2 Закону\~передбачено, що право на відшкодування шкоди мають лише особи, відносно яких закриття кримінального провадження відбулось у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, тобто на підставі п.п.1, 2, 3 ч.1\~ст.284 КПК України. Відповідно до ст.ст.12,\~81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що підставою для закриття кримінального провадження №42017151300000091 від 21 грудня 2017 року за ч.3 ст.368\~КПК України відносно [PERSON] є закінчення строку досудового розслідування, визначеного\~ст.219 КПК України, а саме на підставі п.10 ч.1\~ст.284 КПК України, отже з нереабілітуючих підстав, які не передбачають відповідно до п.2 ч.1\~ст.2 Закону України "Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" право на відшкодування шкоди, в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом. Окрім цього, відповідно до пунктів 3, 4 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації. Отже, право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди виникає в особи у випадку повної реабілітації (постанова Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №161/10842/15, постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року №383/596/15). Зокрема, Верховний суд у постанові від 23 жовтня 2018 року у справі №383/596/15 дійшов до висновку що право на відшкодування моральної шкоди на підставі\~Закону України\~"Про\~порядок відшкодування\~шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду" виникає в особи у випадку повної її реабілітації. Враховуючи наведене, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди на користь позивача. Відтак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння йому моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою шкодою. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Миколаївської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства і прокуратури слід відмовити. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати по справі, відповідно до положень\~ст.141 КПК України, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed