Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за спожиті послуги централізованого опалення та постачання теплової енергії у розмірі 76364,00 грн. відповідно до частин у праві власності та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 31.03.2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників. 09.06.2025 року від представника відповідача адвоката Гарбузюк Ольги Вячеславівни, що діє в інтересах [PERSON] подано відзив на позов, згідно якого заперечує проти задоволення позову оскільки [PERSON] та [PERSON] не проживають у вказаній квартирі та не користуються вказаними послугами. Окрім того просила застосувати наслідки пропуску позовної давності. Від відповідача [PERSON] відзиву на позовну заяву не надходило, про розгляд справи повідомлявся належним чином. \~ \~ \~ \~Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що Квартира [ADDRESS] відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №415536190 від 27.02.2025 року належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частині кожному. Комунальним підприємством «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради надавалися послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] . Згідно розрахунку заборгованості по особовому рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) обліковується заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.06.2014 року по 01.02.2025 року у розмірі 76634,00 грн. Суть розглянутого спору полягає у спонуканні відповідача до примусового виконання порушених (несплачених та прострочених у виконанні) грошових зобов`язань з оплати вартості наданих Комунальним підприємством «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради послуг з теплопостачання за адресою [ADDRESS] , за період з 01.06.2014 року по 01.02.2025 року. Приймаючи до уваги правову природу спірних правовідносин, кореспондуючі права та обов`язки сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням норм\~Цивільного кодексу України, які регламентують правовідносини у сфері надання послуг, а також іншими відповідними нормативно-правовими/підзаконними актами у сфері теплопостачання. За визначенням, наведеним у\~ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон від 24.06.2004 № 1875-IV), комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Споживачем цих послуг є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Частиною 1\~ст. 19 Закону від 24.06.2004 № 1875-IV\~встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з ч. 3\~ст. 20 Закону від 24.06.2004 № 1875-IV\~споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Таким чином, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг було покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 20 Закону від 24.06.2004 № 1875-IV\~споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3\~ст. 20 Закону від 24.06.2004 № 1875-IV\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Положеннями ст. ст.\~7,\~9 Закону України «Про житлово-комунальні-послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII\~(далі\~Закон від 09.11.2017 № 2189-VIII) також передбачено обов`язок споживача здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відтак, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути єдиною підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Матеріали справи свідчать, що відносини між сторонами у спірний період не були врегульовані договором, що в свою чергм не скасовує покладений на споживача обов`язок з щомісячного розрахунку за фактично спожиту теплову енергію незалежно до наявності або відсутності укладеного зі споживачем договору. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтримана у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18). Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Житомира. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, зі змінами та доповненнями, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідачами всупереч вимог ст. ст.\~525,\~526,\~530 ЦК України\~надані позивачем послуги оплачені не були, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача. За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.06.2014 року по 01.02.2025 року у розмірі 97007, 74 грн. обґрунтованими. Доводи представника відповідача про те, що з 2015 року [PERSON] та [PERSON] не проживаєли та не користувалися послугами за адресою [ADDRESS] , суд вважає безпідставними. Оскільки [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у спірній квартирі, є співвласниками вказаної квартири, а тому учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг, а їх відсутність за місцем реєстрації у вказаній квартирі не звільняє їх від обов`язку оплачувати житлово-комунальні послуги. Крім того, відповідачі з приводу відсутності такої послуги до позивача не звертались, факт отримання вказаних послуг не спростувавали. Також слід зазначити, що споживач має право на несплату вартості комунальних послуг, крім постачання теплової енергії, у разі їх невикористання та за відсутності приладів обліку. Це можливо, якщо період тимчасової відсутності в житловому приміщенні або іншому об`єкті нерухомого майна споживача та інших осіб -понад 30 календарних днів. Це має бути документально підтверджено відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг (п. 6 ч. 1\~ст. 7 Закону «Про житлово-комунальні послуги».) Сам по собі факт не проживання відповідачів у квартирі, не звільняє їх від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які були надані. Щодо застосування позовної давності до спірних відносин слід зазначити наступне. Представником відповідача подано заяву про застосування позовної давності до спірних правовідносин. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта\~статті 267 ЦК України). Частинами першою, п`ятою\~статті 261 ЦК України\~встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність, відповідно до ч. 1\~ст. 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.\~ст. 253-255 цього Кодексу. Згідно з ч. 5\~ст. 261 ЦК України\~за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов`язань, що з нього випливають, позовна давність обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Як зазначалось судом раніше, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Разом з тим,\~постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~який набрав чинності, 02 квітня 2020\~року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Крім того, 17.03.2022 року набрав чинності\~Закон України № 2120-IX від 15.03.2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~було доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії. Законом України № 3450-IX від 08.11.2023\~у\~розділі "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України\~пункт 19 викладено у такій редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного\~Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим\~Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану". Внаслідок дії вищевказаних\~Законів України\~усі вимоги, за якими припинився (сплив) трирічний строк загальної позовної давності під час дії карантину та воєнного стану були продовжені. За таких обставин, з огляду на зроблену представником відповідача заяву про застосування строку позовної давності, суд заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задовольняє частково, та стягує з відповідачів заборгованість в межах строку позовної давності, а саме: за період з 02.04.2017 року по 01.02.2025 року у розмірі 63?497,44 грн. відповідно до частини в праві спільної часткової власності. В іншій частині суд відмовляє позивачу у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності. При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Згідно з ч. 2\~ст. 12 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вказані положення означають, що\~закон\~встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед\~законом\~і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм\~законом\~права і виконувати покладені на них обов`язки. У відповідності до ч. 1\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних\~законом\~інтересів. Положеннями ч. ч. 1 та 3\~ст. 83 ЦПК України\~унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений\~законом\~строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4\~ст. 83 ЦПК України). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7\~ст. 81 ЦПК України). При цьому, за приписами частини 4\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідачами не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем. Оскільки відповідачі неналежним чином не виконували взяті на себе обов`язки з оплати наданих позивачем послуг з теплопостачання, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням вищенаведеного. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів пропорційно задоволеній частині позову, а саме: по 836, 31 грн. (76634,00/63497,44*3028,00)/ 3 з кожного відповідно до часток у праві спільної часткової власності. На підставі вищевикладеного, відповідно до вимог ст. ст.\~76,\~81,\~141,\~264,\~265 ЦПК України, суд

Outcome: partial