Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-07 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (надалі також позивач, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», кредитодавець, кредитор) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] , позичальник, клієнт) про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 32352,60 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 жовтня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (надалі також товариство, первісний кредитор) та [PERSON] було укладено договір №7213856 про надання споживчого кредиту (надалі також договір №7213856 від 28.10.2023, кредитний договір, договір) відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти на умовах кредиту у сумі 7000,00 грн, а відповідач зобов`язав повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та строки, визначені договором. Договір підписано електронним підписом споживача, відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію». За доводами позовної заяви, товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в розмірі 8000,00 грн, шляхом їх перерахування на платіжну картку відповідача, строком на 360 днів, за стандартною процентною ставкою у розмірі 1,99 % в день, на умовах, визначених кредитним договором. Натомість, відповідач не виконав умов договору, кредитні кошти не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив. 25 липня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позивачем укладено договір факторингу №25.07/2024-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 25 липня 2024 року до Договору факторингу №25.07/2024-Ф від 25.07.2024 ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №7213856 від 28.10.2023 на загальну суму 19815,60 грн, яка складається із заборгованості: за основною сумою боргу - 7000,00 грн та процентами - 12815,60 грн. Підставою позову у цій справі є наявність у відповідачки непогашеної заборгованості за договором №7213856 про надання споживчого кредиту від 28.10.2023 у загальному розмірі 32352,60 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) - 7000,00 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими первісним кредитором - 12815,60 грн, нараховані позивачем відсотки - 12537,00 грн, вимоги про стягнення якої заявлені позивачем у цій справі. Також позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь судові витрати, що складаються із суми 2422,40 грн сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду позивач повідомлений належним чином. Відповідач скористався процесуальним правом на подання відзиву та через свого представника - адвоката Зачепіло З. Я. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначила, що умови кредитного договору встановлюють вимогу щодо сплати позичальником непропорційно великої суми плати за користування кредитними коштами, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Також, за доводами відзиву на позовну заяву, позивачем нараховані відсотки за процентною ставкою, розмір якої перевищує законодавчо встановлений максимальний поріг. Також сторона відповідача наполягає на відсутності у матеріалах справи докази перерахування відповідачу грошових коштів в якості кредиту. Належним доказом заборгованості відповідача за тілом кредиту може бути виписка по картковому рахунку, яка повинна досліджуватися разом з іншими доказами. Разом з тим, позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору - розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру тощо) або виписки із банківського рахунку, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Крім того, представник відповідача наголошує на відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі права вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до позивача. Відтак, представник відповідача зазначає про необґрунтованість доводів позовної заяви про перехід до позивача права вимоги за кредитним договором. Стосовно стягнення витрат на правову допомогу, представник відповідача звертає увагу суду на те, що при визначені суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У відзиві на позов представник відповідача наполягає на непропорційності заявлених позивачем до відшкодування витрат на правову допомогу предмету позову, а тому вартість правових послуг вочевидь є завищеною. У судові засідання ні відповідач, ні його представник не з`явилися. Представником відповідача у відзиві на позовну заяву заявлено про розгляд справи без участі представника відповідача. У задоволенні позовних вимог представник відповідача просила відмовити в повному обсязі. Представник відповідача, адвокат Столітній М. М., подав відповідь на відзив, в якому заперечив проти доводів сторони відповідача, наголосивши, що кредитний договір укладено, а його умови погоджені сторонами. Позивачем надані достатні докази на підтвердження перерахування кредитних коштів. Розрахунок заборгованості відповідача ґрунтується на умовах договору та відповідає законодавчим вимогам. Правочин факторингу вчинено, наслідком чого є перехід прав вимоги за кредитним договором до позивача. Зважаючи на означені доводи, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Сторона відповідача процесуальним правом на подання заперечень на відповідь на відзив не скористалася. ІІ. Рух справи. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання учасників справи. 24 квітня 2025 року до Баришівського районного суду Київської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», за підписом представника, адвоката Столітнього Михайла Миколайовича (а.с. 2-19). Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 29.04.2025 відкрито провадження (спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін) в означеній справі, судове засідання призначено на 28.05.2025 (а.с. 141-142). Крім того, ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 29.04.2025 витребувані відповідні докази та інформація, що містить банківську таємницю (а.с. 143). У позовній заяві, поданій через систему «Електронний суд», міститься клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи позивач не заперечує (а.с. 18). У судове засідання 28.05.2025 сторони та/або їх представники не з`явилися. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 28.05.2025 розгляд справи відкладено на 08.08.2025 (а.с. 166). 03.06.2025 до суду надійшли документи та інформація, надані на виконання ухвали суду від 29.04.2025 (а.с. 167). 25.07.2025 представником відповідача, адвокатом Зачепіло З. Я. поданий відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості (а.с. 192-197). 29.07.2025 представник позивач, адвокат Столітній М. М. подав відповідь на відзив (а.с. 204-210). У судове засідання 08.08.2025 сторони та/або їх представники не з`явилися. Про дати, час та місце розгляду справи позивач повідомлений належним чином (а.с. 146-151, 176-184). Рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу повернулись із позначками «одержувач відсутній за вказаною адресою», проставленими 27.05.2025 та 17.07.2025, що відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також ЦПК України) вважається належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 157-158, 190-191). Крім того, відповідач викликався до суду шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 186). Судове засідання 28.05.2025 відкладалося з огляду на неявку відповідача та ненадходження витребуваних судом доказів. Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (з огляду та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. До позовної заяви доданий договір №7213856 про надання споживчого кредиту, укладений 28 жовтня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] (а.с. 27-36), за умовами якого позичальнику надається кредит у сумі 7000,00 грн на 360 днів, періодичність платежів кожні 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 1,99% в день або за зниженою процентною ставкою 0,995 % в день, яка застосовується, якщо споживач до 27.11.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . На підтвердження зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача позивач надав лист Товариства з обмеженою відповідальністю «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», в якому повідомлено про успішність операції про перерахування 28.10.2023 коштів у сумі 7000,00 грн на платіжну картку [NUMBER] (а.с. 116-119). 25 липня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №25.07/2024-Ф (а.с. 127-135), відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до п.1.1. означеного договору перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. На підтвердження права вимоги до відповідача за договором №7213856 від 28.10.2023 позивач надав витяг з Реєстру боржників від 25.07.2024 до договору факторингу № 25.07/2024-Ф від 25.07.2024, який не містить підписів уповноважених осіб та печаток сторін означеного договору факторингу (а.с. 20). За твердженням позивача, відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість. На підтвердження розміру заборгованості позивач надав складені ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та власне позивачем документи із розрахунком заборгованості за договором №7213856 від 28.10.2023 на загальну суму 32352,60 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) - 7000,00 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими первісним кредитором - 12815,60 грн, нараховані позивачем відсотки - 12537,00 грн (а.с. 45-56, 57-59). Позивач вважає, що відповідачем порушені умови договору №7213856 від 28.10.2023, заборгованість за яким підлягає стягненню в примусовому порядку. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Зміст спірних правовідносин. Щодо змісту кредитного договору, а також правового регулювання питань стягнення заборгованості за кредитним договором, що складаються із сум основного боргу та процентів за користування кредитними коштами, суд застосовує такі норми права. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із статтею 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Пунктами 5 та 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України. Як слідує із статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. За п. 8 - 16 Положення про порядок здійснення безготівкових розрахунків в Україні в національній валюті в особливий період, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 23.12.2003 № 577 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), уповноважений банк здійснює переказ коштів у разі функціонування системи електронних платежів Національного банку в порядку, встановленому нормативно-правовим актом Національного банку, який регулює безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті. Уповноважений банк здійснює переказ коштів із рахунків суб`єктів господарювання на підставі платіжного доручення, оформленого на паперових носіях, у разі тимчасового порушення функціонування системи автоматизації банку або внутрішньобанківської міжфілійної платіжної системи (далі - ВМПС), або порушення роботи СЕП. Детальний порядок здійснення безготівкових розрахунків регламентовано Інструкцією про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 163 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), пункт 27 якої передбачає заповнення надавачем платіжних послуг реквізитів «дата прийняття до виконання» і «дата виконання» та засвідчення їх власноручним підписом уповноваженого працівника надавача платіжних послуг (зокрема, банку). За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.01.2018 у справі №161/16891-15, банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. За висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 16.09.2020 у справі №200/5647/18, від 28.08.2023 у справі № 206/3009/15, банківські виписки рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Щодо правового регулювання питання відступлення прав вимоги за кредитним договором на умовах факторингу. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (статті 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно із статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Норми процесуального права, що підлягають застосуванню. Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 2, 3 ст. 12 ЦПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За п. 2, 4, п. 6, п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. За ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Зміст спірних правовідносин полягає у виконанні/невиконанні сторонами своїх зобов`язань за кредитним договором. Предметом позову є стягнення заборгованості позичальника (відповідача) внаслідок неповернення суми кредиту та несплати процентів річних, суми комісії. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а також, у випадку відступлення права вимоги за кредитним договором, - наявність та дійсність обставин переходу прав вимоги до нового кредитора. На позичальника покладається обов`язок довести повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору, прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань та наявність дійсних прав вимоги, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. V. Мотивована оцінка аргументів учасників справи. Висновки суду за результатами розгляду позову. За результатами дослідження фактичних обставин, що мають визначальне значення для розгляду цієї справи, зважаючи на докази, надані на їх підтвердження, а також застосувавши релевантні норми права, суд зазначає та виснує таке. Судом встановлено, що договір №7213856 про надання споживчого кредиту від 28.10.2023 підлягав укладенню між сторонами в електронній формі, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію». Суд констатує, що позивачем не доведено, що номери телефонів, зазначених у розділі 10 «Реквізити та підписи сторін» належать саме відповідачу, як і те, що одноразовий ідентифікатор С2671, зазначений у кредитному договорі, був направлений на номер телефону, належний відповідачу, та використання саме відповідачем означеного ідентифікатора для укладення договору. Що стосується листа ТОВ «УНВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», наданого позивачем на підтвердження виконання первісним кредитором своїх зобов`язань за кредитним договором, то суд зауважує, що він не містить повного номера картки, а також відомостей про отримання кредитних коштів саме відповідачем. Окремо суд зауважує, що згідно із відомостями, наданими банківською установою, інформація про платника та призначення платежу щодо суми 7000,00 грн відсутня, що унеможливлює висновок суду про достатність доказів для висновку про перерахування/отримання грошових коштів у вказаному вище розмірі саме на підставі укладеного договору №7213856 про надання споживчого кредиту від 28.10.2023. Банківських виписок по кредитному рахунку клієнта [PERSON] за відповідний період з дати укладення кредитного договору по дату подання позову, які б підтверджували рух коштів за конкретним банківським рахунком, містили записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та були б підтвердженням виконаних за день операцій, як належного доказу отримання кредитних коштів та заборгованості за ним, матеріали справи не містять. За результатами дослідження питання наявності саме у позивача, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», права вимоги до відповідача, [PERSON] , за кредитним договором суд зазначає та виснує таке. За твердженням позивача, права вимоги за договором №7213856 про надання споживчого кредиту від 28.10.2023 набуті ним на підставі договору факторингу, укладеного з первісним кредитором. На підтвердження наявності прав вимоги до відповідача позивач додав до позовної заяви копію договору факторингу, укладеного між ним та первісним кредитором. Водночас, означений договір не містять інформації про кредитний договір, за яким передається право вимоги, не містять даних про особу-боржника, щодо суми заборгованості та інші необхідні відомості для такого виду договорів, у тексті договору не визначено, які саме права вимоги передаються/відступаються на користь нового кредитора (позивача). При цьому, за умовами означених договорів факторингу, клієнт зобов`язаний відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі боржників. Однак такого реєстру боржників позивач до суду разом з позовною заявою не надав. Витяг з реєстру боржників до договору факторингу, наданий позивачем на підтвердження обставин переходу до нього прав вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем, не містить підписів уповноважених осіб та печаток сторін договору факторингу. Означений документ містить лише засвідчувальний напис «згідно з оригіналом» та підпис посадової особи з відтиском печатки позивача щодо власне засвідчувального напису. Окремо суд зауважує, що у будь-якому випадку означений документ не є належним чином засвідченою копією оригіналу реєстру прав вимоги, який мав бути підписаний обома сторонами правочину факторингу. Відтак, у суду відсутні підстави для висновку, з огляду на надані позивачем докази, про дійсність обставин переходу прав вимоги за договором №7213856 про надання споживчого кредиту від 28.10.2023 від первісного кредитора до позивача. Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд констатує недоведеність заявлених позовних вимог належними, допустимими та достатніми доказами, а саме, - позивачем не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження укладення кредитного договору відповідачем, надання відповідачу кредитних коштів та користування ними, а також не доведено факту переходу до позивача прав вимоги до відповідача за кредитним договором. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст.13 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст.13 ЦПК України). В силу положень ст. 12, 13 ЦПК України саме на позивача покладається доведення обставин, на які він посилається на підтвердження своїх вимог. Отже, за змістом цих норм процесуального права, сторона зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається, доказами, які вона надає самостійно або шляхом витребування доказів судом. Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже зазначені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях. Відтак, суд доходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України. Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн (а.с. 1), який, з огляду на відмову в позові, покладається на позивача. Заявлені позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн не підлягають стягненню із відповідача з огляду на відмову в позові. Враховуючи все вищевикладене,

Outcome: dismissed