Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

В липні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки та третьої особи без самостійних вимог про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що він є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Відповідач як матір дитини безвідповідально відноситься до своїх батьківських обов`язків, ухиляється від їх виховання та матеріально не підтримує її. Просив суд позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої дитини [PERSON] .. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та просили задовольнити позов. Представник органу опіки та піклування позов визнав та пояснив, що внаслідок перевірки умов та способу проживання дитини [PERSON] , [INFO] , встановлено злісне ухилення її матері від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених ст. 164 СК України, тому орган опіки та піклування вважає, що наявні всі законні підстави для позбавлення її батьківських прав, що відповідатиме інтересам дитини. Відповідачка подала до суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що працює за кордоном, а тому не має можливості зайнятися вихованням дитини. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши пояснення сторін, думку дитини, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачкою не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати свою дитину, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати їх до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язків батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 164 вказаного кодексу, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , яка народилася в м. Мілан р. Італія [INFO] . Довідкою Генерального консульства України в Мілані № 19 від 25 липня 2023 року підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України. Шлюб між сторонами розірваний рішенням Новоселицького районного суду від 15 липня 2025 року. Судовим наказом, виданого Новоселицьким районним судом 31 липня 2025 року з відповідачки на користь позивача стягуються аліменти на дитину. З матеріалів справи вбачається, що позивач доглядає та матеріально утримує свою дитину, оздоровлює і виховує її. Відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, матеріально її не забезпечує, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не цікавиться її життям, фактично без поважних причин самоусунулася від своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ванчиковецької сільської ради № 223 від 08 серпня 2025 року відповідачку доцільно позбавити батьківських прав щодо своєї малолітньої дитини. Суд в порядку ст. 171 СК України в судовому засіданні вислухав думку дитини [PERSON] , [INFO] , щодо даного спору між її батьками. Остання пояснила, що на даний час проживає разом із батьком, який опікується нею та утримує її. Мати проживає окремо та більшості часу перебуває за кордоном, у зв`язку зі чим вона крайні рідко спілкується із нею. Остання участь у її вихованні не приймає. Статтею дев`ятою Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Згідно правовим положенням, викладених у третьому розділі Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України викладених у п.п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи, що відповідачка свідомо ухиляється від виховання своєї дитини, матеріально не забезпечує її, не спілкується та не цікавиться її фізичним та духовним розвитком, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про позбавлення її батьківських прав. Слід зазначити, що поведінка особи, яка свідомо змінює країну проживання і не бере участі у вихованні дитини, свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні ст. 164 СК України і може бути підставою для позбавлення цієї особи батьківських прав щодо дитини. Саме такого висновку дійшов ВС при вирішенні тотожної справи у своїй постанові від 22 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19. Крім цього, в порядку ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі в виді сплаченого судового збору. На підставі ст.ст. 150, 155, 164-167 Сімейного кодексу України, суд

Outcome: approved