Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з вказаним\~позовом в\~якому просить\~визнати за\~ [PERSON] (ідентифікаційний\~номер [NUMBER] ,\~зареєстроване місце\~проживання:\~ [ADDRESS] ,\~фактичне місце\~проживання:\~ [ADDRESS] )\~право власності\~на двокімнатну\~квартиру за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~загальною площею\~46,3\~кв.м,\~в т.ч.\~жила 28.2. кв.м та вспоміжна/підсобна 18.1 кв.м. В обґрунтування позову зазначив, що є власником спірної квартири, разом з тим здійснити державну реєстрацію прав на нерухоме майно не можливо у зв`язку з тим, що інформацію, щодо вказаного майна отримати не можливо, оскільки документи знаходяться на тимчасово окупованій території, що стало підставою відмови в проведенні реєстраційних дій. Отже, оскільки у встановленому законом порядку позивач не може оформити свої права, він змушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідач, будучи належним чином сповіщеним про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у встановлений\~судом строк\~надав відзив\~03.06.2025\~року відповідно\~до якого\~відповідач просить\~відмовити у\~задоволені позовних\~вимог,\~вказавши,\~що він\~не має\~жодного відношення\~до спору\~між позивачем\~та державним\~реєстратором,\~крім того у даній\~справі між\~позивачем та\~відповідачем відсутній\~спір щодо\~права власності. Позивачем не надано доказів неможливості реалізації свого права власності на вищевказану квартиру шляхом оскарження рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Херсонської міської ради Борисової О.В. № 78964832 від 19 травня 2025 року про відмову в проведенні реєстраційних дій. У відповіді на відзив зареєстрованому 05.06.2025 року представник позивача заперечує проти обґрунтувань відзиву, вказуючи, що відповідач помилково посилається на те, що предметом позовних вимог є визнання права власності, а не оскарження дій державного реєстратора, що виключає його статус як відповідача. Крім того позивачем обрано належного відповідача оскільки його участь необхідна для правильного вирішення спору з огляду на предмет спору який стосується права власності. Дослідивши надані суду письмові докази, а також проаналізувавши наведені позивачем доводи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. [PERSON] звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Херсонської міської ради з заявою про реєстрацію прав власності в Державному реєстрі речових прав на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] . Однак, 19.05.2025 отримав рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 78964832 мотивоване тим, що у відповідь на запит державного реєстратора отримано відповідь від КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради, в який зазначено, що надати інформацію стосовно майна не має змоги, так як вищевказане майно територіально підпорядковане КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» ХОР, яке на даний час тимчасово знаходиться під окупацією зс рф. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерством розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025 територія Генічеського району Херсонської області включно з територією Іванівської територіальної громади перебуває в тимчасовій окупації. Право власності на квартиру розташовану за адресою [ADDRESS] , набуте позивачем 17.02.1998 за договором купівлі-продажу двокімнатної квартири посвідченим державним нотаріусом Никаноровим О.О. 17.02.1998 з номером реєстрацій в реєстрі 97-98. Відповідно до реєстраційного посвідчення від 11.03.1998 право власності на квартиру зареєстровано в реєстраційній книзі № 6 за номером 1328. Відповідно до довідки виданої Іванівською селищною військовою адміністрацією Генічеського району Херсонської області від 17.05.2025 № 01-17/564, рішенням ІІ сесії Іванівської селищної ради VІІ скликання № 18 від 03 грудня 2015 року «Про перейменування вулиць, площі та парку селища» [ADDRESS] було перейменовано на вулицю Українська. Відповідачем визначено Іванівську селищну військову адміністрацію Генічеського району Херсонської області, оскільки нерухоме майно яке є предметом цього позову знаходиться в юрисдикції вказаного органу місцевого самоуправління і відповідач може бути єдиним потенційним заявником (претендентом) на вказане майно, тому твердження відповідача в відзиві про неналежного відповідача є помилковими. Іванівську селищну військову адміністрацію Генічеського району Херсонської області визначено відповідачем по справі не через порушення прав позивача, а як належну сторону, оскільки її участі необхідна для правильного вирішення спору з огляду на предмет спору який стосується права власності. Предметом позовних\~вимог є\~визнання права\~власності,\~а не\~оскарження дій\~державного реєстратора.\~Таким чином,\~при вимозі\~щодо визнання\~права власності\~відповідачем не\~може бути\~державний реєстратор,\~яким відмовлено\~у вчиненні\~реєстраційних дій,\~оскільки державний\~реєстратор не\~може заявляти\~будь-які\~вимоги власності\~на майно\~розташоване в\~юрисдикції дії\~Іванівської селищної\~військової адміністрації\~Генічеського району\~Херсонської області,\~тому посилання\~відповідача,\~що позивачем не надано доказів неможливості реалізації свого права власності на вищевказану квартиру шляхом оскарження рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Херсонської міської ради Борисової О.В. № 78964832 від 19 травня 2025 року про відмову в проведенні реєстраційних дій, є необґрунтованими, оскільки позивач визначився з захистом своїх порушених прав, саме таким чином, що відповідає нормам ЦПК України. У позивача відсутня можливість отримати відповідь про спірне майно так як вищевказане майно територіально підпорядковане КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» ХОР, яке на даний час тимчасово знаходиться під окупацією зс рф. У зв`язку із вищевикладеними обставинами порушено право на володіння майном в частині відсутності запису щодо відповідного майна в Державному реєстрі, що фактично призводить до порушення статті 41 Конституції України, відповідно до якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способом захисту порушеного, оспорюваного цивільного права може бути визнання права. Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, системний аналіз наведених положень закону дозволяє дійти висновку, що право особи, яка володіє нерухомим майном, втім не може підтвердити своє право власності на нього перед третіми особами, може бути захищене шляхом визнання за ним такого права в судовому порядку. \~ \~ \~ \~ Аналізуючи фактичні обставини справи, а також положення діючого на момент набуття позивачем права на спірне нерухоме майно, суд дійшов висновку про належність на праві власності останньому. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Підставою звернення позивача до суду є неможливість доведення перед компетентним органом, свого права власності. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Таким чином, зважаючи на те, що суд встановив належність спірного нерухомого майна на праві власності позивачу, але таке право не визнається, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання права власності за позивачем в судовому порядку, а отже позов підлягає задоволенню. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачами судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було невизнане неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до його компетенції, відповідачем позовні вимоги не заперечувалися з приводу права позивача на спірне майно. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved