Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

15.04.2025 представник позивача, керівник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» Роман Ревунов, звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 28.04.2025, обґрунтовуючи тим, що 27.05.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 141583. 12.09.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №12092024, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» передало ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників. Відповідно реєстру боржників від 12.09.2024 за договором факторингу №12092024 від 12.09.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки у розмірі 16875,81 грн, з яких: 16471,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3,81 грн - сума заборгованості за відсотками, 401,00 грн - сума заборгованості за комісією.27.04.2024 між ТОВ «ФК «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2811702в електронній формі. 30.10.2024 між ТОВ «ФК «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №30102024, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» передало ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «ФК «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 30.10.2024 до Договору факторингу №30102024 від 30.10.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки в розмірі 14634,13 грн, з яких: 3196,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 5192,13 грн - сума заборгованості за процентами, 5600,00 грн - сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня).01.02.2024 між ТОВ «1Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 2745339, який підписаний електронним цифровим підписом позичальника. 14.06.2021 між ТОВ «1Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/2021, у відповідності до умов якого, ТОВ «1Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «1Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників №39 від 23.12.2024 до Договору факторингу №14/06/2021 від 14.06.2021 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки в розмірі 17567,20 грн, яка складається з: 2536,86 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15030,34 грн - сума заборгованості за відсотками, 0,00 грн - сума заборгованості за пенею.20.06.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 27057-06/2024, який підписаний електронним цифровим підписом позичальника. 21.10.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №21102024, відповідно до якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» права вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 21.10.2024 до Договору факторингу №21102024 від 21.10.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки у розмірі 16800,00 грн, з яких: 3500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 6300,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 7000,00 грн - сума заборгованості за штрафними санкціями.27.06.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 35541-06/2024, який підписаний електронним цифровим підписом позичальника. 19.11.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №191124/2, відповідно до якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» права вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 19.11.2024 до Договору факторингу №191124/2 від 19.11.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки у розмірі 25920,00 грн, з яких: 5400,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 9720,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 10800,00 грн - сума заборгованості за штрафними санкціями. 26.06.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №35085-06/2024, який підписаний електронним цифровим підписом позичальника. 19.11.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №191124/2, відповідно до якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» права вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 19.11.2024 до Договору факторингу №191124/2 від 19.11.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки у розмірі 24000,00 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 9000,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 10000,00 грн - сума заборгованості за штрафними санкціями. Згідно умов кредитних договорів позичальник зобов`язувався повернути кредити, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договорами. Однак, всупереч умовам кредитних договорів, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, тому, позивач просить у судовому порядку стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» заборгованість за Кредитним договором № 141583 у розмірі 16875,81 грн, за Кредитним договором № 2811702 у розмірі 14634,13 грн, за Договором позики № 2745339 у розмірі 17567,20 грн, за Кредитним договором № 27057-06/2024 у розмірі 16800,00 грн, за Кредитним договором № 35541-06/2024 у розмірі 25920,00 грн, за Кредитним договором 35085-06/2024 у розмірі 24000,00 грн, всього 115797,14 грн, а також судові витрати у справі. 29.04.2025 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 29.05.2025 - 11:00. 30.04.2025 судом постановлено ухвалу, якою внесено виправлення до ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 30.04.2025, а саме: зазначено дату постановлення ухвали «30 квітня 2025 року» та дату отримання відповіді на запит з Єдиного державного демографічного реєстру «30.04.2025». 10.05.2025 відповідачка - [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, що зареєстрований судом 14.05.2025, у якому зазначила, що позивачем не було надано до суду жодних доказів видачі їй кредитних коштів за спірним кредитним договором. Надання розрахунку суми заборгованості або витягу з реєстру прав вимоги є недостатнім для підтвердження наявності заборгованості, оскільки розрахунок заборгованості та витяг з реєстру прав вимоги не є первинними документами, що підтверджують факт готівкової чи безготівкової видачі коштів відповідачу, у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Розрахунок заборгованості за кредитом, сам по собі, без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем, не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами, проте у матеріалах даної справи виписка по картковому рахунку відсутня. Таким чином, представником позивача не доведено розмір фактично взятих відповідачем кредитних коштів за умовами договору, не доведено обґрунтованість нарахування відсотків, адже з наданих представником позивача документів неможливо встановити по яку дату нараховувались відсотки за користування кредитом та з якою ставкою. Також, у матеріалах справи не містяться копії договору факторингу між кредитором та позивачем у повному обсязі, у тому числі докази оплати договору факторингу та додатків до нього, щоб підтверджувало належність позивача як нового кредитора у цій справі, адже договір факторингу є імперативно оплатним. Витяг з Реєстру боржників до договорів факторингу, не містить підпису сторін, які би підтверджували дійсність переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором. Більше того позивач не надав докази того, що після укладення Договорів факторингу були виконані вимоги ст. 1082 ЦК України та відповідач отримала письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні була визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Також у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договорами факторингу на час або після їх укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором. Отже, позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до відповідача за Договорами позики від первісних кредиторів до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Станом на час укладення договору факторингу позивачем із первинним кредитором кредитний договір укладений не був, у зв`язку з чим відступлення неіснуючих прав вимоги та майнових прав первинним кредитором суперечить ст.514 ЦК України (до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом), тобто право кредитора за кредитним договором від - не перейшло, у зв`язку з чим позивач не набув прав кредитора по відношенню до відповідача по даному договору. Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Щодо комісії, то Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, однак вказаний Закон розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. Отже, несправедливим є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними. Із урахуванням наведеного положення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Щодо штрафних санкцій, то згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).За перерахованих обставин, беручи до уваги, що п. 18 перехідних положень Цивільного кодексу України є чинним та діє, то позивач не може стягувати із відповідача штрафні санкції, через превалювання норм ЦК України над будь-яким іншими нормами у сфері цивільних правовідносин. На даний момент нею не понесено судові витрати по сплаті судового збору та не планується понесення жодних інших судових витрат. Тому, просила у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі. 19.05.2025 представник позивача, за довіреністю у справі - Летун Тетяна Іванівна, подала до суду відповідь на відзив, у якій зазначила, що ознайомившись з відзивом, вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Укладення договорів було здійснено в електронній формі в інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС) Товариств. Для укладання кредитного договору необхідно здійснити певну послідовність дій направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, нездійснення чи не завершення дії унеможливлює укладення договору. Сторони узгодили розміри кредиту та позики, грошову одиницю, в якій надано кошти, строки та умови користування ними, у кожному з договорів передбачено умови та строки нарахування відсотків, що свідчить про ознайомлення позичальника зі всіма істотними умовами договорів та про наявність волі відповідача для укладення кредитних договорів в електронній формі на погоджених умовах, шляхом підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Жодних заперечень з приводу того, що Позичальник не погодився з умовами та правилами надання кредитів під час укладення та підписання договорів висловлено не було. У відповідності до умов договорів, кошти надано Позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану власноруч позичальником у заявці при укладанні договору. Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що наведена позивачем теза про отримання відповідачем грошових коштів за умовами кредитних договорів стороною позивача не доведена, при цьому сам відповідач не визнає і одночасно не заперечує факт отримання грошових коштів, виносячи свою версію подій відносно отримання коштів «за дужки». Тобто, фактично відповідач не заперечує факт отримання коштів, але намагається показати, що позивач не довів його належним чином. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/ отримання кредитних коштів. Також, учасник справи мав право подати до суду власний розрахунок або, згідно ч. 1 ст. 106 ЦПК України, висновок експерта, складений на його замовлення. Тобто, якщо Відповідач не згоден з розрахунками заборгованості, наданими позивачем чи ставить під сумнів правильність доданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості, він мав право замовити спеціальну експертизу для отримання відповідного висновку з метою подальшої подачі його на розгляд суду, але не скористався даним правом. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Щодо договорів факторингу. 14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до договору факторингу, за яким відступлено право вимоги боргу за договором позики, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, визначили межі, обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора, порядок передачі документів новому кредитору, що підтверджують права вимоги до боржника, ціну договору та порядок розрахунку між сторонами за відступлення, що відповідач не спростував. Враховуючи, що Відповідач не оспорив, не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України їх правомірність презюмується. Отже, Договір факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 є чинним, його дійсність ніким не оспорено, а тому і підлягає до виконання. Тобто, перехід права вимоги за Договорами позики від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» є законним та таким, що відповідає законодавству, підтверджується Договором факторингу та додатками нього. Тому, просила позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» задовольнити у повному обсязі, а розгляд справи проводити за відсутності представника товариства. 29.05.2025 судом постановлено ухвалу, про витребування доказів у справі в АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» інформації: чи було емітовано на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжну картку [NUMBER] ; виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів, відкритого до платіжної карти № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за період з 01.02.2024 по 30.06.2024 з відображенням часу зарахування коштів, призначення платежу та відправника коштів; інформацію щодо номеру телефону, на який відправлялася інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 01.02.2024 по 30.06.2024; інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). 29.05.2025 судом постановлено ухвали, які занесені до протоколу судового засідання, про прийняття до розгляду заяв щодо спору, які подані сторонами; про відкладення підготовчого засідання на 14.07.2025 - 10:30, згідно п. 4 ч. 5 ст. 198 ЦПК України. 23.06.2025 судом отримано від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» докази, на виконання ухвали суду від 29.05.2025. 14.07.2025 судом постановлено ухвалу, якою закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.08.2025 - 15:00. Представник позивача, за довіреністю у справі - Летун Тетяна Іванівна, у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, у відповіді на відзив просила розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 06.08.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про розгляд справи за відсутності відповідача, оскільки остання подала до суду відзив на позовну заяву, а наявні у справі матеріали та подані сторонами докази, дають підстави ухвалити рішення у справі, згідно п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини, спірні правовідносини, з посиланням на докази та норми права. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). 27.05.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 141583 (Т. 1 а.с. 11-14), відповідно до умов якого Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 2.6 Договору надати Позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 2.2.1 Договору, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) в рекомендовану дату платежу, вале не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п. 2.6 Договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Відповідно до п. 2.2.1 Договору сума кредиту становить 16471,00 грн, надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 13975,67 грн для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит №131885 від 20.02.2024 укладеним з кредитодавцем, у розмірі 24,68 грн на рахунок позичальника № [NUMBER] у національній валюті та у розмірі 2470,65 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5 індивідуальної частини. Відповідно до п. 2.3 Договору проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 0,10% річних. Ти процентної ставки - фіксована. Відповідно до п. 2.5 Договору комісія за надання кредиту складає 2470,65 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення договору за ставкою 15% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п. 2.2.1 Індивідуальної частини. Відповідно до п. 2.6 Договору загальний строк кредитування за договором складає 184 дні з 27.05.2024 по 27.11.2024. Відповідно до п. 2.7, 2.8 Договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми тіла кредиту) складає 2481,75 грн. Орієнтовна реальна процентна ставка складає 76,13% річних. Також, встановлено, що відповідачкою підписано паспорт споживчого кредиту, що є додатком до договору про надання споживчого кредиту № 141583 від 27.05.2024 (а.с. 15-16). 27.04.2024 між ТОВ «ФК «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 2811702 (Т. 1 а.с. 27-32), відповідно до умов якого Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. Договору, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Відповідно до п. 1.2 Договору сума кредиту становить 3400,00 грн у валюті гривня. Відповідно до п. 1.3 Договору кредит надається загальним строком на 345 днів з 27.04.2024. Відповідно до п. 1.4 Договору повернення кредиту, сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом має здійснюватися позичальником зі встановленою періодичністю відповідно до графіку платежів, наведений у Додатку №1 до договору. Відповідно до п. 1.5 Договору загальні витрати за кредитом складають 13905,35 грн. Комісія за надання кредиту: 782,00 грн., яка нараховується за ставкою 23% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом першого та наступного розрахункового періоду: 13123,35 грн, які нараховуються за ставкою 511,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки фіксована. Відповідно до п. 2.1 Договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . 27.04.2024 відповідачка - [PERSON] заповнила анкету-заяву на кредит №2811702 (а.с. 38-39), згідно якої надала про себе всю загальну інформацію, персональні дані, адресу місця проживання та реєстрації, місце роботи, засоби зв`язку, бажаний розмір кредиту - 3400,00 грн, строк кредиту, комісію, умови кредитування якої було погоджено. Також, встановлено, що відповідачкою підписано заяву на отримання кредиту №2811702 від 27.04.2024, додаткові дані позичальника від 27.04.2024, паспорт споживчого кредиту та графік платежів, що є додатком №1, №2, №3, №4 до договору про надання споживчого кредиту № 2811702 від 27.04.2024 (Т. 1 а.с. 33-37). 01.02.2024 між ТОВ «1Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 2745339, який підписаний електронним цифровим підписом позичальника (Т. 1 а.с. 55-58), відповідно до умов якого товариство надає позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 11000,00 грн, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника№ [NUMBER] , строком на 30 днів, тобто до 02.03.2024, зі сплатою базової процентної ставки 2,5% на день, денної процентної ставки (застосовується відповідно до умов лояльності) 050 % в день, за понадстрокове користування позикою 2,7% в день, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми позики. Пунктом п.2.4 Договору позики передбачено, що відсоткові ставки, визначені Договором є незмінними протягом всього строку позики та можуть бути змінені виключно на підставі укладеної між первісним кредитором та відповідачем додаткової угоди до договору. Відповідно до п. 3. Договору позикодавець надає Позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника(за наявності) та третіх осіб за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що зазначена у додатку № 1 до Договору, який є його невід`ємною частиною. Також, встановлено, що невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику для споживачів фінансових послуг ТОВ «1Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», які розміщені на сайті mycredit.ua, та є невід?ємною частиною договору, і приймаючи умови договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правила надання коштів для споживачів фінансових послуг ТОВ «1Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (п. 5.3, 28 Договору). 20.06.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір № 27057-06/2024 про надання фінансового кредиту, який підписаний електронним цифровим підписом позичальника (п. 8 Кредитного договору) (Т. 1 а.с. 73-76) відповідно до умов якого товариство зобов?язується надати клієнту фінансовий кредит в розмірі 3500,00 грн на власні потреби, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надається в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на реквізити платіжної банківської картки [NUMBER] , строком на 120 днів, до 17.10.2024, зі сплатою товариству процентів 1,50 % в день. Також, встановлено, що невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику для споживачів фінансових послуг ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», які розміщені на сайті і приймаючи умови договору [PERSON] підтвердила, що вона ознайомлена повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись Правил надання коштів для споживачів фінансових послуг ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» (п. 7.6 Договору). Також, відповідачкою було підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 77-78). 27.06.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір №35541-06/2024про надання фінансового кредиту, який підписаний електронним цифровим підписом позичальника (п. 8 Кредитного договору) (Т. 1 а.с. 87-90) відповідно до умов якого товариство зобов?язується надати клієнту фінансовий кредит в розмірі 5400,00 грн на власні потреби, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надається в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на реквізити платіжної банківської картки [NUMBER] , строком на 120 днів, до 24.10.2024, зі сплатою товариству процентів 1,50 % в день. Також, встановлено, що невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику для споживачів фінансових послуг ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», які розміщені на сайті і приймаючи умови договору [PERSON] підтвердила, що вона ознайомлена повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись Правил надання коштів для споживачів фінансових послуг ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» (п. 7.6 Договору). 26.06.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір №35085-06/2024 про надання фінансового кредиту, який підписаний електронним цифровим підписом позичальника (п. 8 Кредитного договору) (Т. 1 а.с. 95-98) відповідно до умов якого товариство зобов?язується надати клієнту фінансовий кредит в розмірі 5000,00 грн на власні потреби, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надається в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на реквізити платіжної банківської картки [NUMBER] , строком на 120 днів, до 23.10.2024, зі сплатою товариству процентів 1,50 % в день. Також, встановлено, що невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику для споживачів фінансових послуг ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», які розміщені на сайті і приймаючи умови договору [PERSON] підтвердила, що вона ознайомлена повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись Правил надання коштів для споживачів фінансових послуг ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» (п. 7.6 Договору). При вирішення спору суд виходить з наступного. Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. П. 6 ч. 1 ст. 3 цього Закону визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону). На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». У ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» вказано, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. За змістом ст. 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19 та від 19.01.2022 у справі № 202/2965/21). Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісними кредитором не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18. Як вбачається із матеріалів справи, кожен із кредитних договорів було укладено в електронній формі в інформаційно телекомунікаційній системі (ІТС) Товариств, для укладання яких необхідно було здійснити певну послідовність дій направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, нездійснення чи не завершення дії унеможливлює укладення договору. У кожному з кредитних договорів № 141583 від 27.05.2024, № 2811702 від 27.04.2024, № 2745339 від 01.02.2024, № 27057-06/2024 від 20.06.2024, № 35541-06/2024 від 27.06.2024 та №35085-06/2024 від 26.06.2024 сторони узгодили розміри кредитів (позики), строки та умови користування коштами, у кожному з договорів передбачено умови та строки нарахування відсотків та відповідальність сторін за невиконання та неналежне виконання умов договорів, що свідчить про ознайомлення позичальника зі всіма істотними умовами договорів та про наявність волі відповідача для укладення кредитних договорів в електронній формі, на погоджених умовах, шляхом підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Встановлено, що кредитні договори № 141583 від 27.05.2024, № 2811702 від 27.04.2024, № 2745339 від 01.02.2024, № 27057-06/2024 від 20.06.2024, № 35541-06/2024 від 27.06.2024 та №35085-06/2024 від 26.06.2024 підписані відповідачкою електронним підписом, за допомогою одноразових ідентифікаторів, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Також, підписання кредитних договорів № 141583 від 27.05.2024, № 2811702 від 27.04.2024, № 2745339 від 01.02.2024, № 27057-06/2024 від 20.06.2024, № 35541-06/2024 від 27.06.2024 та №35085-06/2024 від 26.06.2024 (електронним підписом) свідчить про те, що [PERSON] усі умови цілком зрозуміла та своїм підписом підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Тому, аналізуючи в сукупності докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що факт підписання кредитних договорів № 141583 від 27.05.2024, № 2811702 від 27.04.2024, № 2745339 від 01.02.2024, № 27057-06/2024 від 20.06.2024, № 35541-06/2024 від 27.06.2024 та №35085-06/2024 від 26.06.2024 в електронному вигляді за допомогою одноразових ідентифікаторів [PERSON] є доведеним. Таким чином, кредитні договори кредитні договори № 141583 від 27.05.2024, № 2811702 від 27.04.2024, № 2745339 від 01.02.2024, № 27057-06/2024 від 20.06.2024, № 35541-06/2024 від 27.06.2024 та №35085-06/2024 від 26.06.2024, підписані сторонами, є чинними, у встановленому законом порядку недійсними не визнавалися, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому, саме з 01.02.2024, 27.04.2024, 27.05.2024, 20.06.2024, 26.06.2024 та 27.06.2024 між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ч. 1 ст. 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідачка, заперечуючи проти позову, зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази отримання нею коштів, а саме позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту перерахування грошових коштів на її рахунок. Однак, суд критично оцінює зазначені твердження виходячи з наступного. Так, у відповідності до умов кредитних договорів № 141583 від 27.05.2024, № 2811702 від 27.04.2024, № 2745339 від 01.02.2024, № 27057-06/2024 від 20.06.2024, № 35541-06/2024 від 27.06.2024 та №35085-06/2024 від 26.06.2024, які укладені в електронній формі, кредитні кошти було надано відповідачці [PERSON] в безготівковій формі на її банківську картку [NUMBER] , яка вказана відповідачкою власноруч при укладенні договорів, безпосередньо операторами, які надають послуги з переказу коштів. Перерахування на картковий рахунок відповідачки ( [NUMBER] ), грошових коштів в розмірі 24,68 грн за договором про надання споживчого кредиту№ 141583 від 27.05.2024 підтверджується довідкою ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» про здійснені успішні операції (Т. 1 а.с. 195-197). Перерахування на картковий рахунок відповідачки ( [NUMBER] ), грошових коштів в розмірі 3400,00 грн за договором про споживчий кредит № 2811702 від 27.04.2024 підтверджується платіжним дорученням №36249566 від 27.04.2024 (Т. а.с. 40). Перерахування на картковий рахунок відповідачки ( [NUMBER] ), грошових коштів в розмірі 11000,00 грн за договором позики №2745339 від 01.02.2024 підтверджується листом ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» (Т. 1 а.с. 179-180). Перерахування на картковий рахунок відповідачки ( [NUMBER] ), грошових коштів в розмірі 3500,00 грн за договором про надання фінансового кредиту№ 27057-06/2024 від 20.06.2024 підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (Т. 1 а.с. 79). Перерахування на картковий рахунок відповідачки ( [NUMBER] ), грошових коштів в розмірі 5400,00 грн за договором про надання фінансового кредиту № 35541-06/2024 від 27.06.2024 підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (Т. 1 а.с. 91). Перерахування на картковий рахунок відповідачки ( [NUMBER] ), грошових коштів в розмірі 5000,00 грн за договором про надання фінансового кредиту №35085-06/2024 від 26.06.2024 підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (Т. 1 а.с. 99). Вказані обставини підтверджується також випискою по картковому рахунку за період з 01.02.2024 по 30.06.2024 та інформацією, яка надана АТ КБ «ПРИВАТБАНК, на виконання вимог ухвали про витребування доказів від 29.05.2025 (Т. 1 а.с. 239-252), матеріалами справи в електронній формі та не спростовані відповідачкою належними та допустимими доказами, враховуючи, що вона не позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до такої інформації, відповідно до законодавства. Відповідачка, заперечуючи проти позову, зазначає, що у матеріалах справи містяться копії договорів факторингу між кредиторами та позивачем не у повному обсязі, у тому числі відсутні докази оплати договору факторингу та додатків до нього, щоб підтверджувало належність позивача як нового кредитора у цій справі, адже договір факторингу є імперативно оплатним. Витяг з Реєстру боржників до договорів факторингу, не містить підпису сторін, які би підтверджували дійсність переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором. Більше того позивач не надав докази того, що після укладення Договорів факторингу були виконані вимоги ст. 1082 ЦК України та вона отримала письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні була визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Також, зазначає, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Однак, суд критично оцінює зазначені твердження виходячи з наступного. 12.09.2024 між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №12092024 (Т. 1 а.с. 20-21), відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно акту прийому передачі реєстру боржників за договором факторингу №12092024 від 12.09.2024 (Т. 1 а.с. 22), клієнт ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» передав фактору ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», в свою чергу фактор прийняв реєстр боржників, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників. Реєстр боржників передано в повному об`ємі відповідно до умов договору. Відповідно до витягу з Реєстру боржників та Реєстру боржників від 12.09.2024 до договору факторингу №12092024 від 12.09.2024 (Т. 1 а.с. 23, 198-199) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] в сумі 16875,81 грн,з яких: 16471,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3,81 грн - сума заборгованості за відсотками, 401,00 грн - сума заборгованості за комісією. З копії платіжної інструкції №438 від 13.09.2024 (Т. 1 а.с. 200), вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило ціну згідно договору факторингу №12092024 від 12.09.2024. 30.10.2024 між ТОВ «ФК «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №30102024 (Т. 1 а.с. 45-47), відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно п. 1.2 договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно акту приймання-передачі реєстру боржників від 30.10.2024 до договору факторингу №30102024 від 30.10.2024 (Т. 1 а.с. 48), ТОВ «ФК «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» передав, а фактор ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняв реєстр боржників, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників. Реєстр боржників передано в повному об`ємі відповідно до умов договору. Відповідно до витягу з Реєстру боржників та Реєстру боржників від 30.10.2024 до договору факторингу №30102024 від 30.10.2024 (Т. 1 а.с. 49, 201-203) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] в сумі 14634,13 грн, з яких: 3196,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 5192,13 грн - сума заборгованості за процентами, 646,00 грн - заборгованість за комісією за надання кредиту, 5600,00 грн - сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня). З копії платіжної інструкції №512 від 30.10.2024 (Т. 1 а.с. 204), вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило ціну згідно договору факторингу №30102024 від 30.10.2024. 14.06.2021 між ТОВ «1Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/2021 (Т. 1 а.с. 60-62), відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. 28.07.2021 між ТОВ «1Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено додаткову угоду №2 до договору факторингу №14/06/2021 (Т. 1 а.с. 63). 13.06.2022 між ТОВ «1Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено додаткову угоду №7 до договору факторингу №14/06/2021 (Т.1 а.с. 64). 23.12.2024 між ТОВ «1Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено додаткову угоду №45 до договору факторингу №14/06/2021 (Т. 1 а.с. 65). Згідно акту прийому передачі реєстру боржників №39 від 23.12.2024 до договору факторингу №14/06/2021 від 14.06.2021 (Т. 1 а.с. 66), клієнт ТОВ «1Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передав фактору ТОВ «ФК «ЄАПБ», в свою чергу фактор прийняв реєстр боржників, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором до боржників. Реєстр боржників передано в повному об`ємі відповідно до умов договору. Відповідно до витягу з Реєстру боржників №39 від 23.12.2024 до договору факторингу №14/06/2021 від 14.06.2021 (Т. 1 а.с. 67, 205)ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] в сумі 17567,20 грн, з яких 2536,86 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15030,34 грн - сума заборгованості за відсотками, 0,00 грн - сума заборгованості за пенею. З копії платіжної інструкції №586 від 27.12.2024 (Т. 1 а.с. 207), вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило ціну згідно додаткову угоду №45 від 23.12.2024 до договору факторингу №14/06/2021 від 14.06.2021. 21.10.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №21102024 (Т. 1 а.с. 82-84), відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно п. 1.2 договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно акту прийому передачі реєстру боржників за договором факторингу №21102024 від 21.10.2024 (Т. 1 а.с. 85), клієнт ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передав фактору ТОВ «ФК «ЄАПБ», в свою чергу фактор прийняв реєстр боржників, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників. Реєстр боржників передано в повному об`ємі відповідно до умов договору. Відповідно до витягу з Реєстру боржників та Реєстру боржників від 21.10.2024 до договору факторингу №21102024 від 21.10.2024 (Т. 1 а.с. 86, 208-210) ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] в сумі 16800,00 грн, з яких 3500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 6300,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 7000,00 грн - сума заборгованості за штрафними санкціями. З копії платіжної інструкції №501 від 25.10.2024 (Т. 1 а.с. 211), вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило ціну згідно договору факторингу №21102024 від 21.10.2024. 19.11.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №191124/2 (Т. 1 а.с. 105-107), відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно п. 1.2 договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно акту прийому передачі реєстру боржників за договором факторингу №191124/2 від 19.11.2024 (Т. 1 а.с. 108), клієнт ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передав фактору ТОВ «ФК «ЄАПБ», в свою чергу фактор прийняв реєстр боржників, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників. Реєстр боржників передано в повному об`ємі відповідно до умов договору. Відповідно до витягу з Реєстру боржників та Реєстру боржників від 19.11.2024 до договору факторингу №191124/2 від 19.11.2024 (Т. 1 а.с. 109, 212-214) ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором № 35541-06/2024 від 27.06.2024 у сумі 25920,00 грн, з яких 5400,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 9720,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 10800,00 грн - сума заборгованості за штрафними санкціями, та за кредитним договором №35085-06/2024 від 26.06.2024 у сумі 24000,00 грн, з яких 5000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 9000,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 10000,00 грн - сума заборгованості за штрафними санкціями. З копії платіжної інструкції №545 від 22.11.2024 (Т. 1 а.с. 215), вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило ціну згідно договору факторингу №191124/2 від 19.11.2024. Вказані обставини також підтверджуються матеріалами справи в електронній формі, які додані позивачем до відповіді на відзив. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 516 ЦПК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Згідно сталої практики Верховного Суду доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі №2221/2373/12). Отже, для підтвердження факту відступлення права вимоги, заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора. Таким чином, враховуючи підписання між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», ТОВ «1Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС», ТОВ «ФК «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» договорів факторингу, актів прийому-передачі реєстрів Боржників та сплату ціни продажу прав вимоги, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» стало новим кредитором відносно [PERSON] за кредитними договорами № 141583 від 27.05.2024, № 2811702 від 27.04.2024, № 2745339 від 01.02.2024, № 27057-06/2024 від 20.06.2024, № 35541-06/2024 від 27.06.2024 та №35085-06/2024 від 26.06.2024. Крім того, суд вважає, що копії договорів факторингу, акти прийому-передачі реєстрів боржників та реєстри боржників, докази оплати права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги. Отже, відступлення права грошової вимоги до відповідачки та набуття такого права ТОВ ФК «ЄАПБ» відбулося відповідно до норм чинного законодавства та договірних умов. Ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. При цьому аналіз змісту ст. 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором. Таким чином, у разі сплати відповідачкою коштів на рахунок первісних кредиторів, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та зараховані для погашення кредитної заборгованості. Отже, суд дійшов до висновку, що відповідно до договорів факторингу, які підписані між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», ТОВ «1Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС», ТОВ «ФК «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за кредитними договорами № 141583 від 27.05.2024, № 2811702 від 27.04.2024, № 2745339 від 01.02.2024, № 27057-06/2024 від 20.06.2024, № 35541-06/2024 від 27.06.2024 та №35085-06/2024 від 26.06.2024. Ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачка, заперечуючи проти позовних вимог також зазначає, що надання розрахунку суми заборгованості або витягу з реєстру прав вимоги є недостатнім для підтвердження наявності заборгованості, оскільки розрахунок заборгованості та витяг з реєстру прав вимоги не є первинними документами, що підтверджують факт готівкової чи безготівкової видачі коштів відповідачу, у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Розрахунок заборгованості за кредитом не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору. Таким чином, представником позивача не доведено розмір фактично взятих відповідачем кредитних коштів за умовами договору, не доведено обґрунтованість нарахування відсотків, адже з наданих представником позивача документів неможливо встановити по яку дату нараховувались відсотки за користування кредитом та з якою ставкою. Однак, суд критично оцінює зазначене твердження, виходячи з наступного. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Також, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц та від 15.01.2025 у справі № 753/16762/15-ц. Так, на підставу вимог щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами з відповідача позивачем було надано розрахунки заборгованості, проведені первісними кредиторами за кредитними договорами № 141583 від 27.05.2024, № 2811702 від 27.04.2024, № 2745339 від 01.02.2024, № 27057-06/2024 від 20.06.2024, № 35541-06/2024 від 27.06.2024 та №35085-06/2024 від 26.06.2024 та розрахунки проведені позивачем, що підтверджується матеріалами справи (Т. 1 а.с. 17-19, 42-44, 59, 80, 92-93, 102-104, 181-194) та матеріалами справи в електронній формі. Суд вважає, що надані позивачем розрахунки заборгованості є належними та допустимими доказами, враховуючи, що позивачем надані докази отримання кредитних коштів, а відповідачка заперечуючи заявлений позивачем розмір заборгованості свого контррозрахунку, який би спростовував доводи позивача щодо суми боргу, до суду не надала. Отже, всупереч умовам кредитних договорів №141583 від 27.05.2024, № 2811702 від 27.04.2024, №2745339 від 01.02.2024, №27057-06/2024 від 20.06.2024, №35541-06/2024 від 27.06.2024 та №35085-06/2024 від 26.06.2024, відповідачка не виконала своїх зобов`язань щодо повернення наданих їй кредитних коштів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, позивачем доведено факт укладення кредитних договорів, факт отримання відповідачкою грошових коштів щодо кожного договору та порушення нею зобов`язання щодо їх повернення, а тому, суд дійшов висновку, що з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту згідно договору про споживчий кредит № 141583 від 27.05.2024 у розмірі 16471,00 грн, договору про споживчий кредит № 2811702 від 27.04.2024 в розмірі 3196,00 грн, договору позики № 2745339 від 01.02.2024 в розмірі 2536,86 грн, договору про надання фінансового кредиту № 27057-06/2024 від 20.06.2024 в розмірі 3500,00 грн, договору про надання фінансового кредиту № 35541-06/2024 від 27.06.2024 в розмірі 5400,00 грн, договору про надання фінансового кредиту №35085-06/2024 від 26.06.2024 в розмірі 5000,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості по відсотках, суд враховує наступне. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачується щомісяця до дня повернення позики. Ч. 1-3 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованої або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 (№202/4494/16-ц). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд. Тобто, твердження про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. Verba chartarum fortius accipiunt ur contrapro ferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року № 723/304/16-ц стягнення процентів за користування грошима за період після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права. Отже, за договорами кредиту та позики проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом строку, на який були надані кредитні кошти і, враховуючи визначену процентну ставку за кредитами, нарахування процентів має проводитися на рівні процентної ставки. Щодо нарахування відсотків, то у відповідності до умов кожного з укладених відповідачем договорів, передбачено строки та умови нарахування відсотків. Встановлено, що у договорі про надання споживчого кредиту № 141583 від 27.05.2024, який укладено з ТОВ «ФК «КРЕДВІПЛЮС» визначено, що кредит надається загальним строком на 184 дні з 27.05.2024 та наданий кредит Клієнт зобов`язаний погасити в останній день строку кредитування по 27.11.2024. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 141583 від 27.05.2024(Т. 1 а.с. 17-18), вбачається, що заборгованість [PERSON] станом на 12.09.2024 (момент перехову права вимоги) становить 16875,81 грн,з яких: 16471,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 401,00 грн - сума заборгованості за комісією, 3,81 грн - сума заборгованості за відсотками, яка нарахована в межах строку кредиту, тому підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Встановлено, що у договорі про споживчий кредит № 2811702 від 27.04.2024, який укладено з ТОВ «ФК «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ», визначено, що кредит надається загальним строком на 345 днів, остаточна дата погашення кредиту - 07.04,2025, крім того детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені у Графіку платежів, який є додатком №1 до договору. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит № 2811702 від 27.04.2024(Т.1 а.с. 42-44) вбачається, що заборгованість [PERSON] станом на 30.10.2024 (момент перехову права вимоги) становить 14634,13 грн, з яких: 3196,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 646,00 грн - заборгованість за комісією за надання кредиту, 5600,00 грн - сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня), 5192,13 грн - сума заборгованості за процентами, яка нарахована в межах строку кредиту, тому підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Встановлено, що у договорі позики № 2745339 від 01.02.2024, який укладений з ТОВ «1Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», визначено, що позичальник отримує суму позики у розмірі 11000 грн строком на 30 днів до 02.03.2024, з фіксованою процентною ставкою 2,5%. У відповідності до п. 4 Договору, сторони відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України домовились про те, що у випадку невиконання Позичальником свого обов`язку із повернення позики у в останній день строку користування позикою, позичальник отримує право користування кредитом без застосування по відношенню до Позичальника штрафних санкцій (у тому числі процентної ставки за понадстрокове користування Позикою) протягом 90 календарних днів після спливу первісного строку користування Позикою, визначеного Договором/ додатковими угодами, за які нараховується проценти за базовою процентною ставкою, що визначена п.п. 2.3. п. 2 Поговору. Проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування Позикою та до повного погашення заборгованості за Договором, проте не довше 90 календарних днів після спливу первісного строку користування Позикою, визначеного Договором/додатковими угодами, за які нараховуються проценти за базовою процентною ставкою. що визначена п.п. 2.3. п. 2 Договору. Товариство на власний розсуд може зупинити нарахування процентів до спливу строку, визначеного у першому реченні цього пункту. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики № 2745339 від 01.02.2024, виконаного первісним кредитором (Т. 1 а.с. 33-38), вбачається, що відповідачка [PERSON] у період з 02.03.2024 по 09.09.2024 уклала з ТОВ «1Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» численні додаткові угоди, у вказаний період здійснювала погашення заборгованості по відсоткам на загальну суму 4541,16 грн, у період часу з 14.03.2024 по 21.05.2024 здійснювала погашення тіла кредиту на загальну суму 8463,14 грн, що свідчить про визнання нею умов договору та додаткових угод. Також, з вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідачки станом на 23.12.2024 (момент перехову права вимоги) становить 17567,20 грн, з яких 2536,86 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15030,34 грн - сума заборгованості за відсотками та вказана сума заборгованості за відсотками нарахована з урахуванням п. 4 Договору позики № 2745339 від 01.02.2024 та додаткових угод, а тому підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Встановлено, що у договорі про надання фінансового кредиту № 27057-06/2024 від 20.06.2024, який укладено з ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» визначено, що кредит надається загальним строком на 120 днів з 20.06.2024 та наданий кредит Клієнт зобов`язаний погасити в останній день строку кредитування (дата погашення кредиту 17.10.2024). З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 27057-06/2024 від 20.06.2024(Т. 1 а.с. 80), вбачається, що заборгованість [PERSON] станом на 21.10.2024 (момент перехову права вимоги) становить 16800,00 грн, з яких 3500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 7000,00 грн - сума заборгованості за штрафними санкціями, 6300,00 грн - сума заборгованості за відсотками,яка нарахована в межах строку кредиту, тому підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Встановлено, що у договорі про надання фінансового кредиту № 35541-06/2024 від 27.06.2024, який укладено з ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» визначено, що кредит надається загальним строком на 120 днів з 27.06.2024 та наданий кредит Клієнт зобов`язаний погасити в останній день строку кредитування (дата погашення кредиту 24.10.2024). З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 35541-06/2024 від 27.06.2024 (Т. 1 а.с. 92-93), вбачається, що заборгованість [PERSON] станом на 19.11.2024 (момент перехову права вимоги) становить 25920,00 грн, з яких 5400,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10800,00 грн - сума заборгованості за штрафними санкціями, 9720,00 грн - сума заборгованості за відсотками, яка нарахована в межах строку кредиту, тому підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Встановлено, що у договорі про надання фінансового кредиту №35085-06/2024 від 26.06.2024, який укладено з ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» визначено, що кредит надається загальним строком на 120 днів з 26.06.2024 та наданий кредит Клієнт зобов`язаний погасити в останній день строку кредитування (дата погашення кредиту 23.10.2024). З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №35085-06/2024 від 26.06.2024 (Т. 1 а.