Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-07 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України 142 591,60 грн. майнової шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України моральну шкоду, завдану неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в розмірі 85 000,00 грн. та стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у провадженні Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження [NUMBER] з виконання виконавчого листа № 755/7000/19 виданого 23.02.2021 року Київським апеляційним судом щодо зобов`язання [PERSON] передавати [PERSON] малолітню доньку [PERSON] , [INFO] щосуботи та щонеділі з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. в присутності батька у порядку забезпечення позову. В межах виконавчого провадження [NUMBER] головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Іриною Ігорівною були винесені: постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 10.03.2021 року у розмірі 195,30 гривень, постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 10.03.2021 року у розмірі 12 000,00 гривень, постанова про накладення штрафу від 25.09.2021 року у розмірі 1700,00 грн., та постанови про накладення штрафу за повторне невиконання рішення без поважних причин від 27.09.2021, 09.11.2021, 04.10.2021, 11.10.2021, 11.10.2021, 18.10.2021, 09.11.2021, 25.10.2021, 25.10.2021, 01.11.2021, 01.11.2021, 08.11.2021, 08.11.2021, 15.11.2021, 15.11.2021, 22.11.2021, 24.11.2021, 29.11.2021, 29.11.2021, 07.12.2021, 07.12.2021, 13.12.2021, 13.12.2021, 20.12.2021, 20.12.2021, 27.12.2021, 27.12.2021, 04.01.2022, 04.01.2022, 10.01.2022, 10.01.2022, 17.01.2022, 17.01.2022, 24.01.2022, 24.01.2022, 31.01.2022, 31.01.2022, 07.02.2022, та 07.02.2022 років - у розмірі 3400,00 грн. Вказані постанови про накладення штрафу [PERSON] вважає неправомірними, в тому числі у зв`язку із тим, що [PERSON] не була направлена постанова про відновлення виконавче провадження [NUMBER] від 27.08.2021 року, а отже йому не було відомо про відновлення виконавчого провадження; не був направлений виклик (вимога) державного виконавця щодо прибуття сторін виконавчого провадження для визначення місця побачення стягувача з дитиною; постановою про визначення місця побачення стягувача з дитиною від 22.09.2021 було визначено місце побачення стягувача [PERSON] з дитиною [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , без участі боржника та лише з урахуванням позиції стягувача, не було з`ясовано позицію боржника, та не були враховані інтереси дитини, не була направлена боржникові, і в подальшому така була скасована в судовому порядку; відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин; акти щодо невиконання боржником рішення, які складала Головний державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І., не відповідають вимогам чинного законодавства; згідно з правовою позицією Верховного Суду штраф за повторне невиконання рішення суду без поважних причин у розмірі 3400,00 грн. може бути накладений державним виконавцем лише один раз, а винесення необмеженої кількості постанов про накладення на боржника штрафу при кожному наступному невиконанні боржником відповідного судового рішення суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження»; державний виконавець виносила постанови про накладенні штрафів «заднім числом». Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.03.2023 року виконавчий документ: назва документу: виконавчий лист № 755/7000/19 виданий 23.02.2021 документ видав: Київський апеляційний суд про: зобов`язати [PERSON] передавати [PERSON] малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , щосуботи та щонеділі з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. в присутності батька повернути стягувачу; у зв`язку з несплатою штрафів боржником постанови про накладення штрафу від 25.09.2021, 27.09.2021, 04.10.2021, 04.10.2021, 11.10.2021, 11.10.2021, 18.10.2021, 09.11.2021, 25.10.2021, 25.10.2021, 01.11.2021, 01.11.2021, 08.11.2021, 08.11.2021, 15.11.2021, 15.11.2021, 22.11.2021, 24.11.2021, 29.11.2021, 29.11.2021, 07.12.2021, 07.12.2021, 13.12.2021, 13.12.2021, 20.12.2021, 20.12.2021, 27.12.2021, 27.12.2021, 04.01.2022, 04.01.2022, 10.01.2022, 10.01.2022, 17.01.2022, 17.01.2022, 24.01.2022, 24.01.2022, 31.01.2022, 31.01.2022, 07.02.2022 та постанову про стягнення витрат виконавчого провадження виділені в окремі виконавчі провадження. За наслідками наведеного були відкриті виконавчі провадження [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER]. У зв`язку із застосуванням примусових заходів виконання, в тому числі арешту як рахунків фізичної особи, так і рахунків [PERSON] як фізичної особи-підприємця, а також оголошення в розшук транспортного засобу [PERSON] , він вимушений був сплатити заборгованість за виконавчими провадженнями, яка становила (195,30+195,30)+(1700,00+195,30)+39*(3400,00+195,30)=390,60+1895,30+140216,70=142 502,60 грн. [PERSON] неодноразово звертався до ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) та суду за захистом своїх прав щодо протиправності рішень, дій та бездіяльності державного виконавця у межах виконавчого провадження [NUMBER] та виконавчих проваджень які входили до зведеного виконавчого провадження [NUMBER] ([NUMBER]), в тому числі із заявою про відвід виконавця, що завдало йому також моральної шкоди, яку він оцінив у 85 000,00 грн. Дані обставини стали підставою звернення до суду з вказаним позовом. 09 січня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. 02 лютого 2024 року Державна казначейська служба України через Електронний Суд подала відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому просила відмовити у задоволенні позову, оскільки Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного кодексу України, а відповідачем у справі про відшкодування шкоди має є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган державної влади (дії якого призвели до завдання позивачу шкоди), а саме - Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції; стягнення шкоди з Державного бюджету України з єдиного рахунку Казначейства є необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права; для відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника; необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб; належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили; зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом і моральною шкодою; позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, а також причинний зв`язок між діями працівників органів виконавчої служби, про які вказано у позові, та настанням шкоди; заперечував проти розподілу витрат на правничу допомогу. Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подав відзив на позовну заяву, яким просив відмовити в задоволенні позову, наводив інформацію про вчинені виконавчі дії у межах виконавчих проваджень [NUMBER], [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] та [NUMBER]; вказував, що за період з 25.09.2021 по 07.02.2022 боржник для виконання рішення суду за адресою [ADDRESS] згідно графіку встановленого виконавчим документом жодного разу не з`явився, про причини неявки не повідомляв; до боржника застосовано заходи примусового виконання у вигляді накладення штрафів за невиконання рішення суду у відповідності до статей 63, 64-1, 75 Закону України «Про виконавче провадження»; штрафи та витрати виконавчого провадження були виведені в окремі провадження та сплачені боржником добровільно. Позивач подав відповіді на відзиви, якими відхиляв доводи відповідачів та просив задовольнити позовні вимоги, а також додаткові пояснення із посиланням на практика Верховного Суду , згідно з якою ухвалення попереднього судового рішення про визнання протиправними дій (бездіяльності) державного виконавця не є обов`язковим для вирішення іншої справи, у якій розглядаються позовні вимоги про відшкодування збитків (шкоди), завданих такими діяннями, оскільки законодавство не містить обмежень у засобах доказування обставин, що можуть свідчити про протиправність діянь державного виконавця, а суд може самостійно встановити наявність чи відсутність складу відповідного цивільного правопорушення, яке стало підставою для звернення до суду, шляхом оцінки наданих сторонами доказів, зокрема на постанови від 16.11.2022 у справі № 910/6355/20, від 01 лютого 2023 року у справі № 910/14431/18., від 22 лютого 2023 року у справі № 203/798/20 (провадження № 61-10047 св 22), від 28 червня 2023 року у справі № 752/19743/20 (провадження № 61-12850св22), від 28 червня 2023 року у справі № 752/19743/20 (провадження № 61-12850св22), від 27 листопада 2024 року у справі № 904/2573/22 та від 26.01.2022 у справі 916/3322/19; від 11 жовтня 2023 року у справі № 205/6968/19 (провадження № 61-8792 св 23). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved