Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

05 травня 2025 року представник позивачки, адвокат Юхимець Андрій Володимирович (надалі також представник позивачки), звернувся в інтересах [PERSON] (надалі також позивачка, [PERSON] ) до Новосанжарського районного суду Полтавської області через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему «Електронний суд» з позовною заявою до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] ) про розірвання шлюбу, укладеного 05 серпня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області. Ухвалою суду від 28 травня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 23). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05 серпня 2005 року позивачка уклала шлюб із відповідачем, який був зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області. Вказано, що [INFO] у шлюбі у подружжя народилась донька - [PERSON] . Однак, стосунки у подружжя зіпсувались, зникли взаєморозуміння і взаємоповага. Кожен із них живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Протягом тривалого часу позивач з дитиною проживає окремо від відповідача. 18 червня 2025 року від відповідача до суду надійшла заява, в якій він просив зупинити розгляд справи та призначити строк для примирення подружжя терміном на 6 місяців, відповідно до частини 7 статті 240 ЦПК України (а.с. 33). Ухвалою суду від 18 червня 2025 року надано сторонам строк для примирення тривалістю два місяці, а провадження у справі зупинено до закінчення строку для примирення (а.с. 37-38). 18 серпня 2025 року суд своєю ухвалою поновив провадження у справі, призначив судове засідання з розгляду справи. У судове засідання, призначене на 18 червня 2025 року, позивачка не з`явилась, про час дату та місце судового засідання повідомлялась належним чином (а.с. 49-51), про причини неявки не повідомляла, клопотань про відкладення судового засідання від неї не надходило. Представник позивачки у судове засідання не з`явився, 18 серпня 2025 року надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд цивільної справи без його участі та участі позивачки. Додатково повідомив, що вжиті судом заходи щодо примирення сторін не дали позитивного результату, тому просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 54). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с. 44-48). Судова повістка на 18 серпня 2025 року, яка направлялась на зареєстровану адресу відповідача, а саме: [ADDRESS] , повернулась до суду із відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 44-46). З огляду на положення пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою відповідачу. Відзиву на позов від відповідача до суду не надходило. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи неподання відповідачем відзиву на позов у встановлений судом строк, справа підлягає вирішенню на підставі наявних матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступне. Судом встановлено, що 05 серпня 2005 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,про що складено актовий запис № 955 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9). Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданою до суду копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 10). Вказуючи на неможливість подальшого спільного життя в якості подружжя, позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод визначено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Згідно з частиною 1 статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивачка наполягала на розірванні шлюбу, то відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, сім`я фактично розпалась та її відновлення неможливе, й вжиті судом заходи щодо примирення не дали позитивного результату, є підстави для розірвання шлюбу. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З огляду на те, що позивачкою за подачу вказаного позову сплачено судовий збір і суд вирішив позовну заяву задовольнити, то з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211 грн 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved