Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

17.02.2025 [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом про поділ майна подружжя, за змістом якого просить суд: - визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] : житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 190,9 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , -та земельну ділянку площею 0,10 га, на якій він розташований, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; - припинити право особисто приватної власності [PERSON] на вказане нерухоме майно та визнати за позивачем [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, по частці за кожним, на: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 190,9 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , - та земельну ділянку площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.2-7). Обґрунтовуючи позов, [PERSON] зазначив, що з 27 жовтня 2007 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Який було розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2024 року. Від шлюбу у сторін народилися двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу сторонами було набуте майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 190,9 кв.м., та земельна ділянка площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , та були зареєстровані за відповідачкою. 10.04.2025 до суду надійшов відзив (а.с.58-64), поданий від імені відповідачки її представником [PERSON] . За змістом поданого відзиву відповідач просить відмовити у задоволенні позову та запропонувати сторонам укласти мирову угоду. Відповідач визнає право позивача на частку у спільно набутому будинку, проте вказує, що твердження позивача про неможливість мирного врегулювання питання щодо поділу майна є необґрунтованим, що позивач жодного разу не ініціював переговорів, а також, що відповідач, сподіваючись на добросовісність колишнього чоловіка, не порушувала питання поділу майна, виходячи з інтересів дітей. [PERSON] пропонує провести переговори для визначення конкретних умов поділу спірного майна, а саме: визначити частки кожного з подружжя у спільному майні з урахуванням реального внеску кожної сторони в його придбання та утримання; вирішити питання грошової компенсації за частку майна, якщо одна зі сторін отримає у власність об`єкт нерухомості в більшому розмірі; домовитися про порядок використання спірного майна в інтересах дітей; врегулювати питання, що можуть виникати у зв`язку з поділом майна. 05.06.2025 в системі «Електронний суд» представником відповідача адвокатом Осадчим П.Ю. подано, 06.06.2025 Бориспільським міськрайонним судом Київської області було зареєстровано, заяву про затвердження мирової угоди з проханням : затвердити мирову угоду, укладену між сторонами, та закрити провадження у справі, визначивши, що всі витрати, понесені сторонами, відносяться за рахунок сторін, які їх понесли (а.с.77-78). До вказаної заяви представник відповідача долучив проект мирової угоди без дати та без підписів сторін (а.с.82-83). Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2025 року було відкрито провадження за правилами загального судочинства та призначено до підготовчого засідання (а.с.27-28). Протокольною ухвалою суду від 06.06.2025 заяву про затвердження мирової угоди залишено без задоволення (а.с.85-86). Ухвалою від 27 червня 2025 року підготовче засідання було закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с.93). У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Кір`ян Н.В. позов підтримали. Позивач надав пояснення, що до звернення з позовом до суду намагався обговорити з відповідачкою питання поділу будинку і земельної ділянки, проте розмови в них не вийшло, вони не могли порозумітися. Після звернення з позовом до суду, коли відповідач приїздила в Україну, вони так і не могли спокійно поговорити і домовитися щодо позасудового вирішення спору. Представник позивача Кір`ян Н.В. також зазначила, що не отримала від іншої сторони пропозиції зустрітися, щоб обговорити і підписати мирову угоду. Звернула увагу, що позивач не може зареєструватися у спірному будинку , у якому фактично проживає, та де з ним також проживали їх спільні з відповідачкою діти. Оскільки будинок побудований на земельній ділянці, яка межує із земельною ділянкою та будинком батьків колишньої дружини, між ними постійно виникають конфлікти, здійснюються виклики поліції, а позивач не має документального підтвердження, що він є співвласником спірного нерухомого майна. Представник відповідачки адвокат Осадчий П.Ю. у підготовчому засіданні визнав, та в ході судового розгляду не заперечував, що будинок і земельна ділянка були набуті сторонами за час шлюбу та за спільні кошти. Разом із з цим вважає, що позивач діяв недобросовісно, не звертався до відповідачки з пропозицією оформити їх частки у майні, доказів, які б підтверджували факт звернення та відсутність згоди з питання поділу між сторонами не надав. Крім того, позивач проігнорував направлену йому для підписання мирову угоду. На його переконання позивач ініціював звернення до суду без будь-яких належних підстав, у тому числі зазначив, про те, що його витрати на правничу допомогу складають 80000грн., що також свідчить про відсутність добросовісності у діях позивача. З цих підстав відповідач позов не визнає, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , з 27 жовтня 2007 року по 05 листопада 2024 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними Свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , та який було розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2024 року, яке набрало законної сили (а. с. 12,15-17). Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтв про народження (а.с.13,14). Сторонами під час шлюбу набуто наступне нерухоме майно: - земельна ділянка площею 0,10 га, кадастровий номер 3210500000:11:036:0020, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2282286232105), дата державної реєстрації речового права власності - 28.01.2021, підстава державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯМ №111274, виданий 20.02.2012, видавник: відділ Держкомзему у м Бориспіль Київської області; - житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 190,9 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2282353832105), дата державної реєстрації речового права власності 03.02.2021, підстава - декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер : КС101201109112, видавник: відділ Державного архітектурно-будівельного контролю Бориспільської міської ради; технічний паспорт, серія та номер б/н, виданий 03.08.2020, видавник : КП «Бориспільське БТІ»; висновок щодо підтвердження адреси, серія та номер : 04-05/228, виданий 22.01.2021, видавник: Управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради. Нерухоме майно зареєстровано на праві власності за відповідачкою [PERSON] . Ці обставини повністю визнано представником відповідача та підтверджуються відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованими станом на 03.02.2025 (а.с.19-20). Відповідно до ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із вимогами частин 1, 2 статті 60\~Сімейного кодексу\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення містяться у ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України. Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61\~Сімейного кодексу\~України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.5 ст.61 Сімейного кодексу України в редакції, чинній на 20.02.2012 (дату видачі державного акту на право власності на земельну ділянку на ім`я відповідача), об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є також земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Згідно ст.\~63\~Сімейного кодексу\~України дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно з частиною 1 статті 69, частиною 1 статті 70\~Сімейного кодексу\~України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 3 ст.\~372\~Цивільного кодексу\~України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Суд враховує, що зустрічних вимог, що відступу від засад рівності часток у спільній сумісній власності подружжя відповідач не заявляє. Питання щодо поділу спільно нажитого майна у позасудовому порядку сторонами вирішено не було. У томі числі і після звернення позивача з вищевказаним позовом до суду. В цьому зв`язку суд звертає увагу, що проект мирової угоди сторонами не підписаний, у тому числі не був він підписаний і відповідачем чи її представником. Наведене на переконання суду спростовує заперечення представника відповідача, про те, що спір між сторонами щодо поділу майна відсутній. Своїм правом на подання заяви про визнання позову в порядку, визначеному ст.ст.49,206 ЦПК України відповідач не скористалась. Відповідно до вимог ч.ч.9,10 ст.7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. З урахуванням викладеного є усі підстави для ухвалення рішення щодо задоволення позовних вимог та визнання за позивачем права власності на частину спірного нерухомого майна. Згідно із ч.1, ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору, який у цій справі складає 3 (три) прожиткових мінімума для працездатних осіб та дорівнює 9084 гривні, які сплачені позивачем при зверненні з позовом до суду (а.с.1). Згідно із заявою представника позивача, зробленою до завершення судових дебатів, заяву про стягнення витрат на правничу допомогу буде подано додатково. На підставі викладеного,

Outcome: approved