Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина на період навчання. В обґрунтування позову зазначила, що сторони від шлюбу, який був розірваний 11 квітня 2009 року, мають спільну дитину, сина - [PERSON] , [INFO] . Син постійно проживає з матір`ю. Позивачка у 2018 році уклала новий шлюб та змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] . Відповідач відповідно до рішення Миргородського міськрайонного суду від 06.03.2023 сплачував аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки від його заробітку. [PERSON] , [INFO] , на даний час навчається в Миргородській спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради з 11.11.2015 року. Навчання триватиме до 30.05.2026 року. [PERSON] є особою з інвалідністю 2-ї групи та має захворювання - наслідки перенесених цереброваскулярних хвороб, двобічна рефлекторно пірамідна недостатність, гіперкінетичний синдром. Позивачка не має змоги у повному обсязі забезпечити потреби дитини, пов`язані із навчанням, так як не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною та отримує державну соціальну допомогу на особу з інвалідністю з дитинства. У зв`язку з продовженням навчання у школі [PERSON] необхідно придбати канцелярські принади, учбові матеріали, одяг, продукти харчування, ліки. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на період навчання, але не більше ніж до досягнення сином двадцяти трьох років та просить допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2025 року відкрито провадження по справі та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Пояснила суду, що до повноліття сина отримувала соціальну допомогу на сина. Зараз не працює. Сину виплачується пенсія у зв`язку з інвалідністю. Син навчається у Миргородській спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради з 2015 року і продовжує навчання до 2026 року. Зараз син на канікулах. Чи працює відповідач їй не відомо. В судовому засіданні третя особа [PERSON] підтримав позовні вимоги [PERSON] . В судове засідання 07 серпня 2025 року відповідач [PERSON] не з`явився. Надав суду заяву, яка по суті є запереченням на позов [PERSON] . Відповідач зазначив, що позивачкою до суду не надано підстав продовження навчання сином. Не надано доказів ухилення відповідачем від надання допомоги сину, а також не надано доказів необхідності надання допомоги повнолітньому сину та додаткових потреб. Просив відмовити в задоволенні позову. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою (а.с. 7, 8, 10). Позивачка у 2018 році зареєструвала шлюбу та змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] (а.с.17). [PERSON] здійснює догляд за дитиною та отримує державну соціальну допомогу на особу з інвалідністю з дитинства (а.с. 20-22). Відповідно до довідки [PERSON] , [INFO] , на даний час навчається в Миргородській спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради з 11.11.2015 року і не перебуває на повному державному утриманні. Навчання триватиме до 30.05.2026 року (а.с.23). [PERSON] є особою з інвалідністю 2-ї групи (а.с.11-14, 24-27). Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 199 Сімейного кодексу України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно із статтею 53 Конституції України кожен має право на освіту. Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»). Тож стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. Верховний Суд у постанові від 17.04.2019 у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У постанові Верховного суду від 07.02.2019 по справі № 742/722/17 зазначено, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем не обґрунтовані вимоги щодо стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача. За приписами ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд вважає встановленим той факт, що у зв`язку з продовженням навчання [PERSON] потребує матеріальної допомоги, яку мають надавати як позивачка, так і відповідач, оскільки те, що освітній процес завжди пов`язаний із додатковими затратами на необхідні підручники, приладдя, проїзд до місця навчання тощо, є загальновідомим та таким, що не потребує доказування. Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на повнолітнього сина, який продовжує навчатися, суд не встановив наявності обставин, які б йому перешкоджали у виконанні цього батьківського обов`язку та враховує, що ним не заперечується. Стосовно розміру стягнення суд враховує наступні обставини. Згідно з висновками Верховного Суду у постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 при визначенні розміру матеріальної допомоги суд обов`язково враховує: актуальну і дійсну потребу дитину у наданні їй матеріальної допомоги, вартість навчання, вартість підручників і проїзду до навчального закладу, вартість проживання у гуртожитку або орендованій квартирі за місцем знаходження навчального закладу. Разом з тим, позивачка розрахунку актуальних потреб дитини у позові не навела, відповідних доказів не надала, що є її процесуальним обов`язком, згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України. Суд також враховує, що навчальний заклад, де навчається [PERSON] знаходиться у м. Миргороді, де він проживає разом з матір`ю, а тому не несе витрат на винайм житла. З урахуванням вищевикладеного, виходячи з засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітнього сина до закінчення навчання чи до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу). Суд також зазначає, що згідно із ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява отримана 08.05.2025, а тому саме з цього часу необхідно стягувати аліменти. Згідно з ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Однак, це право суду, а не обов`язок. Враховуючи те, що суд розглянув справу в період канікул, а також неналежне обґрунтування позивачкою вказаної вимоги, слід відмовити в задоволенні вказаної позовної вимоги. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі ч. ч. 2, 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору у даній категорії справ, з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп.

Outcome: partial