Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Зазначає, що 26.09.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем укладено Договір № 7108477 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало йому кредит в сумі 8000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку, однак відповідач своїх зобов`язань за договором не виконував. 27.05.2024 права вимоги за кредитним договором відступлені ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» на підставі договору факторингу. Заборгованість позичальника за кредитним договором становить 41272,80 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 8000 грн., суми заборгованості за процентами нарахованих процентів первісним кредитором - 14646,4 грн., суми заборгованості за процентами нарахованих ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 117 календарних днів 18626,40 грн.; судові витрати: за сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн., на правову допомогу у розмірі 10000 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позові вказав, що просить проводити розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, у зв`язку з чим зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 26.09.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем укладено Договір № 7108477 про надання споживчого кредиту, при укладенні якого сторони погодили наступні умови, а саме: сума кредиту - 8000,00 грн., строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, стандартна процентна ставка 1,99 % в день, знижена процентна ставка 1,493 % в день. До копії Договору позивач додав копію таблиці обчислення загальної вартості кредиту та паспорта споживчого кредиту підписаного відповідачем за допомогою електронного підпису. Вказаний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) у сторін цього Договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру. Договір підписувався відповідно до ст. 12 Закону з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Зазначений Договір укладався шляхом надсилання пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Одноразовий ідентифікатор для укладення договору надсилається засобами зв`язку, зазначеними заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 8000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором своєчасно не виконав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. 27.05.2024 року ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 27.05/24-Ф за плату відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» ТОВ набуло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, заборгованість за яким склала: сума кредиту - 8000 грн, сума процентів за користування кредитом - 14646,4 грн, всього 22646,4 грн. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту serg.raymc@gmail.com, зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення. Станом на дату укладання Договору факторингу, строк дії кредитного договору не закінчився, а тому позивачем нараховано проценти за 117 календарних днів (27.05.2024 - 20.09.2024) в межах строку договору (8000 грн * 1,99 % = 159,2 грн*117 календарних днів = 18 626,40 грн.). Рішенням №251124/1 єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування з ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 8000 грн. - тіло кредиту та 14646,4 грн. - проценти, нараховані позивачем за 117 календарних днів - 18626,40, всього 41272,80 грн. Такий розмір заборгованості здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками. За змістом статті 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Стаття 627 ЦК України та ст.6 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Так, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором, про що свідчить копія витягу з Реєстру Боржників. Дослідивши матеріали справи, зважаючи на відсутність відзиву на позовну заяву, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Згідно зі ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. З ч.1 ст.137 ЦПК України вбачається, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Понесені позивачем витрати на правову допомогу підтверджуються наданими позивачем доказами: копією договору про надання правової допомоги, актом прийому-передачі виконаних робіт, заявкою на виконання доручення, рахунком на оплату, ордером. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Дослідивши надані позивачем докази, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача та стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 гривень.

Outcome: approved