Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

24.06.2025 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 17943-07/2024 від 15.07.2024 року у розмірі 33 000 грн. 00 коп., з яких: 10 000 грн. 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 18 000 грн. 00 коп., сума заборгованості за процентами, 5 000 грн. 00 коп. сума заборгованості за штрафними санкціями та понесені судові витрати в розмірі 3\~028,00 грн. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги представник позивача зазначив, що право вимоги первісного кредитора у ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло на підставі укладеного договору про відступлення прав вимоги від 19.11.2024 року № 191124/2. Оскільки відповідач в добровільному порядку зобов`язання за кредитним договором не виконує, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» вимушене звернутися до суду даним позовом, який просить задовольнити. Ухвалою Обухівського\~районного суду\~Київської області\~від 26 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом ) сторін. Представниця позивача в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Проти винесення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився, 30.06.2025 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України,\~\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Перевіривши та дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Щодо переходу до позивача права вимоги за кредитним договором, слід зазначити наступне. В своїй позивній заяві позивач заявляє про право вимоги на суму 33\~000 грн. 00 коп., але право вимоги на таку суму не зафіксовано в договорі факторингу, який надано позивачем. Відповідно до договору № 191124/2 від 19.12.2024, сторони визначили терміни, що використовуються у договорі, наступним чином: Розмір фінансового активу - розмір права грошової вимоги до боржника, які клієнт відступає факторові за цим договором, визначена сторонами згідно пункту 3.2 цього договору, але в п 3.2 цього договору не відображена сума прав вимог, що відступаються за договором, оскільки при виготовленні позивачем фотокопії, ця інформація була ним прихована. Окрім цього в акті приймання-передачі реєстру боржників до договору факторингу № 191124/2 від 19.12.2024 в другому пункті загальна сума заборгованості яка передається факторинговій компанії була видалена позивачем. Оскільки в договорі відсутня інформація яку суму грошової вимоги до боржника було передано факторові (хоча відповідно договору має бути вказаною в пункті 3.2), вимога позивача про стягнення заборгованості на суму 33\~000 грн. 00 коп. є безпідставною та необґрунтованою. Також позивачем не було доведено отримання права вимоги так як не було доведено перерахування коштів від фактора до клієнта. Відповідно ст. 1077 ЦПК України. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до вказаного договору, сторони визначили терміни, що використовуються у договорі, наступним чином: Ціна продажу - сума грошових коштів, що сплачується фактором клієнту після підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників на умовах даного договору, розмір якого встановлено згідно з пункту 3.3 цього договору, однак як вбачається з пункту 3.3 договору факторингу № 191124/2 від 19.12.2024, у ньому не відображена ціна продажу за договором, оскільки при виготовленні позивачем фотокопії, ця інформація була ним прихована. У Акті прийому-передачі Реєстру Боржників, що є додатком до договору факторингу № 191124/2 від 19.12.2024 не відображена ціна відступлення права вимоги за кредитним договором позики № 17943-07/2024 від 15.07.2024 ркоу. Таким чином, позивачем не надано доказів сплати визначеної ціни продажу за договором - оплати за відступлення права вимоги по договору факторингу № 191124/2 від 19.12.2024, таким чином позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставину переходу права вимоги за кредитним договором позики № 17943\-07/2024 від 15.07.2024 року від ТОВ «Аванс Кредит» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Крім того, слід також зазначити, що до позову додано копію договору факторингу № 191124/2, укладеного 19.11.2024 між ТОВ «ФК «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», відповідно до умов яких зазначені товариства передають (відступають) за плату належні їм права вимоги до боржників, що вказані у реєстрі боржників. Проте зазначена копія договору містить лише окремі аркуші договору, зокрема з наступними розділами: Визначення термінів, що використовуються у даному Договорі; 1. Предмет договору; 2. Гарантії; 3. Порядок розрахунків, а зі змісту вбачається наявність 9 розділів договору, які представником позивача суду не надані. Крім цього, до вказаного договору додано лише один з п`яти зазначених у них додатків, які є їх невід`ємною частиною, а саме копію акту прийому-передачі Реєстру Боржників за договорами факторингу № 191124/2 від 19.11.2024 року. При цьому зміст акту не містить інформацію щодо предмета доказування, зокрема, не зазначено загальну суму заборгованості. Також, у матеріалах справах відсутнє повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором та будь-яке підтвердження про направлення відповідачу такого повідомлення. З приводу відсутності в матеріалах справи належних первинних банківських документів, слід зазначити наступне. В постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, по справі №755/2284/16-ц провадження 61-4685св19 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (пункт 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, в редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов`язків, далі - Положення 254). Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій. До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України. Первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі та мають містити такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства (банку), що склало документ; зміст та обсяг операції (короткий зміст операції та підстава для її здійснення), одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення; особистий підпис (електронний цифровий підпис) та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (абзац другий пункту 4.10. Положення 254). Інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (пункт 5.1 Положення 254). Як було вказано в постанові Верховного суду від 13 травня 2020 р. по справа № 219/1704/17: "Посилання банку на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок є внутрішніми документами. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем не скріплений печаткою, не містить належних відомостей і даних про дату, місце і час її складання як первинного документа, не містить інформацію про посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення банківської операції та правильність її оформлення, як того вимагає пункт 2.1.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, а відтак не може бути належним та допустимим доказом у справі. Таким чином, Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу так як він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій. Лист від ТОВ «Універсальні платіжні рішення» не може бути належним доказом, оскільки відповідно до висновків викладених у постанові Верховного суду від 11.09.2019 по справі номер 755/2284/16-ц доказом надання кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлено Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не може брати до уваги докази які одержанні з порушенням порядку встановлених законом. Також, Позивач надає паспорт споживчого кредиту, однак такий документ не підтверджує факт укладення договору, а лише інформує про наявні кредитні продукти банківської установи тане встановлює юридичних зобов`язань сам по собі. У постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду розглянула питання щодо належності паспорта споживчого кредиту до письмової форми договору споживчого кредитування та дійшла до висновку, що паспорт споживчого кредиту є інформаційним документом, який не фіксує волевиявлення сторін та не містить умов договору, тому не може вважатися письмовою формою договору. Відповідно до ч. 4\~ст. 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. Згідно з ч. 1\~ст. 1 ЦК України\~цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Відповідно до положень ч. 1, 2\~ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3\~ст. 203 ЦК України\~визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1\~ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За нормами ч. 1\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 509 ЦК України\~визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Частиною 1\~ст. 626 ЦК України\~визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до норм ст.\~526,\~527,\~530,\~610, ч.1 ст.612 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.\~Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Частиною 2\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно зі\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У ч. 1\~ст. 513 ЦК України\~зазначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1\~ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 8\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно з п. 22 ч. 1\~ст. 1 цього Закону\~споживач - фізична особа, яка набуває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4\~ст. 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Відповідно до пункту 2 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженому\~постановою Правління НБУ від 05.11.2014 № 705, форми документів за операціями з використанням електронних платіжних засобів установлюються правилами платіжних систем і повинні містити обов`язкові реквізити, визначені цим Положенням. Пунктом 7 цього розділу передбачено, що документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів повинні містити такі обов`язкові реквізити: 1) ідентифікатор еквайра та торговця або інші реквізити, що дають змогу їх ідентифікувати; 2) ідентифікатор платіжного пристрою; 3) дату та час здійснення операції; 4) суму та валюту операції; 5) суму комісійної винагороди; 6) реквізити електронного платіжного засобу, які дозволені правилами безпеки платіжної системи; 7) вид операції; 8) код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 78 ЦПК України\~визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 80 ЦПК України\~визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої\~статті 95 ЦПК України\~письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. У частині другій\~статті 95 ЦПК України\~передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Позивачем не надано доказів на підтвердження укладення договору позики, а саме видачі ТОВ «ФК «Аванс Кредит» (виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо), оскільки за нормами п. 2 ч. 1 ст.\~1046, ч. 2 ст.\~1054 ЦК України\~кредитний договір є укладений з моменту передання грошей. За таких обставин суд констатує недоведеність позивачем факту укладення із відповідачем Договору про надання фінансового кредиту № 17943-07/2024 від 15.07.2024 року на умовах, зазначених позивачем. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту № 17943-07/2024, не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, оскільки він є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер, а також не відповідає вимогам, яким має відповідати доказ здійснення фінансово-господарської операції документ про здійснення операції з використанням електронних платіжних засобів. Крім того, із наданого розрахунку не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум. Ніяких роз`яснень та доказів щодо принципу складення даного розрахунку матеріали справи не містять, а відтак не може бути належним та допустимим доказом у справі. Також, з наданих суду доказів неможливо встановити, у якому обсязі передано право вимоги до відповідача за договором факторингу № 191124/2 від 19.11.2024 року. Належних, допустимих та достатніх доказів у контексті вище перелічених норм законодавства щодо виникнення між позивачем та відповідачем зобов`язальних правовідносин на умовах, зазначених позивачем за Договором про надання фінансового кредиту № 17943-07/2024, суду не надано. З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про недоведеність порушення прав позивача за Договором про надання фінансового кредиту № 17943-07/2024, за захистом яких він звернувся до суду, й відсутність підстав для задоволення позовних вимог. За таких обставин в задоволення позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed