Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

18.08.2025 року заявниця звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просить суд видати обмежувальний припис стосовно заінтересованої особи на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно заявниці та малолітньої дитини: заборонити заінтересованій особі [PERSON] перебувати у місці проживання заявниці за адресою - [ADDRESS] ; заборонити заінтересованій особі [PERSON] наближатися на відстань 300 (триста) метрів до місця проживання заявниці ( [ADDRESS] ), місця роботи заявниці (Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України, м. Київ, вул. Хрещатик, 24) та місця навчання дитини (Ліцей №167 Дніпровського району м. Києва, м. Київ, проспект Соборності, 12-В); заборонити заінтересованій особі Аксютенку Андрію Олеговичу вести із заявницею листування, телефонні переговори та контактувати через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб; заборонити заінтересованій особі [PERSON] розшукувати, переслідувати заявницю та в будь-який інший спосіб стежити за заявницею. Вимоги заяви мотивовано тим, що заявниця діючи у власних інтересах та як законний представник своєї малолітньої дитини звертається до суду за терміном захистом від насильства, яке систематично вчиняється її колишнім чоловіком [PERSON] . Протягом тривалого часу заявниця та її дитина зазнавали домашнього насильства з боку [PERSON] , і навіть після розлучення вони досі терплять його переслідування та психологічний тиск, які є прямою формою продовження попереднього насильства і створює атмосферу постійного страху та небезпеки, що змушує заявницю звернутися до суду за терміновим захистом. Дитина неодноразово була свідком актів фізичного та психологічного насильства щодо заявниці, що завдало їй глибокої психологічної травми. 04.11.2022 у присутності дитини заявниця зазнала тілесних ушкоджень внаслідок протиправних дій чоловіка заявниці [PERSON] він був у стані алкогольного сп`яніння і через ситуацію пов`язану із тим, що він у лютому 2022 року хотів посилити у квартирі заявниці своє неповнолітню доньку від першого шлюбу, а заявниця відмовила, 04.11.2022 виникла перепалка щодо цього його прохання, він не визнавав свого прохання в лютому і почав скандалити та бити заявницю. Він не сприймає фактів своєї неправоти, йому важливо було навіть силою довести, що він такого не просив. Коли [PERSON] побив заявницю, остання намагалася викликати поліцію. Проте, [PERSON] вирвав у з рук заявниці телефон і розбив його об підлогу. Дитина злякалася всієї цієї агресії та плакала, заявниця взяла дитину на руки аби заспокоїти її. Але [PERSON] сказав, що заявниця даремно ховається за дитиною і знову вдарив заявницю по обличчю. Оскільки дитина була у на руках заявниці, б`ючи заявницю, він зачепив дитину рукою по щоці. Удар дитині був не сильний, але він її налякав ще більше. Коли заявниця іншого телефона намагалася подзвонити у поліцію, [PERSON] і його забрав та швирнув на диван. Потім вийшов з кімнати. Заявниця не бачила де впав телефон, але з поліції перетелефонували на нього і спитали чи не потрібна допомога і заявниця відповіла, що так, потрібна, бо чоловік її б`є. [PERSON] почувши, що заявниця розмовляє з поліцією, швиденько зібрався і втік з квартири. По приїзду поліції його вже не було. На місці події заяниця надала пояснення та співробітники поліції прийняли від неї заяву про вчинення кримінального правопорушення (побиття). Звернення заявниці було зареєстровано в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Дніпровського УП ГУНП у м. Києві за № 55630 від 04.11.2022. Однак працівники поліції не виконали вимог ст. 214 КПК України, протягом більш ніж двох з половиною років заявниця не отримувала жодної інформації про долю її заяви. Лише 03.07.2025 заявниця самостійно прийшла до поліції та отримала письмову відповідь від Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, в якій зазначено, що її звернення розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян», і підстав для внесення відомостей до ЄРДР не встановлено через нібито відсутність даних про кримінальне правопорушення. Вважаючи таку бездіяльність, що тривала з 05.11.2022 по теперішній час, а також вищевказану відповідь, неправомірними, оскільки заява містила явні ознаки кримінального правопорушення (зокрема, передбаченого ст. 125 або ст. 126 Кримінального кодексу України), а тому мала розглядатися виключно в порядку КПК України, заявниця подала скаргу до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.07.2025 у справі № 755/13783/25 зобов`язано уповноважену особу Дніпровського УП ГУНП в м. Києві вчинити дію, передбачену ст. 214 КПК України (після подання заяви/повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань) за заявою заявниці від 04.11.2022 про вчинення кримінального правопорушення, яка зареєстрована до ЄО за №55630 від 04.11.2022. На виконання зазначеної ухвали суду відкрито кримінальне провадження №12025105040000732 від 01.08.2025 за заявою від 04.11.2022 про нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень заявниці. У період з 26 по 28 січня 2024 року заявниця знову стала жертвою кримінального правопорушення, а саме нанесення побоїв та погрози вбивством від [PERSON] , а дитина знову стала жертвою будучи присутньою при цих подіях. 26.01.2024 зранку, [PERSON] був п`яним і придумав собі, що заявниця йому зрадила, бо прийшла додому пізно, хоча причину затримки вона пояснила, що у неї вкрали сумку, що вона викликала поліцію, що це затягнулося до ночі і почалася комендантська година, довелося йти пішки додому, бо він сам був п`яний і не зміг забрати заявницю машиною. Пояснень заявниці [PERSON] не сприйняв і накинувся на неї з лайкою та кулаками не зважаючи на дитину, що була між ними. Заявниця стала відштовхувати [PERSON] , бо він навалився коліном дитині на ноги і міг поламати їх, проте він не зважав, що може нашкодити дитині, він бив заявницю головою об ліжко, кулаками по обличчю, плечам та схопив за горло, при цьому погрожуючи, що уб`є заявницю, ображав її називаючи при дитині шлюхою і проституткою. Притиснув заявницю до ліжка надавивши руками на горло, і заявниця не мала сили з ним боротися. Дитина злякалася і почала плакати, тоді [PERSON] пустив заявницю. Потім в душовій кімнаті, де заявниця плакала і одягалася, [PERSON] знову бив заявницю, душив, погрожував, що повісить її так, наче це вона сама зробила, бо совість замучила, штовхав, кидаючи по квартирі, обзивав, принижував, цей терор тривав три дні, бо [PERSON] забрав у заявниці телефон, забрав ключі, закривав її в квартирі, щоб вона не могла викликати допомогу. 27.01.2025 [PERSON] продовжив вживати спиртне та вчиняти тортури щодо заяниці. 28.01.2024 [PERSON] вийшов нарешті з квартири, коли виносив зимові речі заявниці, намагаючись взимку лишити її без теплого одягу, і тоді заявниця скористалася моментом і замкнула двері зсередини та не пустила його. [PERSON] довго намагався вибити двері, розбирав їх (зняв лудку) і кричав. Заявниці таки вдалося звернутися до поліції за допомогою. Співробітники поліції зафіксували її заяву про вчинення кримінального правопорушення та дали направлення на судово-медичну експертизу. Потім в поліції дізнавач відібрав у заявниці більш детальні пояснення і вніс відомості про побої в Єдиний реєстр досудових розслідувань порушивши кримінальне провадження №12024105040000167 від 29.01.2024 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України, також сказав, що потім деталі ще будуть уточнювати. Заявниці вказує, що стосовно цього провадження дізнавачем необґрунтовано, передчасно, без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства прийнято рішення про закриття кримінального провадження, а висновки, викладені у постанові про закриття кримінального провадження, не відповідають фактичним обставинам та зібраним доказам. У зв`язку з наведеним заявниця подала скаргу до суду. Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва Козачук О. М. від 11.08.2025 у справі №755/8985/25 скаргу задоволено та скасовано постанову дізнавача ВД Дніпровського УП ГУНП у м. Києві Галуші В. О. від 20.04.2025 про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024105040000167 від 29.01.2024. Отже на даний час кримінальне провадження триває. Під час здійснення розслідування заявниця виявила, що дізнавач при розслідуванні не враховує погрози вбивством і ніяких деталей не уточнює. Він заявив, що це інша справа і він в цьому розслідуванні не може враховувати погрози та порадив подати іншу заяву. Дізнавач не пояснив заявниці цього нюансу одразу, вона втратила багато часу і подала заяву лише 08.03.2024. Заявниця вказує, що у заяві вона чітко вказувала, що ці погрози були висловлені [PERSON] під час побиття її 26-28 січня 2024, щодо якого вже велося кримінальне провадження № 12024105040000167 від 29.01.2024 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і є нерозривно пов`язаними з цим провадженням та спрямовані на її залякування. І що ці погрози були дуже реальними, а побоювання об`єктивними, бо заявниця насправді думала, що чоловік так і вчинить, як погрожував, адже, коли він її душив, вона майже втратила свідомість у неї потемніло в очах і підкосилися ноги, вона почала падати, тоді він відпустив горло заявниці і кинув її в душову кабінку спиною на термостат. Не зважаючи на вимоги ст. 25, ч. 1 ст. 214 КПК України, службові особи Дніпровського УП ГУНП у місті Києві не внесли відомості за заявою до ЄРДР протягом 24 годин та не розпочали досудове розслідування. Натомість, аж 28.05.2025 заявниця отримала лише формальну відповідь за №10528 ЄО, в якій зазначено, що її повідомлення про злочин було розглянуто в порядку Закону України «Про звернення громадян». Не погоджуючись із прийнятим рішенням заявниця подала скаргу до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.07.25 у справі №755/11697/25 зобов`язано уповноважену особу Дніпровського П ГУНП в м. Києві вчинити дію, передбачену ст. 214 КПК України (після подання заяви/повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань) за заявою від 08.03.2024. На виконання зазначеної ухвали дізнавачем ВД Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві Капелькою Н. О. внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та відкрито кримінальне провадження №12025105040000663 від 10.07.2025 за заявою заявниці від 08.03.2024 (ЄО 50730 від 09.07.2025). Заявниця вказує, що дізнавачем не повністю було виконано ухвалу слідчого судді Козачук О. М. у справі №755/11697/25 від 07.07.2025 в частині надання їй витягу з ЄРДР, що демонструє системну зневагу до рішень суду та закону. 12.08.2025 заявниця особисто з`явилася до Дніпровського УП з вимогою надати їй витяг з ЄРДР на виконання ухвали слідчого судді та отримати інформацію про хід розслідування. Оскільки дізнавач в телефонній розмові обіцяла заявниці, що викличе її для надання пояснень та проведення слідчих дій, але не викликала, витяг не надіслала, заявниця вже вирішила сама дізнатися про хід розслідування. Проте, під час цього візиту до поліції 12.08.2025 заявниця з подивом дізналася, що справа вже закрита, а в порушення вимог ч. 6 ст. 284 КПК України, зазначену постанову їй направлено не було. Заявниця отримала її лише 12.08.2025. Виявилося, що після формального внесення відомостей до реєстру, дізнавачем [PERSON] не було проведено жодної слідчої (розшукової) дії, спрямованої на всебічне, повне та неупереджене дослідження обставин. Зокрема, всупереч обіцянкам, наданим заявниці в телефонній розмові, заявниця не була допитана як потерпіла, що є грубим порушенням, оскільки саме її свідчення є основою для подальшого розслідування. Не були допитані свідки, зокрема син і донька, які були безпосередніми очевидцями погроз. Висновок дізнавача про те, що «зібраних доказів та матеріалів недостатньо», є абсурдним, оскільки дізнавач не здійснила жодної дії для того, щоб ці докази зібрати. Одразу наступного дня 13.08.2025 заявниця оскаржила постанову до Дніпровського районного суду міста Києва. 14.08.2025 заявниця вже отримала повістку про призначене засідання у цій справі на 18.08.2025. Враховуючи викладене, заявниця робить висновок, що не зважаючи на вимоги ст. 25, ч. 1 ст. 214 КПК України, службові особи Дніпровського УП ГУНП у місті Києві не вносять відомості за її заявами до ЄРДР протягом 24 годин та не розпочинають досудове розслідування. Натомість, заявниця отримує лише формальні відповіді, в яких її повідомлення про злочини розглядаються в порядку Закону України «Про звернення громадян», а порушені кримінальні провадження розслідуються формально та закриваються з надуманих підстав. Національна поліція, як уповноважений державний орган, є кваліфікуючим органом. Це означає, що саме на її службових осіб законом покладено обов`язок аналізувати факти, викладені у заяві громадянина, та надавати їм відповідну правову оцінку. Отримавши заяви заявниці про вчинення кримінальних правопорушень, уповноважені особи поліції, відповідно до прямої вимоги статті 214 КПК України, повинні негайно внести відомості до ЄРДР та надати подіям попередню правову кваліфікацію. Цей обов`язок є першим і безумовним етапом реагування на повідомлення про злочини. Однак, навіть якщо припустити, що в ході подальшої перевірки (яка так і не була розпочата в двох випадках) уповноважені особи поліції дійшли б висновку про відсутність підстав для кримінального провадження за попередньою правовою кваліфікацією, це не давало їм права на повну бездіяльність. Як кваліфікуючий орган, вони були зобов`язані проаналізувати викладені у заяві факти на предмет наявності ознак інших кримінальних правопорушень (оскільки заявниця вказувала на нерозривно пов`язані події триденного терору, з катуванням, побиттям та ізоляцією, були зобов`язані побачити в цьому ознаки як мінімум катування та незаконного позбавлення волі, і це тяжкі злочини) або принаймні адміністративного правопорушення, зокрема, передбаченого ст. 1732 «Вчинення домашнього насильства» КУпАП. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП, саме на уповноважених осіб органів Національної поліції прямо покладено повноваження та обов`язок складати протоколи про адміністративні правопорушення за статтею 1732. Той факт, що заяви навіть не потрапляють до слідчих підрозділів, а передаються для формальної перевірки дільничним офіцерам поліції, лише посилює аргумент щодо бездіяльності поліції. Адже саме на дільничних офіцерів покладено основні обов`язки з профілактики та реагування на домашнє насильство, включаючи складання протоколів про адміністративні правопорушення за ст. 1732 КУпАП. Це показує що поліція проігнорувала не одну, а одразу кілька форм домашнього насильства, кожна з яких сама по собі була підставою для реагування. Уповноважені особи поліції - незалежно від того, чи це слідчий, чи дільничний офіцер - проігнорували всі можливі та обов`язкові шляхи реагування. Вони не лише неправомірно відмовляли у реєстрації кримінальних проваджень але й провівши неналежну правову кваліфікацію, не виконали свій обов`язок щодо притягнення кривдника хоча б до адміністративної відповідальності, демонструючи повну зневагу до прав та безпеки заявниці. На відміну від кримінального злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, склад адміністративного правопорушення за ст. 173 КУпАП не вимагає обов`язкової ознаки систематичності, і для його фіксації достатньо одного доведеного епізоду насильства. Поліція систематично ігнорує повідомлення про комплекс тяжких злочинів, що включали катування, незаконне позбавлення волі, тілесні ушкодження, погрози, загрозу дитині, пошкодження майна. Це доводить, що рівень небезпеки, в якому заявниця та її дитина перебувають весь цей час, та глибина їх страждань є надзвичайними, а реакція держави на це є нульовою. Бездіяльність поліції щодо розслідування справ, яка встановлена ухвалами суду, призвела до того, що [PERSON] відчуває повну безкарність та продовжує свою протиправну поведінку. Весь цей час заявниця живе у стані постійного стресу, тривоги та страху, розуміючи, що особа, яка їй погрожувала, не понесла відповідальності, відчуває себе безкарною, не усвідомлює наслідків своїх злочинних дій, а тому продовжує завдавати їй болю. Бо при випадкових і не випадкових зустрічах [PERSON] дозволяє собі її ображати, пише листи з образами, намагається спровокувати конфлікт, надсилає анонімки на її роботу, щоб нашкодити заявниці, щоб її звільнили з роботи, намагається проникнути в житло заявниці за допомогою сторонніх осіб, які вистежували її, ховалися за ліфтом і виловлювали біля дверей. Заявниця вказує, що постійно боїться виходити з дому чи повертатися додому, бо завжди очікує, що її кривдник чи його спільники підстерігають її. Боїться з дитиною гуляти в дворі, а ще більше боїться відпустити її саму на майданчик, щоб [PERSON] не скористався її відсутністю і не налякав дитину. У завниці вже виробилась поведінка для захисту, при якій вона завжди тримає одну руку вільною, щоб мати можливіть захищатися. Підходячи до будинку чи квартири заявниця все оглядає чи нікого немає поряд, швидко відкриває, закриває двері, щоб уникнути нападу. Заявниця не відкриває нікому двері, якщо не чекає запрошених гостей. Навіть візити до суду та інших державних органів є для заявниці некомфортними, оскільки там вона зустрічає свого кривдника, який щоразу виявляє агресію та намагається спровокувати конфлікт. Заявниці страшно їхати на роботу та у метро, вона не може спокійно прогулятись по місту, поскільки постійно очікує стеження свого кривдника. Найстрашніше заявниці за дитину, оскільки вона завжди із заявницею і може в конфліктній ситуації постраждати, або зному стати свідком травмуючих подій. Дитини до теперішнього часу боїться і питає чи не прийде батько знов грюкати дверима та битися. Висновок фахівця-психолога прямо доводить, що дитина не просто не має прихильності до батька - вона живе з наслідками психологічної травми, яка змушує її постійно «захищатися» від світу. Намагання [PERSON] бачитися з донькою є неприпустимими і прямо суперечать найкращим інтересам дитини, оскільки він для неї особа, яка асоціюється з джерелом цієї травми. А [PERSON] , ще й відчуваючи безкарність, вимагає зустрічей з дитиною, таким способом хоче отримати доступ до квартири, до життя матері і доньки, а не заради дитини. Пише заявниці листи зі зневагою до її особистого життя. Заявниця вказує, що це ненормально постійно жити в такій напрузі, це виснажує морально, психічно і фізично. Життя заявниці стало пеклом. Останній інцидент, який став підставою для цього звернення і свідчить про реальну та безпосередню загрозу життю і здоров`ю, стався 13.08.2025 року. Цього дня, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської РДА, де розглядалася заява [PERSON] щодо права на спілкування з дитиною, він рознервувався, почав з агресією кричати до заявниці, до членів комісії, кидався в якійсь агонії. Головуючий зупинив розгляд і зобов`язав його пройти якийсь курс типу подолання агресії, та повідомив, що тільки після цього комісія зможе поновити розгляд. Одразу після засідання [PERSON] почав переслідувати заявницю. Коли заявниця йшла зі Служби у справах дітей та сім`ї, що на Харківському шосе, 4а, до приміщення Дніпровського районного суду, він, керуючи автомобілем, перерізав заявниці дорогу на пішохідному переході на перехресті Харківського шосе та вул Празької, не дав перейти дорогу та прямо на пішохідному переході почав агресивно кричати і погрожувати заявниці махаючи рукою. Він створив для заявниці небезпечну ситуацію на дорозі і сильно перелякав її. Цей випадок не є поодиноким, а є частиною системного переслідування, яка включає надсилання листів з образами, образи при зустрічах, анонімки на роботу, спроби проникнути до житла, до життя, чим він намагається провокувати конфлікти. Окрім очевидних кримінальних правопорушень (побиття, погроз, позбавлення волі, кількаденного терору, фізичної та психологічної шкоди дитині, майнової шкоди), відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дії [PERSON] містять ознаки як фізичного (переслідування, створення небезпеки), так і психологічного (залякування, погрози, образи) насильства. Існує високий ризик повторення та ескалації цього насильства. Ухвалою суду від 18.08.2025 року відкрите провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами окремого провадження у спрощеному порядку, з викликом учасників справи. В судовому засіданні заявниця підтримала вимоги своєї заяви з підстав викладених у ній, просить заяву задовольнити і додатково пояснила суду, що вона повністю емоційно виснажена, [PERSON] систематично вчиняв домашнє насильство, бив, душив, погрожував вбивством, хотів повісити, і все це відбувалось в присутності дитини. Дитина лякалась та плакала. Коли заявниця тримала дитину на руках, [PERSON] намагаючись вдарити заявницю, зачепив дитину. Іншим разом [PERSON] також промахнувся та попав по дитині. Заявниця вказує, що неодноразово зверталась до поліції, але кривдника навіть до адміністративної відповідальності не притягнули. На засіданні комісії із захисту прав дитини 13.08.2025 року розглядалась заява [PERSON] щодо виховання доньки. На цій комісії він розлютився, кричав на заявницю та членів комісії, тому головуючий зупинив розгляд його заяви та сказав або [PERSON] пройшов курси подолання агресії і після цього розгляд його заяви буде відновлений. Остання постанова про закриття кримінального провадження від 22.07.2025 року була оскаржена заявницею до суду, розгляд був призначений на 18.08.2025 року, але в суді заявниці повідомили, що поліція вже сама скасувала цю постанову. [PERSON] чіпляється до заявниці навіть на вулиці, кричить, агресує. [PERSON] злиться, що заявниця почала захищати свої права, що не пускає його до квартири. Заявниця вказує, що відала [PERSON] всі його речі з квартири і там лишився лише сейф, ключів від якого у заявниці немає і вона не знає що в ньому, але [PERSON] каже, що там зброя, тому заявниця боїться, що [PERSON] скористається цією зброєю проти неї коли буде забирати її з сейфу. [PERSON] пише всілякі образливі листи, обзиває відьмою та шлюхою. Дитина боїться свого батька, оскільки була свідком побоїв матері. Аліменти [PERSON] сплачує частково, борг становить десь 35 тис. грн. Ця напруга вимотує, заявниця цієї ситуації вже не витримує. Стосовно [PERSON] відкрито вже три кримінальні провадження за побої та погрози. [PERSON] має бути притягнутий до відповідальності, оскільки зараз відчуває безкарність, пише анонімні листи аби заявницю звільнили з роботи, здійснює тотальне переслідування, ображає, залякує. Поліція звернення заявниці ігнорує, тому заявниця звернулась до суду, аби мати шанс на справедливість. Заінтересована особа в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення заявниці, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, дослідивши всі зібрані по справі докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, заявниця та заінтересована особа перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.03.2018 року, який розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.03.2025 року у справі №755/3700/24 (а.с. 16-17). Від шлюбу заявниця та заінтересована особа мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Дитина та матір зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] (а.с. 13, 15). Заінтересована особа зареєстрований за іншою адресою: [ADDRESS] (а.с. 37). Згідно повідомлення Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві від 20.11.2022 року на ім`я заявниці, у її зверненні відсутні дані, які б указували на наявність кримінального правопорушення. Рішення по зверненню прийнято відповідно до Закону України «Про звернення громадян» (а.с. 19). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.07.2025 року у справі №755/13783/25 скаргу [PERSON] на бездіяльність уповноваженої особи Дніпровського УП ГУ НП в місті Києві, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань - задоволено. Зобов`язано уповноважену особу Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві вчинити дію, передбачену ст. 214 КПК України (після подання заяви/повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань) за заявою [PERSON] від 04.11.2022 року про вчинення кримінального правопорушення, яка зареєстрована до ЄО за № 55630 від 04.11.2022 року. 01.08.2025 року у ЄРДР зареєстроване кримінальне провадження №12025105040000732 за ч. 1 ст. 125 КК України з наступною фабулою: 04.11.2022 року, приблизно о 20 год. 45 хв., перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , гр. [PERSON] , [INFO] , наніс тілесні ушкодження громадянці [PERSON] (а.с. 21). 29.01.2024 року у ЄРДР зареєстроване кримінальне провадження №12024105040000167 за ч. 1 ст. 125 КК України з наступною фабулою: 26.01.2024 року, приблизно о 09 год. 30 хв., перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , чоловік [PERSON] , [INFO] , наніс тілесні ушкодження гр. [PERSON] (а.с. 22). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.08.2025 року у справі №755/8985/25 скаргу [PERSON] на постанову дізнавача ВД Дніпровського управління поліції ГУ НП в м. Києві Галуши В.О. від 20 квітня 2025 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024105040000167 від 29.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - задоволено. Скасувано постанову дізнавача ВД Дніпровського управління поліції ГУ НП в м. Києві Галуши В.О. від 20 квітня 2025 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024105040000167 від 29.01.2024 року, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (а.с. 23). У зазначеній постанові слідчий суддя виснував, що при винесенні постанови про закриття кримінального провадження від 20 квітня 2024 року, належним чином не обґрунтовано підстави закриття кримінального провадження, а також не зібрано достатньо доказів, які б підтверджували факт відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 264 КК України. Усе це в сукупності дає підстави вважати, що рішення про закриття кримінального провадження є передчасним та необґрунтованим. Убачається, що 08.03.2024 заявниця звернулась до поліції з приводу отриманих нею погроз (а.с. 24). У відповідь на це звернення Дніпровське УП ГУ НП у м. Києві своїм листом від 28.05.2025 року повідомило заявницю, що з її колишнім чоловіком гр. [PERSON] було проведено профілактичну бесіду роз`яснювального характеру щодо недопущення подібних випадків в майбутньому, а також останнього попереджено про адміністративну та кримінальну відповідальність. Відомості, які б вказували на вчинення кримінального правопорушення відсутні. Рішення по зверненню прийнято відповідно до Закону України «Про звернення громадян» (а.с. 25). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.07.2025 року у справі №755/11697/25 скаргу [PERSON] задоволено. Зобов`язано уповноважену особу Дніпровського УП ГУНП в м. Києві вчинити дію, передбачену ст. 214 КПК України (після подання заяви/повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань) за заявою [PERSON] отриманою Дніпровським управлінням поліції Головного Управління Національної поліції у м. Києві 08.03.2024 року (а.с. 26). 10.07.2025 року у ЄРДР зареєстроване кримінальне провадження №12025105040000663 за ч. 1 ст. 129 КК України з наступною фабулою: 28.01.2024 року у невстановлений час, за адресою: [ADDRESS] невстановлена досудовим розслідування особа здійснила погрозу вбивством [PERSON] , [INFO] (а.с. 27). Постановою Дніпровського УП ГУ НП в місті Києві від 22.07.2025 року закрите кримінальне провадження №12025105040000663 від 10.07.2025 року у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 28). За твердженням заявниці, після оскарження зазначеної постанови в судовому порядку зазначена постанова скасована Дніпровським УП ГУ НП в місті Києві. Відповідно до наявного в матеріалах справи висновку Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служб, в період з 06.06.2025 року по 18.06.2025 року з дитиною [PERSON] , було проведено 4 психологічні консультації, з метою з`ясування психологічного стану, особливостей дитячо-батьківських відносин, прихильності дитини до кожного з батьків. На малюнку дитина зобразила себе поряд із матір`ю, братом та домашніми улюбленцями. Така композиція свідчить про позитивне ставлення до найближчих членів родини, емоційне залучення у взаємини з ними, а також про значимість стабільного щоденного оточення. Під час роботи з піском дитина також виокремила себе, маму, брата та тварин, водночас додавши до образу родини бабусю і дідуся. Така побудова можу вказувати на розширене коло осіб, які мають значення в житті дитини. Ці фігури, ймовірно, символізують стабільність, підтримку та авторитет. Дитина створила образ фантастичної істоти - котика-єдинорога, що має позитивні характеристики. Яскравість кольорів, наявність друзів і добрий емоційний стан фантастичної тварини можуть бути свідченням прагнення до емоційного тепла та прийняття. Образ котика - це водночас символ ніжності, домашнього затишку, а єдиноріг - магії, унікальності та захисту. В сукупності ці риси можуть вказувати на потребу дитини в особливому ставленні, визнанні, а також бажання відчувати себе захищеною й потрібною. Дитина активно інтерпретувала зображення, часто використовувала в сюжетах взаємодію між дитиною і мамою. Це свідчить про емоційну зосередженість та фігурі матері - вона займає центральне місце у внутрішньому світі дитини, асоціюється з турботою, безпекою. Образ кактуса створений дитиною, свідчить про поєднання вразливості та потреби в самозахисті. Великі колючки символізують внутрішню напругу, обережність у контактах або недовіру. Водночас те, що кактус росте вдома, за ним доглядають і він добре почувається, вказує на наявність турботливого середовища. Результати тесту руки Вагнера свідчать про переважання агресивно-захисних реакцій, що може вказувати на внутрішню напругу, обережність у взаємодії та турботу в самозахисті. Дитина прихильна до матері, фігура батька в контексті діагностичних тестів загадана не була (а.с. 30-31). За змістом ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Згідно ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків". Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ст. 350-3 ЦПК України). Справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави (ст. 350-5 ЦПК України). Розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання (ст. 350-6 ЦПК України). За заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу (ст. 350-7 ЦПК України). Копії повного рішення суду вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копія рішення суду надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення. Про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника (ст. 350-8 ЦПК України). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: 2) дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства; 3) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; 5) запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються; 6) кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; 7) обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; 8) особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; 9) оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи; 12) протидія домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на припинення домашнього насильства, надання допомоги та захисту постраждалій особі, відшкодування їй завданої шкоди, а також на належне розслідування випадків домашнього насильства, притягнення до відповідальності кривдників та зміну їхньої поведінки; 14) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; 17) фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Положеннями ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими. За змістом ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» , діяльність, спрямована на запобігання та протидію домашньому насильству, ґрунтується на таких засадах: 1) гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правничу допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; 2) належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 3) врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих, дотримання принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 4) визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; 5) повага та неупереджене і небайдуже ставлення до постраждалих осіб з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 8) врахування особливих потреб та інтересів постраждалих осіб, зокрема осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку. У разі якщо постраждалою особою є дитина, будь-які дії, що вчиняються щодо неї, базуються на принципах, визначених Конвенцією ООН про права дитини, Конвенцією Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей та законодавчими актами України у сфері захисту прав дитини. Статтею 5 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що державна політика у сфері запобігання та протидії домашньому насильству спрямована на забезпечення комплексного інтегрованого підходу до подолання домашнього насильства, надання всебічної допомоги постраждалим особам та утвердження ненасильницького характеру приватних стосунків. Основними напрямами реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству є: 1) запобігання домашньому насильству; 2) ефективне реагування на факти домашнього насильства шляхом запровадження механізму взаємодії суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 3) надання допомоги та захисту постраждалим особам, забезпечення відшкодування шкоди, завданої домашнім насильством; 4) належне розслідування фактів домашнього насильства, притягнення кривдників до передбаченої законом відповідальності та зміна їхньої поведінки. Постраждала особа має право на: 1) дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства; 2) звернення особисто або через свого представника до суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 3) отримання повної та вичерпної інформації від суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, про свої права і соціальні послуги, медичну, соціальну, психологічну допомогу, якими вона може скористатися; 4) безоплатне отримання відповідно до законодавства соціальних послуг, медичної, соціальної та психологічної допомоги відповідно до її потреб; 5) безоплатну правничу допомогу у порядку, встановленому Законом України "Про безоплатну правничу допомогу"; 6) повагу до честі та гідності, уважне та гуманне ставлення з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 7) конфіденційність інформації особистого характеру, яка стала відома суб`єктам, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, під час роботи з постраждалою особою, та захист персональних даних; 8) вибір спеціаліста за статтю (за можливості); 9) відшкодування кривдниками завданих матеріальних збитків і шкоди, заподіяної фізичному та психічному здоров`ю, у порядку, визначеному законодавством; 10) звернення до правоохоронних органів і суду з метою притягнення кривдників до відповідальності, застосування до них спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству; 11) своєчасне отримання інформації про остаточні рішення суду та процесуальні рішення правоохоронних органів, пов`язані з розглядом факту вчинення стосовно неї домашнього насильства, у тому числі пов`язані з ізоляцією кривдника або його звільненням; 12) інші права, передбачені законодавством у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, а також міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Постраждала дитина має всі права постраждалої особи, реалізація яких забезпечується з урахуванням найкращих інтересів дитини, її віку, статі, стану здоров`я, інтелектуального та фізичного розвитку (ст. 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника (ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. (ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Ураховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку про те, що заявниця обґрунтовано звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявниця дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа [PERSON] . Оскільки спільна дитина заявниці та заінтересованої особи проживає разом з матір`ю, відповідно дитина стає очевидцем вчинення домашнього насильства і відтак сама дитина згідно положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та за встановленими судом обставинами є постраждалою особою. Ураховуючи висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року в справі №129/1033/13-ц суд дійшов висновку, що у цій справі заявницею належно реалізовано стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. У відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінюючи ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, суд приходить до висновку про необхідність покладення на заінтересовану особу відповідних обов`язків на строк 6 місяців. На підставі викладеного,

Outcome: approved