Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача\~ \~ \~ \~ \~ \~ ТОВ «ФК «ЕЙС» звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №137457 від 17.04.2024 у розмірі 14 494,10 грн, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2\~422,40 грн та витрати на професійну правову допомогу в сумі 7\~000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 17.04.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] укладено електронний кредитний договір №137457 (далі кредитний договір), який підписаний останнім за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, на підставі вказаного договору відповідачу було надано кредит у сумі 10 667,00грн строком на 84 дні, з 17.04.2024 по 10.07.2024. 10.10.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» то ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу №10102024, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Зазначав, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем кредитних зобов`язань виникла заборгованість на загальну суму 14\~494,10 грн, з яких, 9447,43 сума заборгованості за кредитом, 4644,67 сума заборгованості за відсотками, 402,00 грн комісія за кредитним договором. Відповідач не скористався правом відзиву на позов, у встановлений судом строк відзив на позов не подав. Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи 12.05.2025 Горішньоплавнівським міським судом Полтавської області постановлено ухвалу, якою відкрите провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів від АТ КБ «ПриватБанк» про надання відповідачу кредиту. 02.06.2025 на виконання вимог суду в ухвалі про відкриття провадження у справі АТ КБ «ПриватБанк» подано витребувану інформацію. У відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось. Відповідно до\~частини 5 статті 279 ЦПК України\~судом розглянуто\~справу в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~без повідомлення\~сторін за\~наявними у\~справі матеріалами. Фактичні обставини, встановлені Судом Суд дослідив та оцінив докази у справі та встановив, що 17.04.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] укладено електронний кредитний договір №137457, який підписаний останнім за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту 1.1-1.2 Договору, цей договір, що укладається Позичальником складається з цієї індивідуальної частини договору про споживчий кредит (далі індивідуальна частина), графіку(ів) платежів, які містять персональні умови кредитування Позичальника та загальної для всіх клієнтів Кредитодавця публічної частини договору про споживчий кредит (далі публічна частина), що розміщена на веб-сайті Кредитодавця https://finx.com.ua (далі сайт Кредитодавця) за посиланням: https://finx.com.ua/docs. Позичальник укладає Договір, приєднується до публічної частини, приймає умови індивідуальної частини та графіку(ів) платежів, як невід`ємних частин (складових) Кредитного договору, шляхом підписання цієї індивідуальної частини/акцепту, як це передбачено розділом V цієї індивідуальної частини. З моменту підписання цієї індивідуальної частини/акцепту, Договір про споживчий кредит набуває чинності. Позичальник засвідчує, що до укладення Договору отримав та ознайомився, зокрема, з цією індивідуальною частиною, графіком платежів за кредитним договором, паспортом споживчого кредиту, публічною частиною Договору, Правилами надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту Кредитодавця (далі Правила), а також іншою інформацією необхідною для прийняття ним свідомого рішення про укладення Договору та отримання кредиту, у т.ч. передбаченою ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інформацією та документами розміщеними на сайті https://finx.com.ua/. У випадку, якщо будь-яка інформація не була отримана Позичальником або є йому незрозумілою, Позичальник повинен відмовитись від підписання акцепту/цієї індивідуальної частини Договору. Згідно з пунктом 2.1 Договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений в п.2.6. Договору надати Позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.2.2.1 Договору (далі кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.2.6. Договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Сума (загальний\~розмір)\~кредиту становить\~10667,00\~грн (десять тисяч шістсот шістдесят сім грн 00 коп) надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в такому порядку: у розмірі 8000,25 грн на № рахунку/картки Позичальника № [NUMBER] , у національній валюті (далі рахунок Позичальника); у розмірі 2666.75 грн шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно з п.2.5 індивідуальної частини (пункт 2.2-2.2.1 Договору). Проценти за\~користування кредитом\~нараховуються за\~ставкою 390,00%\~річних (пункт 2.3 Договору). Пунктом 2.5 Договору, визначено, шо комісія за надання кредиту складає 2 666,75 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 25,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. Загальний строк\~кредитування за\~цим Договором\~складає 84 дні з 17.04.2024 (дата надання кредиту) по 10.07.2024 (п.2.6 Договору). Відповідно до пункту 2.7-2.7.1 Договору, загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складає (не перевищує) 8917,47\~грн. Денна процентна ставка складає: 0,9952%/день (пп 2.7.1 Договору). Орієнтовна реальна річна процентна ставка (загальні витрати за споживчим кредитом, виражені у процентах річних від загального розміру виданого кредиту) складає 48 115,15% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника (сума загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом) складає 19584,47 грн (п.2.8-2.9.1 Договору) Відповідно до пункту 5.1 Договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Кредитодавця та доступний через веб-сайт Кредитодавця https://finx.com.ua. З довідки від 26.12.2024 № 1597/26-12 вбачається, що 17.04.2024 ТОВ «ФК «Кредіплюс» перераховано грошові кошти відповідачу [PERSON] в сумі 8\~000,25 грн на банківську картку № [NUMBER] . Згідно з інформацією в листі від 21.05.2025 №20.1.0.0.0/7-250519/85052-БТ, наданому АТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] належить картка, відкрита у АТ КБ «ПриватБанк», номер якої збігається із тим, що зазначений в договорі позики. Карту видано клієнту особисто, контактний номер телефону, який знаходиться в анкетних даних клієнта та на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій за платіжною карткою № [NUMBER] , [NUMBER] , що також збігається із даними в договорі позики. Відповідно до виписки по рахунку клієнта [PERSON] за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 17.04.2024 по 22.04.2024, 25.08.2021 відповідачці зараховані грошові кошти в сумі 8\~000,25 грн. 10.10.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» то ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу №10102024, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі за кредитним договором №137457 від 17.04.2024 на загальну суму 14\~494,10 грн, на підтвердження чого свідчить витяг з реєстру боржників до договору факторингу, підписаний клієнтом та фактором, акт приймання-передачі Реєстру № 1 до Договору Факторингу № 10102024 від 10.10.2024, платіжна інструкція про здійснення фактором оплати клієнту за відступлені права вимоги. З наданого позивачем детального розрахунку боргу за кредитним договором від 17.04.2024 №137457 убачається, що відповідачем проведено часткову оплату, направлено первісним кредитором за такими видами призначення: - 30.04.2024 у сумі 1\~219,57 грн - на погашення тіла кредиту; - 30.04.2024 у сумі 1\~600,00 грн - на погашення процентів. Норми права, які застосовані Судом. З огляду на предмет спору, для суду підлягають вирішенню питання, по-перше, щодо укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем, по-друге, стосовно переходу права вимоги від первісного до нового кредитора за договором факторингу. До спірних правовідносин належать застосуванню норми\~Глави 71\~ЦК України щодо виникнення кредитних правовідносин та норми глави 47 цього кодексу щодо підстав та порядку заміни кредитора у зобов`язанні. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Реальним (від лататинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії. При визначенні реального договору суд посилається на позицію ОП КЦС ВС у постанові від 23.01.2019 у справі № 355/385/17. Отже кредитний договір є реальним договором, тобто вважається укладеним з моменту передання позичальникові грошей. Тому обов`язковою умовою укладення між сторонами кредитного договору має бути доведення факту передання кредитодавцем відповідачеві грошових коштів, що є предметом кредитного договору. Відповідно до пункту 1 частини 1\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених\~статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі\~статтею 514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин 1, 2\~статті 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні є відступлення права вимоги за договором факторингу. Зокрема, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України). За змістом частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Частиною другою\~статті 78 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінка Суду. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов таких висновків. Позивачем пред`явлено позов, предметом якого є вимоги останнього до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Із наданих позивачем доказів вбачається, що первинний кредитор та відповідач уклали між собою електронний кредитний договір №137457 від 17.04.2024, відповідач згідно з умовами укладеного кредитного договору отримав від первісного кредитора ТОВ «ФК «Кредіплюс» кредит у сумі 10\~667,00 грн, частину якого в сумі 2 666,75 грн первісний кредитор направив на погашення комісії. Договір укладено зі сторони позичальника шляхом його безпосереднього підписання позивачальником відповідачем електронним підписом. Договір, укладений в електронній формі є таким, що укладений в письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 №127/33824/19. Висновки стосовно правомірності укладення сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, зокрема, Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі №234/7159/20. Згідно з вимогами статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Виписка по особовому рахунку відповідача, надана АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду за період з 17.04.2024-22.04.2024 свідчить про перерахування 17.04.2024 первісним кредитором відповідачу грошових коштів у сумі 8\~000,25 грн. Суд зазначає, що означена виписка містить усі необхідні реквізити первинного документа. При вирішенні питання про підтвердження реальності кредиту суд застосовує висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25.05.2021 у справі\~№ 554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21). Так, Верховний Суд у цій справі наголосив, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Суд не ставить під сумнів укладання між первісним кредитором та наступним кредитором договору факторингу, за умовами якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступило ТОВ «ФК «ЕЙС» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі за кредитним договором №137457 від 17.04.2024 на загальну суму 14\~494,10 грн, що вбачається з реєстру боржників до договору факторингу, підписаного клієнтом та фактором, акта приймання-передачі реєстру № 1 до договору факторингу № 10102024 від 10.10.2024, платіжна інструкція про здійснення фактором оплати клієнту за відступлене право вимоги. Водночас, суд критично оцінює розмір заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача за кредитним договором та зазначає, що позивач безпідставно пред`явив вимогу про сплату комісії за кредитним договором, передбаченої в пункті 2.5 договору від 17.04.2024 №137457. У кредитному договорі встановлено умову, згідно з якою комісія за надання кредиту складає 2 666,75 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення договору за ставкою 25,00% від загальної суми кредиту. Суд проаналізував умови договору щодо сплати комісії за надання кредиту та зазначає таке. За правовою природою кредитний договір між первісним кредитором і відповідачем є договором споживчого кредиту. 16.10.2011 набрав чинності\~Закон України № 3795-VI від 22.09.2011 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким частину четверту\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~доповнено нормою такого змісту: «кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною». За загальним правилом, передбаченим\~статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами 2, 3\~ст. 215 ЦК України\~визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011\~у справі щодо офіційного тлумачення положень п. 22, 23 ст.\~1, ст.\~11, ч. 8 ст.\~18, ч. 3 ст.\~22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у взаємозв`язку з положеннями ч. 4\~ст. 42 Конституції України\~(справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення п. 22, 23 ст.\~1, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4\~ст. 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Частиною 4\~статті 42 Конституції України\~передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно зі\~статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 №168,\~банки не\~мають права\~встановлювати платежі,\~які споживач\~має сплатити\~на користь\~банку за\~дії,\~які банк\~здійснює на\~власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за\~дії,\~які споживач\~здійснює на\~користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що\~їх вчиняє\~банк або\~споживач з\~метою встановлення,\~зміни або\~припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Виходячи зі змісту означених норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором у відповідності до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Частинами 1, 2\~статті 228 ЦК України\~передбачено, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09.12.2019 у справі №524/5152/15-ц (провадження №61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу\~статті 228 ЦК України\~нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Отже, суд доходить висновку, що умови в пункт 2.5 кредитного договору про сплату комісії є нікчемними в силу\~статті 228 ЦК України. Відтак, умови підпункті 2.2.1 пункту 2.2 Договору в частині заборгованості позичальника за комісією та порядку її погашення, є нікчемними. Нікчемні умови договору не створюють наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина 1 статті 216 ЦК України). Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (частина 5 статті 216 ЦК України). А тому, направлення первісним кредитором суми кредиту в розмірі 2 666,75 грн на сплату комісії не породжує відповідних правових наслідків. Відповідно й вимога позивача про стягнення з відповідача комісії за кредитним договором у сумі 402,00 грн також є безпідставною. Зважаючи на це, суд застосовує наслідки недійсності нікчемної умови кредитного договору щодо сплати позичальником комісії та зазначає, що заборгованість по кредиту підлягає зменшенню на цю суму і складає 6\~780,68 грн (шість тисяч сімсот вісімдесят грн 68 коп), виходячи з такого розрахунку: 9\~447,43 грн (сума пред`явленої вимоги щодо заборгованості за тілом кредиту) - 2 666,75 грн (сума, що направлена первісним кредитором на погашення комісії згідно з пп 2.2.1, п 2.5 кредитного договору). Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково, у загальній сумі 11 425, 35 грн (одинадцять тисяч чотириста двадцять п`ять грн 35 коп), у тому числі, 6\~780,68\~грн \~заборгованість по\~кредиту;\~4\~644,67\~грн - заборгованість по відсотках. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно зі статтею 133 ЦПК України\~ судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2 статті 141 ЦПК). За правилами частини 8\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником позивача подано заяву про розподіл судових витрат та стягнення з відповідача, крім витрат на сплату судового збору в сумі 2\~422,40 грн, витрат на професійну правову допомогу в сумі 7 000,00 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано суду такі документи: - договір про надання правової допомоги від 04.02.2025 №04/02/25-01, укладений між ТОВ «ФК «ЕЙС» в особі директора Полякова О.В. та АБ «Тараненко та партнери» в особі керуючого партнера Тараненка А.І.; - акт прийому-передачі наданих послуг, згідно з яким виконавець надав, а замовник прийняв послуги, зокрема, такі послуги: складання позовної заяви - 5\~000,00 грн; вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника 1\~000,00 грн; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за - 500,00 грн; підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів 500,00 грн, загальна вартість наданих позивачу послуг становить 7\~000, 00 грн. З переліку зазначених в акті послуг, суд вважає підтвердженими лише послуги щодо складання позовної заяви в сумі 5\~000,00 грн. Оскільки позов ТОВ «ФК «ЕЙС» задоволено частково, суд покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1\~909,52 грн, виходячи із розрахунку: (11 425,35 грн (розмір задоволеного позову) х 2\~422,40 грн (сума сплаченого позивачем судового збору) : 14\~494,10 грн (сума пред`явленого позову)) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3\~941,38 грн, виходячи з розрахунку: (11\~425,\~35\~грн (розмір задоволеного позову) х 5\~000,00 грн (розмір витрат на правову допомогу позивача) : 14\~494,10 грн (сума пред`явленого позову)).

Outcome: partial