Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з зазначеною позовною заявою до відповідача, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами на загальну суму 93293,00 грн, а також судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що 24 травня 2024 року, 17 червня 2024 року, 01 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» (далі - ТОВ «Аванс Кредит») та [PERSON] були укладені кредитні договори № 36927-05/2024, № 23441-06/2024, № 00176-06/2024, які підписані електронним підписом позичальника, шляхом використання одноразового ідентифікатора. Також, 05 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - ТОВ «1 БАНК») та [PERSON] був укладений договір позики № 2986162. 21 жовтня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 21102024, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників та набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитними договорами. Крім того, 14 червня 2021 року між ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 БАНК» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «1 БАНК» права вимоги до боржників та набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики № 2986162 від 05 липня 2024 року. У зв`язку з тим, що відповідач порушив зобов`язання за кредитними договорами ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 93293,00 грн. та понесені судові витрати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим у справі визначено суддю Варгаракі С.М. Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 13 травня 2025 року цивільна справа прийнята до провадження, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Відповідачеві визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Одночасно, роз`яснено учасникам справи, що відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Вказана ухвала суду була направлена відповідачеві за зареєстрованим місцем проживання, однак поштовий конверт повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд цивільної справи, судом надано можливості та достатньо часу ознайомитись з позовною заявою та надати свої заперечення. У відповідності до статті 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін, а тому суд, у відповідності до частини 5 статті 279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з вимогами частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, у зв`язку з чим, відповідно до частини 2\~статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 травня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» (а.с. 22, 23) та [PERSON] , відповідачем у справі, було укладено договір про надання фінансового кредиту № 36927-05/2024 (а.с. 7-9), відповідно до якого ТОВ «Аванс Кредит» надало відповідачу кредит у безготівковій формі у національній валюті на рахунок відповідача включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] у розмірі 9000 грн зі сплатою 1,50 % в день, строком на 120 днів, тобто до 20 вересня 2024 року. [PERSON] , відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до кредитного договору, був зобов`язаний до 20 вересня 2024 року вносити на погашення кредиту щомісячні платежі, відповідно до встановленого графіку загальна вартість кредиту 25200 грн (а.с. 10). Зазначений договір про надання фінансового кредиту, графіку платежів, який є додатком № 1 до кредитного договору, паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем [PERSON] електронним підписом W3194. Як вбачається\~з листа\~ТОВ «Універсальні\~платіжні рішення»\~№ 3466_250130174107\~від 30\~січня 2025\~року,\~успішно прийнято\~платежі на\~користь AVANSCREDITLLC\~24\~травня 2024\~року на\~суму 9000\~грн,\~маска картки\~ [NUMBER] ,\~номер транзакції\~в системі\~iPay.ua\~ 405862401,\~призначення платежу:\~зарахування 9000\~грн на\~картку [NUMBER] (а.с. 13). Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем за кредитним договором № 36927-05/2024 від 24 травня 2024 року становить 23850 грн, яка складається із заборгованості: за кредитом у розмірі 9000 грн, за відсотками 14850 грн, за штрафними санкціями 2025 грн (а.с. 14-15). 01 червня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» (а.с. 41, 42) та [PERSON] , відповідачем у справі, було укладено договір про надання фінансового кредиту № 00176-06/2024 (а.с. 26-28), відповідно до якого ТОВ «Аванс Кредит» надало відповідачу кредит у безготівковій формі у національній валюті на рахунок відповідача включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] у розмірі 6000 грн зі сплатою 1,50 % в день, строком на 120 днів, тобто до 28 вересня 2024 року. [PERSON] , відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до кредитного договору, був зобов`язаний до 28 вересня 2024 року вносити на погашення кредиту щомісячні платежі, відповідно до встановленого графіку загальна вартість кредиту 16800 грн (а.с. 29). Зазначений договір про надання фінансового кредиту, графіку платежів, який є додатком № 1 до кредитного договору, паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем [PERSON] електронним підписом W1564. Як вбачається\~з листа\~ТОВ «Універсальні\~платіжні рішення»\~№ 3466_250130174106\~від 30\~січня 2025\~року,\~успішно прийнято\~платежі на\~користь AVANSCREDITLLC\~01\~червня 2024\~року на\~суму 6000\~грн,\~маска картки\~ [NUMBER] ,\~номер транзакції\~в системі\~iPay.ua\~ 412677569,\~призначення платежу:\~зарахування 6000\~грн на\~картку [NUMBER] (а.с. 32). Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем за кредитним договором № 00176-06/2024 від 01 червня 2024 року становить 19800 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 6000 грн, заборгованості за відсотками 13800 грн, заборгованість за штрафними санкціями у розмірі 3000 грн (а.с. 33-34). 17 червня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» (а.с. 22, 23) та [PERSON] , відповідачем у справі, було укладено договір про надання фінансового кредиту № 23441-06/2024 (а.с. 17-19), відповідно до якого ТОВ «Аванс Кредит» надало відповідачу кредит у безготівковій формі у національній валюті на рахунок відповідача включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] у розмірі 5000 грн зі сплатою 1,50 % в день, строком на 120 днів, тобто до 14 жовтня 2024 року. [PERSON] ,\~відповідно до\~графіку платежів,\~який є\~додатком №\~1\~до кредитного\~договору,\~був зобов`язаний\~до 14\~жовтня 2024\~року вносити\~на погашення\~кредиту щомісячні\~платежі,\~відповідно до\~встановленого графіку\~загальна вартість\~кредиту 14000\~грн (а.с.\~20). Зазначений договір про надання фінансового кредиту, графіку платежів, який є додатком № 1 до кредитного договору, паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем [PERSON] електронним підписом W3215. Як вбачається\~з листа\~ТОВ «Універсальні\~платіжні рішення»\~№ 3466_250130174106\~від 30\~січня 2025\~року,\~успішно прийнято\~платежі на\~користь AVANSCREDITLLC\~17\~червня 2024\~року на\~суму 5000\~грн,\~маска картки\~ [NUMBER] ,\~номер транзакції\~в системі\~iPay.ua\~ 427720634,\~призначення платежу:\~зарахування 5000\~грн на\~картку [NUMBER] (а.с. 23). Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем за кредитним договором № 23441-06/2024 від 17 червня 2024 року становить 24000 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 5000 грн, заборгованості за відсотками 9000 грн, заборгованість за штрафними санкціями у розмірі 10000 грн (а.с. 24). 05 липня 2024 року між ТОВ «1 БАНК» (а.с. 57, 58-59, 60-61) та [PERSON] , відповідачем у справі, було укладено договір позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) № 2986162 (а.с. 43-46), відповідно до якого ТОВ «1 БАНК» надало [PERSON] кредит у розмірі 7500 грн зі сплатою денної процентної ставки 1,5 %, процентної ставки за понадстрокове користування позикою (її частиною) 5 % в день, процентної ставки з другого дня користування позикою до дати повернення позики 0,01 % в день (фіксована), комісією за надання позики у розмірі 44,71 % (фіксована) від суми наданої позики (що у грошовому виразі складає 3353,25 грн), строком на 30 днів, тобто до 03 серпня 2024 року, орієнтовна загальна вартість позики складає 10875 грн. Як вбачається\~з таблиці\~обчислення загальної\~вартості кредиту\~для споживача\~та реальної\~річної процентної\~ставки за\~договором про\~споживчий кредит,\~яка є\~додатком №\~1\~до договору\~позики загальна\~вартість кредиту\~становила 10875\~грн (а.с.\~47).\~Зазначений договір\~позики,\~таблиця обчислення\~загальної вартості\~кредиту для\~споживача та\~реальної річної\~процентної ставки\~за договором\~про споживчий\~кредит,\~яка є\~додатком №\~1\~до договору\~позики підписані\~ [PERSON] \~за допомогою\~електронного підпису\~одноразовим ідентифікатором 744826. У зв`язку із невиконанням зобов`язань за даним договором, у відповідача за договором позики № 2986162 від 05 липня 2024 року утворилась заборгованість станом на 31 березня 2025 року у розмірі 25643 грн (а.с. 48). Між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 62, 63, 64, 65-67, 68) 21 жовтня 2024 року укладено договір факторингу № 21102024, у відповідності до умов якого право грошової вимоги за договорами про надання фінансового кредиту № 36927-05/2024 від 24 травня 2024 року, № 23441-06/2024 від 17 червня 2024 року, № 00176-06/2024 від 01 червня 2024 року, укладеними між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] , перейшло до TOB «ФК «ЄАПБ» (а.с. 26-38). Згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників від 21 жовтня 2024 року, витягом з Реєстру боржників від 21 жовтня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за вищезазначеними кредитними договорами (а.с. 39, 40). 14 червня 2021 року між ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого право грошової вимоги за договором позики № 2986162 від 05 липня 2024 року, укладеним між ТОВ «1 БАНК» та [PERSON] , перейшло до TOB «ФК «ЄАПБ» (а.с. 49-51). 28 липня 2021 року між ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» була укладена додаткова угода № 2 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року (а.с. 52). 13 червня 2022 року між ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» була укладена додаткова угода № 7 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року (а.с. 53). Згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників № 37 від 26 листопада 2024 року, витягом з реєстру боржників № 37 від 26 листопада 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 25643 грн (а.с. 55, 56). Відповідно до пункту 1.1 договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу), а клієнт відступити фактору право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третім осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, суми грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно з пунктом 1.2 Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року під правом вимоги розуміються права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей боржників, які виникли на підставі договору позики. 26 листопада 2024 року додатковою угодою № 44 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року передбачено, що дана додаткова угода набирає чинності з дати її підписання уповноваженими представниками сторін та є невід`ємною частиною договору. Положення даної додаткової угоди діють включно щодо Реєстру боржників № 37 від 26 листопада 2024 року і не змінюють порядок оплати інших реєстрів (а.с. 54). Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, виходячи з приписів Закону України «Про електронну комерцію», укладення електронного договору можливо шляхом зазначення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Такий правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20. Як вбачається з матеріалів справи, між відповідачем з однієї сторони та ТОВ «Аванс Кредит», ТОВ «1 БАНК» з іншої, склалися кредитні правовідносини на підставі укладених між ними договорів в електронній формі. ТОВ «Аванс Кредит», ТОВ «1 БАНК» виконали свої зобов`язання за договорами та здійснили перекази грошових коштів відповідачу на суми 9000 грн, 6000 грн та 5000 грн, відповідно. Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованість відповідача за кредитним договором № 36927-05/2024 від 24 травня 2024 року становить 23850 грн (заборгованість за кредитом у розмірі 9000 грн, заборгованість за відсотками 14850 грн, заборгованість за штрафними санкціями 2025 грн), за кредитним договором № 00176-06/2024 від 01 червня 2024 року становить 19800 грн (заборгованість за кредитом у розмірі 6000 грн, заборгованість за відсотками 13800 грн, заборгованість за штрафними санкціями 3000 грн), за кредитним договором № 23441-06/2024 від 17 червня 2024 року становить 24000 грн (заборгованість за кредитом у розмірі 5000 грн, заборгованість за відсотками 19000 грн, заборгованість за штрафними санкціями 10000 грн), за договором позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) № 2986162 від 05 липня 2024 року становить 25643 грн. Даних про те, що відповідачем були повернуті кошти за вказаними кредитними договорами, матеріали справи не містять. Всупереч принципу змагальності цивільного судочинства, визначеного статями 12, 81 ЦПК України, відповідач не надав свій контррозрахунок боргу за кредитними договорами та не надав жодних доказів на спростування наведених позивачем розрахунків заборгованості за кредитами. У частині 1 статті 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами 1, 2 статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У матеріалах справи наявні належним чином завірені копії договору факторингу № 21102024 від 21 жовтня 2024 року, укладеного між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», акт прийому-передачі реєстру боржників від 21 жовтня 2024 року, витяг з реєстру боржників від 21 жовтня 2024 року. Згідно сталої практики Верховного Суду доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі № 2221/2373/12). Таким чином, вищевказане свідчить про належне укладення між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ«ФК«ЄАПБ» договору факторингу та перехід прав вимоги за кредитними договорами № 36927-05/2024 від 24 травня 2024 року, № 00176-06/2024 від 01 червня 2024 року, № 23441-06/2024 від 17 червня 2024 року. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню за кредитним договором № 36927-05/2024 від 24 травня 2024 року у розмірі 23850 грн, за кредитним договором № 00176-06/2024 від 01 червня 2024 року у розмірі 19800 грн, за кредитним договором № 23441-06/2024 від 17 червня 2024 року у розмірі 24000 грн. Щодо переходу права вимоги від ТОВ «1 БАНК» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) № 2986162 від 05 липня 2024 року суд зазначає наступне. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина 1 статті 519 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі №755/15965/17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/11965/16. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з матеріалів справи договір позики № 2986162 між ТОВ «1 БАНК» та [PERSON] був укладений 05 липня 2024 року, натомість договір факторингу № 14/06/21, за яким ТОВ «1 БАНК» відступило право вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ», був укладений 14 червня 2021 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником [PERSON] , і у первісного кредитора не виникло право вимоги за неіснуючим зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу від 14 червня 2021 року. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що договір факторингу був укладений між первісним кредитором ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 14 червня 2021 року, тобто до моменту виникнення у первісного кредитора ТОВ «1 БАНК» права вимоги до [PERSON] за договором позики, укладеним між ними 05 липня 2024 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за договором позики № 2986162 від 05 липня 2024 року у розмірі 25643 грн., оскільки на момент відступлення права вимоги шляхом укладення договору факторингу вимога до боржника не була дійсною і не належала первісному кредитору на момент її відступлення. Оскільки позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики № 2986162, що був укладений 05 липня 2024 року від первісного кредитора - ТОВ «1 БАНК» до позивача по справі, тому відсутні підстави для стягнення заборгованості із відповідача на користь позивача. Вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених ТОВ «ФК «ЄАПБ» вимог позову та стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитними договорами № 36927-05/2024 від 24 травня 2024 року у розмірі 23850 грн, № 00176-06/2024 від 01 червня 2024 року у розмірі 19800 грн, № 23441-06/2024 від 17 червня 2024 року у розмірі 24000 грн. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України). Враховуючи ціну позову 93293 грн, за яку позивачем було сплачено 3028 грн, часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» - на суму 67650 грн, відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача підлягає 2195,71 грн (3028 х 67650 : 93293). На підставі статей 11, 509, 512, 513, 514, 516, 525, 526, 530, 610, 612, 626, 627, 628, 638, 639, 1049, 1054, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: partial