с. 102-103), вбачається, що заборгованість [PERSON] станом на 19.11.2024 (момент перехову права вимоги) становить 24000,00 грн, з яких 5000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10000,00 грн - сума заборгованості за штрафними санкціями, 9000,00 грн - сума заборгованості за відсотками, яка нарахована в межах строку кредиту, тому підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості по комісії, суд зазначає наступне. Відповідачка заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що є несправедливим положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що слугує підставою для визнання таких положень недійсними. Із урахуванням наведеного положення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Однак, суд критично оцінює зазначене твердження відповідачки, виходячи з наступного. Як зазначено вище у рішенні, 27.05.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 141583, умовами якого передбачено одноразово сплату комісії за надання кредиту у розмірі 15% від суми кредиту, що складає 2470,65 грн (п. 2.5 Договору). 27.04.2024 між ТОВ «ФК «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 2811702, умовами якого передбачено одноразово сплату комісії за надання кредиту у розмірі 23% від суми кредиту, що складає 782,00 грн (п. 1.5.1 Договору). 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч.1, ч.2, ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 та у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21. Встановлено, що комісія за надання кредиту, передбачена в кредитних договорах, які підписані сторонами, та визначені конкретною грошовою сумою у розмірі 2470,65 грн та 782,00 грн, тому, є всі належні правові підстави вважати, що включення до тексту кредитних договорів умови про необхідність сплати відповідачкою комісії за надання кредиту, а також подальше стягнення нарахованої, але не сплаченої комісії є цілком обґрунтованими та такими, що відповідає Закону України «Про споживче кредитування». Тому, враховуючи вищевикладене, суд вбачає наявність правових підстав для стягнення з відповідачки заборгованості по комісії у розмірі 401,00 грн за договором про споживчий кредит № 141583 від 27.05.2024 та у розмірі 646,00 грн за договором про споживчий кредит № 2811702 від 27.04.2024. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості по штрафним санкціям (штрафу, пені), у зв`язку з порушенням відповідачкою своїх грошових зобов`язань за кредитними договорами, слід зазначити наступне. Відповідачка заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За перерахованих обставин, беручи до уваги, що п. 18 перехідних положень Цивільного кодексу України є чинним та діє, то позивач не може стягувати із відповідача штрафні санкції, через превалювання норм ЦК України над будь-яким іншими нормами у сфері цивільних правовідносин. Однак, суд критично оцінює зазначене твердження відповідачки, виходячи з наступного. Як зазначено вище у рішенні, 27.04.2024 між ТОВ «ФК «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 2811702, умовами якого передбачено обов`язок позичальник щодо сплати штрафу у розмірі 700,00 грн за кожний випадок порушення зі сплати платежів визначених графіком платежів (п. 4.1 Договору). 20.06.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 27057-06/2024, 27.06.2024 укладено договір про надання фінансового кредиту № 35541-06/2024 та 26.06.2024 укладено договір про надання фінансового кредиту№35085-06/2024. У п. 5.1 Договорів визначено, що сторони несуть відповідальність, за невиконання або неналежне виконання умов договору відповідно до чинного законодавства України та Договору. Також, положеннями п. 5.3 Договорів визначено, що у випадку прострочення Клієнтом терміну сплати чергового платежу, визначеного у Графіку платежів, Товариство у перший день нараховує штраф у розмірі 200% від суми від суми одержаної клієнтом за цим договором. Згідно з вимогами ст. 624 ЦК України - якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено обов`язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків. Ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, було внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» були викладені в новій редакції. Пункт 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла до 24.12.2023) передбачав звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період дії воєнного стану. Проте, з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», цей пункт було змінено. Нова редакція п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (діюча з 24.12.2023) встановлює, що споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань лише за договорами про споживчий кредит, укладеними до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Датою набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» є 24 грудня 2023 року. Відповідно, 30-й день включно з дня набрання чинності цим Законом припадає на 23 січня 2024 року (24.12.2023 + 30 днів). Як встановлено судом, договори про надання фінансового кредиту №27057-06/2024, № 35541-06/2024, №35085-06/2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено 20.06.2024, 27.06.2024 та 26.06.2024 відповідно. Оскільки кредитні договори укладено після 23 січня 2024 року, тобто, пізніше 30-го дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» до вказаних правовідносин у даній справі не застосовуються положення п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» щодо звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит. Крім того, положення п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України мають загальний характер та стосуються всіх категорій грошових зобов`язань, незалежно від їх природи. Водночас, у даній справі йдеться саме про правовідносини, що виникли з договору про споживчий кредит, тобто, такі правовідносини підпадають під спеціальне правове регулювання, яке міститься у Законі України «Про споживче кредитування». Відповідно до загальновизнаного принципу lex specialis derogat generali (спеціальний закон скасовує дію загального), у випадку конкуренції між загальною нормою ЦК України та спеціальними положеннями галузевого закону перевага надається саме спеціальній нормі. Закон «Про споживче кредитування» у чинній редакції містить чітке застереження щодо строків дії звільнення споживача від відповідальності, а саме, що такі пільги застосовуються виключно до договорів, укладених до 23 січня 2024 року включно. Тому, враховуючи вищевикладене, суд вбачає наявність правових підстав для стягнення з відповідачки заборгованості по штрафам за кредитним договором № 2811702 від 27.04.2024 у розмірі 5600,00 грн, за кредитним договором № 27057-06/2024 від 20.06.2024 у розмірі 7000,00 грн, за кредитним договором № 35541-06/2024 від 27.06.2024 у розмірі 10800,00 грн та за кредитним договором №35085-06/2024 від 26.06.2024 у розмірі 10000,00 грн Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача стягуються судові витрати в розмірі сплаченого судового збору - 3028,00 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved