Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

05 листопада 2024 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернулась заявник із вищевказаною заявою окремого провадження, в якій просила суд встановити факт свого постійного проживання разом із матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини внаслідок смерті останньої [INFO] за адресою [ADDRESS] . Свою заяву [PERSON] мотивувала тим, що вона після смерті своєї матері звернувся до приватного нотаріуса Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Іщик М.В. для отримання свідоцтва про право на спадщину, яка залишилась після смерті матері, однак у відповідь отримала відмову у видачі такого свідоцтва, оформлену постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 жовтня 2024 року, обґрунтовану тим, що з огляду на адреси реєстрації місця проживання спадкодавиці та заявника, дати смерті спадкодавиці та дати звернення заявника за оформленням своїх спадкових прав заявник на підставі ст.1268 ч.3 ЦК України не може вважатись такою, що прийняла спадщину. В той же час, заявник вважає, що вона прийняла спадщину після смерті матері в порядку ст.1268 ч.3 ЦК України, оскільки з грудня 2020 року вона та матір до смерті останньої мешкали разом за адресою [ADDRESS] , що підтверджується доказами, долученими до заяви окремого провадження, а також можуть підтвердити свідки. За викладених обставин заявник звернулась до суду із даною заявою окремого провадження, яку просила задовольнити. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2024 року заяву окремого\~провадження прийнято\~до розгляду\~та відкрито\~провадження у\~цивільній справі, яку призначено до розгляду в судове засідання. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2024 року матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~01\~січня 2025\~року матеріали\~цивільної справи\~прийнято до\~провадження та\~призначено до\~розгляду в\~судове засідання\~з повідомленням\~учасників справи. Цією ж ухвалою задоволено клопотання заявника про витребування доказів копії спадкової справи, відкритої після смерті матері заявника. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2025 року, постановленою без оформлення окремого документа, однак із зазначенням у протоколі судового засідання, до участі у справі в якості заінтересованої особи залучено Дніпровську міську раду. В судовому засіданні представник заявника, заявник вимоги заяви підтримали, наполягали на їх задоволенні в повному обсязі з викладених у заяві підстав та обставин. Представник заінтересованої особа Дніпровської міської ради в судовому засіданні проти задоволення вимог заяви окремого провадження заперечував, надав відзив, в якому послався на те, що для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю мають бути встановлені спільне проживання, спільні побут, бюджет та ведення спільного господарства, взаємні права та обов`язки, що не може доводитись лише показами свідків, фотографіями. Заявником не доведено ані спільного побуту, ані спільного бюджету, ані ведення спільного господарства зі спадкодавцем. Заінтересована особа приватний нотаріус Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Іщик М.В. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. За таких обставин суд у відповідності до ст.ст.10, 211, 223, 294 ЦПК України вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за наведеної явки учасників справи. Вислухавши заявника, її представника, представника заінтересованої особи Дніпровської міської ради, допитавши свідків, а також дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені на ступні фактичні та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що заявник є рідною дочкою спадкодавиці [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , внаслідок чого відкрилась спадщина на належне останній за життя майно, що підтверджується копіями паспорту заявника, свідоцтв про народження та одруження заявника, копією свідоцтва про смерть, а також іншими матеріалами спадкової справи. 25 вересня 2024 року заявник звернулась до приватного нотаріуса Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Іщик М.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, у відповідь на що приватним нотаріусом 03 жовтня 2024 року своєю постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину після матері. Відмова мотивована тим, що з огляду на адреси зареєстрованих місць проживання спадкодавиці та спадкоємиці, дату смерті спадкодавиці та дати звернення спадкоємиці за оформленням спадкових прав заявник не може вважатись спадкоємцем, який прийняв спадщину на підставі ст.1268 ч.3 ЦПК України. Згідно копії паспорту заявника, копії витягу з реєстру територіальної громади, копії довідки відділу реєстрації та обліку громадян виконкому Павлоградської міської ради заявник з 20 жовтня 1989 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] , а її матір (спадкодавиця) з 08 квітня 1974 року по 07 лютого 2024 року була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , звідки знята з реєстрації у зв`язку зі смертю. В той же час, відповідно до копії свідоцтва про смерть матір заявника померла в м. Дніпро, згідно копії витягу з амбулаторної картки адресою місця проживання матері заявника значиться [ADDRESS] . Відповідно до копії декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, адресою місця проживання заявника також значиться [ADDRESS] . Згідно копії акту про проживання не за місцем реєстрації від 08 жовтня 2024 року, складеного мешканцями будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та завіреного головою квартального комітету №22, заявник проживала разом зі своєю матір`ю [PERSON] з грудня 2020 року по день смерті останньої [INFO] за адресою [ADDRESS] . Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами заявника, підтвердили наведені у вищевказаному акті про проживання не за місцем реєстрації фактичні обставини, а саме про постійне проживання заявника разом із матір`ю (спадкодавцем) за адресою [ADDRESS] на час відкриття спадщини після смерті останньої. Правовідносини, які виникли між учасниками справи, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі\~ Порядок). Так, відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом ст.ст.293, 315 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений ст.315 ч.1 ЦПК України. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом норм ст.ст.1216, 1217, 1258, 1261 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом норм ст.ст.1268-1270, 1272 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України (шість місяців з часу відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Нормою ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Підпунктом 3.20 п.3 глави 10 розділу ІІ Порядку передбачено, що факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується: витягом з реєстру територіальної громади; довідкою про реєстрацію місця проживання; іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (паспортом громадянина України, виготовленим у формі книжечки, з відміткою про реєстрацію постійного місця проживання громадянина, якщо спадщина відкрилась до 01 грудня 2021 року, рішенням суду тощо). За змістом норм ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» місце проживання житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги. Декларування місця проживання особи повідомлення особою органу реєстрації адреси свого місця проживання шляхом надання декларації про місце проживання в електронній формі з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з подальшим внесенням такої інформації до реєстру територіальної громади. Реєстрація місця проживання (перебування) особи внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи. Згідно ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна. За змістом\~положень ст.ст.1296,\~1297\~ЦК України\~спадкоємець,\~який прийняв\~спадщину,\~може одержати\~свідоцтво про\~право на\~спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Положеннями ст.67 Закону України «Про нотаріат» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Нормою ст.68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. За змістом ст.ст.76, 89, 95, 294 ЦПК України при розгляду судом цивільної справи доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)\~письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)\~показаннями свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази як кожен окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви і необхідність її задоволення, ґрунтуючи своє рішення на наступному. Юридичні факти це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Однак не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами внаслідок визнання їх такими державою і закріплення в законі. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Даний перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Наведена правова позиція суду узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року по справі №320/948/18, Верховного Суду у постановах від 17 листопада 2021 року по справі №759/3119/16-ц, від 26 листопада 2021 року по справі №263/877/21, від 08 грудня 2021 року по справі №543/271/20, 23 грудня 2021 року по справі №554/1618/21, від 24 грудня 2021 року по справі №935/1386/20, від 26 січня 2022 року по справі №568/310/21, від 26 січня 2022 року по справі №282/976/20, листом Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення». За змістом норм чинного процесуального законодавства (ст.ст.293, 315 ЦПК України), якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо ж між сторонами правовідносин із встановлення такого факту вбачається спір про право, питання про його встановлення вирішується в порядку позовного провадження. Схожі за змістом роз`яснення надано у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 березня 2021 року по справі №521/19930/19. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. До таких висновків дійшов Верховний Суду у постанові від 12 листопада 2020 року по справі №750/12880/19. Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою ст.1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Аналогічні правові висновки містять у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року по справі №484/747/17, від 01 липня 2020 року по справі №222/1109/17, від 21 жовтня 2020 року по справі №643/16216/17, від 10 листопада 2021 року по справі №759/19779/18, від 07 червня 2022 року по справі №175/4514/20, від 15 вересня 2023 року по справі №\~203/4638/20. Стосовно обставин правовідносин учасників даної цивільної справи, то судом за наслідками розгляду справи по суті на підставі аналізу змісту наявних у справі доказів, а також пояснень допитаних свідків в контексті приведених вище положень законодавства, правових висновків та усталеної судової практики підтверджено дійсність викладених заявником в обґрунтування її вимог за заявою фактичних обставин, необхідних для задоволення такої заяви окремого провадження. Зокрема, в судовому засіданні знайшли підтвердження ті обставини, що заявник є дочкою та спадкоємцем померлої [INFO] [PERSON] , яка хоча і була зареєстрована із заявником за різними адресами, однак з кінця 2020 року без зміни реєстрації свого місця проживання фактично мешкала разом із заявником за адресою [ADDRESS] до моменту своєї смерті. За таких обставин, враховуючи, що встановлення заявленого юридичного факту необхідно заявнику для подальшого підтвердження прийняття спадщини, а отже належного оформлення своїх спадкових прав, а саме для отримання свідоцтва про право на спадщину, приймаючи до уваги, що встановлення цього юридичного факту не пов`язано із подальшим вирішенням спору про право, враховуючи відсутність у заявника можливості встановити даний юридичний факт в позасудовому порядку, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність вимог заяви окремого провадження, а отже і про можливість її задоволення. Встановлюючи факт постійного проживання заявника зі спадкодавцем, суд враховує, що визначені пп.3.20\~п.3\~глави 10\~розділу ІІ Порядку документи є вичерпним переліком доказів, на підставі яких здійснюється підтвердження факту постійного проживання із спадкодавцем, лише для нотаріусів, а не для суду, оскільки суд при розгляді і вирішенні справ використовує ширше коло джерел та засобів доказування, що вбачається зі змісту ст.ст.76, 89 ЦПК України. Критично суд оцінює заперечення заінтересованої особи у справі Дніпровської міської ради проти задоволення вимог заяви, оскільки такі заперечення ґрунтуються на нерелевантних правових позиція Верховного Суду, зокрема тих, що визначають особливості доказування у справах про приналежність спадкоємця до четвертої черги спадкування (ст.1264 ЦК України) або встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В той же час, у даній справі суду необхідно встановити лише дійсність постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що не є тотожним проживанню осіб однією сім`єю. Частина 3 ст.1268 ЦК України вимагає наявність лише тривалого фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Більш того, спільне проживання заявника та матері у даній цивільній справі доводиться не виключно показами свідків та/або фотографіями, а сукупністю таких доказів разом із низкою письмових. У відповідності до ст.294 ч.7 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved