Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

12.08.2024 представником позивача [PERSON] , адвокатом Ілющенко А.А. через систему «Електронний суд» було подано до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області вищезазначену позовну заяву, яку уточнено 29.08.2024 р., із вимогами до відповідачів: встановити наявність порушень при складанні комісією з розслідування нещасного випадку Акту розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії від 24 листопада 2023 року, що стався 17 вересня 2023 року з позивачем, що полягають у не визначенні нещасного випадку пов`язаного з виробництвом; визнати необґрунтованим неспроможність комісії з розслідування нещасного випадку на виробництві щодо визнання нещасного випадку, що стався позивачем 17 вересня 2023 року пов`язаним з виробництвом; зобов`язати комісію з розслідування нещасного випадку в особі відповідачів Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ», Первинної профспілкової організації незалежної профспілки гірників України шахти «Самарська», третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області усунути допущені порушення шляхом проведення нового розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем 17 вересня 2023 року, з урахуванням висновків суду. Заявою про усунення недоліків (уточненою позовною заявою) про оскарження рішення комісії з розслідування нещасного випадку, поданою через систему «Електронний суд» 19.06.2025, позивач у п.3 позовної вимоги змінив визначення Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області з третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, на відповідача, як той і був зазначений у преамбулі уточненої позовної заяви від 29.08.2024, відповідно просив «зобов`язати комісію з розслідування нещасного випадку в особі відповідачів Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ», Первинної профспілкової організації незалежної профспілки гірників України шахти «Самарська», Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області усунути допущені порушення шляхом проведення нового розслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON] 17 вересня 2023 року, з урахуванням висновків суду.» В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 17.09.2023 він перебував у трудових відносинах із ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» як гірник очисного забою ВСП «Шахтоуправління Дніпровське». О 21:30 на 1003 дренажному штреку позивач послизнувся на вологій поверхні, впав і вдарився головою об анкер, отримавши закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забій, гематому та садна тім`яної ділянки зліва, що спричинило II групу інвалідності. Комісія визнала нещасний випадок не пов`язаним із виробництвом (Акт від 28.11.2023, форма Н-1/НП), що позивач вважає необґрунтованим, оскільки він перебував на робочому місці в робочий час, а висновок комісії суперечить п. 52 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 17.04.2019 №337 (далі - Порядок №337). 18.10.2024 представником відповідача Єлістратовим Р.В. через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на: неналежність відповідача, оскільки комісія з розслідування не є юридичною особою; відсутність доказів травмування на виробництві через відсутність свідків падіння, чисту каску позивача, наявність старого шраму та можливість побутової травми; можливість того, що симптоми позивача (слабкість, нудота) викликані порушенням травлення, а не травмою; відсутність порушень у роботі комісії, яка діяла відповідно до Порядку №337; неможливість суду визнати нещасний випадок пов`язаним із виробництвом, оскільки це виключна компетенція комісії (спеціальної комісії) по розслідуванню нещасного випадку. Третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - надала пояснення, в яких зазначила, що нещасний випадок пов`язаний із виробництвом за п. 52 Порядку №337, посилаючись на окрему думку члена комісії [PERSON] , яка підтверджує перебування позивача на шахті, мокрий одяг, садна та пояснення свідків. Водночас третя особа заперечила позовні вимоги, вважаючи спосіб захисту неналежним та вказуючи на невідповідність змісту вимог позивача, які стосуються третьої особи, обставинам справи. Відповідач - Первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України шахти «Самарська» - відзив не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 17.09.2023 позивач [PERSON] працював гірником очисного забою ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». О 21:30 на 1003 Дренажному штреку позивач послизнувся на вологій поверхні виробки, впав і вдарився головою об анкер, отримавши травму. Факт травмування підтверджується медичними документами: довідкою №10676, листом КНП «Павлоградська ЛІЛ» від 02.11.2023 №1506, комп`ютерною томографією, екстреним повідомленням, висновком від 18.09.2023 №12303. Травма спричинила II групу інвалідності (12.01.2024). Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Ст.3 Конституції України встановлює, що життя і здоров`я людини, її честь і гідність визнаються найвищою соціальною цінністю. У ст.16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22.06.1981 № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Відповідно до ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нещасний випадок - це обмежена в часі подія, спричинена небезпечним виробничим фактором у процесі виконання трудових обов`язків, що призвела до шкоди здоров`ю працівника. Позивач прибув на шахту, отримав наряд, спустився в шахту і перебував на території підприємства в робочий час. О 20:30 робітники зупинилися для прийому їжі, після чого позивач через біль у животі пішов «по нужді». Відповідно до підпункту 3 п. 52 Порядку №337 здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування працівника з цією метою по території підприємства (установи, організації) перед початком роботи та після її закінчення віднесено до обставин, за яких нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) визнаються пов`язаними з виробництвом.Перебування позивача на шахті о 21:30 відповідає критеріям п. 52, який визначає нещасний випадок пов`язаним із виробництвом, якщо він стався на робочому місці в робочий час або під час здійснення заходів особистої гігієни. Комісія, створена відповідно до п. 12 Порядку №337, визнала нещасний випадок не пов`язаним із виробництвом (Акт від 28.11.2023, форма Н-1/НП). Водночас окрема думка члена комісії [PERSON] підтверджує зв`язок із виробництвом, посилаючись на перебування позивача на шахті, мокрий одяг, садна, пояснення свідків [PERSON] і [PERSON] , а також дії [PERSON] , який міг очистити каску. Доводи відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», викладені у відзиві, суд оцінює наступним чином. Щодо неналежності відповідача: Відповідно до уточненої позовної заяви, від 29.08.2024 р., позивач вказує відповідача як «Комісія з розслідування нещасного випадку в особі ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» ел. пошта info@dtek.com тел. 380563268493 адреса вул. Соборна, 76, м. Павлоград Дніпропетровська область 51400 ЄДРПОУ 00178353». Відповідач слушно зазначає, що відповідно до п. 2 ст. 48 ЦПК України - позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідач вказує, що комісія з розслідування нещасного випадку не є фізичною або юридичною особою тому і не може бути відповідачем по даній справі. Так, комісія з розслідування нещасних випадків та/або гострих професійних захворювань (отруєнь), що не підлягають спеціальному розслідуванню утворюється наказом роботодавця не пізніше наступного робочого дня після отримання інформації про нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) від безпосереднього керівника робіт, повідомлення від закладу охорони здоров`я, заяви потерпілого, членів його сім`ї чи уповноваженої ним особи. До складу комісії входять: керівник (спеціаліст) служби охорони праці або посадова особа, на яку роботодавцем покладено виконання функцій з охорони праці (голова комісії); представник територіального органу Пенсійного фонду України; представник первинної організації профспілки (у разі її відсутності - уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці); лікар з гігієни праці територіального органу Держпраці (у разі настання гострого професійного захворювання (отруєння); інші представники підприємства (установи, організації), посадові особи органів Держпродспоживслужби, ДСНС (у разі потреби та за відповідним погодженням), п.п. 12,13 Порядку №337. Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Як роз`яснено у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 N 2 суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «суд знає закони». Застосування цього принципу судом не є безмежним. Застосування судом цього принципу полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору. Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах: від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19; від 08.06.2021 у справі № 662/397/15-ц, провадження № 14-20цс21 та інших. Принцип «суд знає закони», з одного боку, підлягає безумовному застосуванню: суд зобов`язаний застосувати правильні норми права, перекваліфікувавши позов, незалежно від посилань позивача. З іншого боку, перекваліфіковуючи позов за цим принципом, суд може порушити право на справедливий суд як щодо відповідача, так і щодо позивача. У таких умовах слід зважати на принцип змагальності та рівності сторін. Сторін не можна позбавляти права на аргументування своєї позиції в умовах нової кваліфікації. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04.09.2024 у справі № 278/2111/23 (провадження № 61-5586 св 24). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц зазначено, що позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки. Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою. Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. При цьому, «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.» Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. У постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 359/861/19 підкреслено, що « з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.» Аналогічно, у постанові від 07.10.2020 у справі № 705/3876/18 Верховний Суд указав, що «Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).» У даній справі, із урахуванням вищезазначеного, відповідачем є ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ», не зважаючи на формальне зазначення позивачем виходячи із власних міркувань його як «Комісія з розслідування нещасного випадку в особі ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» ел. пошта info@dtek.com тел. 380563268493 адреса вул. Соборна, 76, м. Павлоград Дніпропетровська область 51400 ЄДРПОУ 00178353». Щодо відсутності доказів травмування на виробництві (відсутність свідків, чиста каска, шрам, побутова травма): Відповідач стверджує, що відсутність свідків падіння та чиста каска позивача виключають зв`язок із виробництвом. Однак п. 3 Порядку №337 не вимагає обов`язкової наявності свідків, якщо факт травмування підтверджується іншими доказами. Медичні документи (довідка №10676, лист КНП «Павлоградська ЛІЛ», комп`ютерна томографія) однозначно підтверджують травму, отриману 17.09.2023, яка відповідає опису падіння та удару об анкер. Окрема думка [PERSON] пояснює чисту каску діями [PERSON] , який міг її очистити, та можливим сидячим положенням позивача під час падіння. Пояснення свідків [PERSON] і [PERSON] , наведені в позові та поясненнях третьої особи, підтверджують садна, шишку та мокрий одяг, що узгоджується з впливом вологого середовища. Щодо шраму відповідач посилається на його наявність як доказ можливої побутової травми. Проте позивач підтвердив, що шрам має 20-річну давність, а регулярні медогляди засвідчували його придатність до роботи. Комісія не мала доказів зв`язку шраму з травмою 17.09.2023, що суперечить п. 33 Порядку №337, який вимагає обґрунтованих висновків. Таким чином, припущення про побутову травму є бездоказовим. Щодо порушення травлення як причини симптомів (слабкість, нудота): Відповідач стверджує, що симптоми позивача могли бути спричинені порушенням травлення, а не травмою. Проте медичні висновки (довідка №10676, комп`ютерна томографія, висновок від 18.09.2023 №12303) підтверджують закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку та гематому, які пояснюють зазначені симптоми. Жоден медичний документ не вказує на порушення травлення як причину. Припущення комісії про таку причину не підкріплене доказами, що порушує п. 33 Порядку №337. Щодо відсутності порушень у роботі комісії: Відповідач вважає, що комісія діяла відповідно до Порядку №337. Одночасно, із вказаним твердженням суд не погоджується. Так, комісія не мала доказів побутової травми, порушення травлення чи інших обставин, передбачених п. 53 Порядку №337 (кримінальне правопорушення, загальне захворювання, самогубство); подію закодовано як 24 (інші причини) замість 02.1 (падіння), а причину - як 43 (організаційні) замість 10 (технічні, пов`язані з вологим середовищем); формулювання «не може стверджувати» суперечить п. 33, який вимагає чіткого визначення пов`язаності чи непов`язаності з виробництвом. Комісія не врахувала перебування позивача на шахті в робочий час та вплив вологого середовища як небезпечного фактора, що відповідає п. 52 Порядку №337. Ці порушення підтверджуються окремою думкою [PERSON] , яка вказує на необґрунтованість висновку комісії. Відповідач посилається на постанову ВП ВС від 22.05.2024 (справа № 227/2301/21), стверджуючи, що суд не може визнати нещасний випадок пов`язаним із виробництвом. Суд погоджується, що встановлення такого зв`язку є виключною компетенцією комісії. Проте позивач не просить встановити такий зв`язок, а вимагає перевірити порушення при складанні Акту та зобов`язати провести нове розслідування. За п. 57 Порядку №337 «рішення комісії (спеціальної комісії), зміст акта за формою Н-1 можуть бути оскаржені в судовому порядку потерпілим, членами його сім`ї або уповноваженою ними особою, територіальним органом Пенсійного фонду України, а також іншими органами, установами, підприємствами та організаціями, представники яких брали участь у розслідуванні (спеціальному розслідуванні).» Щодо заперечень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, суд виходить із наступного. Третя особа вважає, що позов не відповідає вимогам ЦПК України. Проте зобов`язання провести нове розслідування є належним способом захисту відповідно до ст. 16 ЦК України та п. 57 Порядку №337, оскільки усуває порушення комісії та забезпечує права позивача. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. (Постанови Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18). Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права. Відтак, за встановлених судом обставин справи суд вважає зобов`язання відповідачів Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ», Первинної профспілкової організації незалежної профспілки гірників України шахти «Самарська», провести розслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON] 17.09.2023 о 21:30 у ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», з урахуванням висновків суду, ефективним способом захисту прав позивача. Вимоги позивача щодо встановлення наявності порушень при складанні комісією з розслідування нещасного випадку Акту розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії від 24 листопада 2023 року, що стався 17 вересня 2023 року з позивачем, що полягають у не визначенні нещасного випадку пов`язаного з виробництвом; визнати необґрунтованим неспроможність комісії з розслідування нещасного випадку на виробництві щодо визнання нещасного випадку, що стався позивачем 17 вересня 2023 року пов`язаним з виробництвом, водночає, не можуть бути визнані ефективними способами захисту прав позивача, та є оцінкою позивачем контекстних обставин справи, які можуть знаходити відповідне відображення у мотивувальній частині судового рішення без їх визначення в його резолютивній частині. Позов, у його прохальній частині відповідно до заяви позивача від 19.06.2025, визначає Головне управління як відповідача. Позивачем не надано доказів ухиляння вказаного відповідача від делегування до складу комісії свого представника відповідно до приписів п.13 п. 57 Порядку №337, чи допущення таким порушень під час розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем 17 вересня 2023 року, що зумовлює відмову у позові до нього за необґрунтованістю. Щодо решти доводів сторін та третьої особи, суд виходить із того що Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень ("Проніна проти України", рішення від 18.07.2006, N 63566/00, п. 23; "Руїз Торія проти Іспанії", рішення від 09.12.1994, Серія A, N 303-A, п. 29).

Outcome: partial