Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

[PERSON] , 19 серпня 2025 року подала до суду вказану заяву, в якій просить видати стосовно [PERSON] обмежувальний припис строком на шість місяців, яким визначити такі заходи тимчасового обмеження його прав: заборонити перебувати в місцях постійного та тимчасового проживання (перебування) постраждалих осіб - її та їх малолітньої дитини, [PERSON] ; заборонити наближатись на відстань ближче 200 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування нею та дитиною; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати її та дитину; заборонити вести з ними листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Вимоги обґрунтувала тим, що в 2015 році вона разом зі своїми п`ятьма неповнолітніми дітьми вимушено перемістилась з Донецької області на територію Кіровоградської області через початок антитерористичної операції. Спочатку вона з дітьми проживала в дитячому центрі «Перлинка», а потім у с.Войнівка знайшла будинок, в якому проживала з дітьми безоплатно, сплачуючи лише витрати за комунальні послуги. Також намагалася працювати неофіційно, виконуючи різні роботи сільськогосподарського характеру у місцевих жителів. За час проживання в селі в 2016 році народила сина, так як у неї були стосунки з чоловіком, який обіцяв створити сім?ю, однак з часом зник. У 2020 році у неї почалися стосунки з іншим чоловіком, який також обіцяв створити сім?ю, від цих стосунків народилася донька, однак в подальшому чоловік зник, залишивши її з дитиною. У 2022 році вона познайомилася з [PERSON] , з яким разом працювала та через деякий час почала з ним проживати однією сім?єю за місцем її проживання в орендованому будинку [ADDRESS] без реєстрації шлюбу. При цьому, проживали разом з її сімома дітьми, однак через складні життєві обставин (відсутність житла через переміщення з Донецької області, відсутність офіційного працевлаштування та постійного доходу, незадовільний стан здоров?я) в 2023 році її дітей тимчасово вилучили з її родини та вони були поміщеними до Новопразької спеціальної школи, де знаходяться до теперішнього часу. У 2023 році [PERSON] дуже просив її народити йому дитину, обіцяв допомагати облаштувати орендований будинок, допомагати фінансово з придбанням меблів, речей та всього необхідного, щоб вона могла повернути своїх дітей зі школи додому. Вона повірила йому та в 2023 році завагітніла. Однак, своїх обіцянок [PERSON] не дотримався та, вживаючи якісь речовини та алкогольні напої, які називав знеболювальними, під час вагітності почав бити її руками та ногами, ображати та принижувати. Були випадки, коли вона телефонувала до поліції, однак в подальшому подавати заяви боялась через його погрози закопати її та забрати у неї дитину. Будучи в тверезому стані, [PERSON] її не ображав, обіцяв виправитись. [INFO] у них народився син [PERSON] . При реєстрації народження останнього [PERSON] подав заяву про те, що він є батьком, і батьківство дитини ним ніколи не оспорювалося. Після народження дитини, під час спільного проживання, [PERSON] продовжував періодично вчиняти сварки, застосовувати до неї психологічне та фізичне насильство, в ході якого бив її, виривав волосся, ображав та принижував. У квітні 2025 року [PERSON] повідомив, що влаштувався на роботу в м.Олександрія, де ніби орендував для них квартиру. У зв?язку з цим, вона з сином приїхали до м.Олександрії, де [PERSON] привів їх до житла свого знайомого. Однак, через деякий час останній, перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, почав висловлювати їй погрози фізичною розправою, через які вона вимушена була втекти на вулицю. Після цього, [PERSON] не заспокоївся та взявши їх малолітнього сина під пахву, вийшов з ним на вулицю, де поводився агресивно, стукав та розбивав вікна. На такі дії [PERSON] місцеві жителі викликали поліцію, які вилучили у нього їх сина, передавши його до лікарні, а стосовно [PERSON] склали адміністративний протокол за ч.1 ст. 184 КУпАП. Дізнавшись про перебування дитини в лікарні, вона відразу пішла до дитини та з 09 квітня 2025 по 29 квітня 2025 року перебувала на стаціонарному лікуванні з сином в Олександрійській дитячій міській лікарні. Одночасно з цим звернулася до соціальних служб з проханням помістити її з сином до спеціального безпечного закладу, так як їй не було куди йти з сином після лікування, а також через страх повторення насильницьких дій з боку [PERSON] 01 травня 2025 року її з сином прийнято до Комунального закладу «Кіровоградський обласний соціальний центр матері та дитини» Кіровоградської обласної ради, де вони знаходяться до теперішнього часу. Будучи в центрі матері і дитини отримала доступ до правничої допомоги, та в її інтересах адвокатом було подано адвокатський запит до поліції, у відповідь на який надійшла відповідь про її попереднє звернення в грудні 2024 року, під час розгляду якого вона просила припинити розгляд, так як боялась помсти з боку [PERSON] . Також у відповіді на запит вказано про подію, яка мала місце 09 квітня 2025 року про те що чоловік, перебуваючи в стані сп?яніння, забрав дитину до 1 року, всім погрожує. З інформації на сайті судової влади, вбачається, що постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2025 року в справі №398/2224/25 [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.184 КУпАП. Також з сайту судової влади вона дізналась, що 11 листопада 2022 року рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області стосовно [PERSON] виносилось рішення в справі №399/624/22 про видачу обмежувального припису строком на 4 місяці за заявою його колишньої дружини [PERSON] , оскільки він неодноразово стосовно неї вчиняв домашнє насильство. Також на сайті судової влади є інформація про притягнення [PERSON] за вчинення домашнього насильства стосовно колишньої дружини. Під час їх спільного проживання про таке [PERSON] їй не розповідав, казав, що має спірні питання з колишньою дружиною щодо будинку, однак щодо своїх насильницьких дій не повідомляв. З початку її проживання в Центрі матері та дитини, [PERSON] декілька разів їй телефонував та знав, що вона з дитиною знаходиться у соціальному центрі, вона повідомляла йому, що з дитиною все добре та сподівалась, що більше він її не чіпатиме. Також у червні 2025 року вона подала заяву про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини. Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 липня 2025 року у справі №389/2376/25 її позов було задоволено, до суду [PERSON] не з?явився. Разом з тим, 05 серпня 2025 року, 06 серпня 2025 року та 10 серпня 2025 року [PERSON] , будучи в стані сп?яніння, почав надсилати їй відео, в яких називав її непристойними словами, погрожував фізичною розправою, говорив, що знайде її та забере дитину. У відеоповідомленнях він вказував, що закопає всіх, що йому немає чого втрачати, і він прибере всіх, хто стоятиме на його шляху. Від поліцейських, які приїздили за її викликом в 2024 році, дізналась, що [PERSON] був мобілізованим до ЗСУ, однак самовільно залишив свою військову частину і не повернувся самостійно назад. Тому він має навички поводження зі зброєю та має доступ до неї, що його погрози робить цілком реалістичними. З його розмов у відео така його поведінка була зумовлена тим, що вона не відповіла на його дзвінок та через те, що він не знає де вона знаходиться із сином. Однак раніше вона відповідала на його дзвінки та розповідала, що знаходиться з дитиною в соціальному центрі, однак через стан сп?яніння він нічого не пам?ятає. Вона боїться навіть уявити реакцію [PERSON] , коли він дізнається про наявність рішення суду про стягнення аліментів на її користь, оскільки він у відео почав реально погрожувати фізичною розправою лише за те, що вона не могла відповісти на його дзвінок. У зв?язку із отриманими відеоповідомленнями вона звернулась з заявою про притягнення [PERSON] до відповідальності з метою недопущення реалізації його погроз, однак результат розгляду її заяви ще не відомий. За вказаного вона реально побоюється за своє життя та здоров?я, а також за життя та здоров?я їх сина, оскільки через постійне зловживання [PERSON] алкогольними та/або наркотичними речовинами його поведінка стає жорстокою та він неодноразово дозволяв собі наносити їй тілесні ушкодження, відповідно може завдати шкоду їх синові, який після випадку, що мав місце 09 квітня 2025 року, сильно злякався його та довго плакав, навіть потім, коли чув його голос по телефону. Незважаючи на її тимчасове перебування у безпечному місці, вона побоюється за те, що [PERSON] зможе її знайти та реалізувати свої погрози, зможе продовжити свої протиправні дії стосвно неї мене та забрати від неї сина, так як саме такі плани він озвучував їй у повідомленнях. До теперішнього часу вона боїться спокійно виходити на вулицю, боїться заснути, у неї перед очима знову і знову повторюється ситуації побиття та психологічного насильства з боку останнього. Практично кожного разу при вчиненні насильства він перебував у неконтрольованому стані, спричиненому алкогольним або іншим сп?янінням та з кожним випадком його поведінка ставала агресивнішою та агресивнішою. У більшості випадків такі дії він вчиняв в присутності сина. Відповідно до інформації про попередні випадки насильства, вчинені ним щодо його колишньої дружини, вбачається, що для нього це є звичною поведінкою та нормою, свідчить про його схильність до вчинення протиправних дій та про можливість продовження таких дій відносно мене та нашого сина. Саме тому, з метою недопущення повторних випадків насильства з його боку, вона боїться за своє життя та здоров?я та за життя та здоров?я сина та не має права ставити під загрозу його життя. Вказані вище ситуації призвели до того, що вона постійно знаходиться у стресовому та тривожному стані, оскільки в будь-який момент [PERSON] може розшукати її, прийти та продовжити протиправні дії. Після кожної розмови з ним вона почуває себе пригніченою, виснаженою, втомленою, ображеною та приниженою. Після всього пережитого, одна лише думка про зустріч з останнім для неї є неприємною та психотравмуючою, а його розмови та дії до неї завдали шкоду її фізичному та психічному здоров?ю та спричинили емоційну невпевненість. У зв?язку з цим вона звернулась за допомогою до психолога, працюючи з яким намагається стабілізувати свій психоемоційний стан. За вказаного, через реальні побоювання кривдника та з метою недопущення вчинення ним протиправних дій, реалізації ним погроз та продовження випадків домашнього насильства, вимушена звернутись до суду з заявою про видачу обмежувального припису. У судове засідання заявник не з`явилася, подала заяву, в якій заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу без її участі. Заінтересована особа у судове засідання також не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, причини неявки не повідомив. Приймаючи до уваги заяву заявника про розгляд справи за її відсутності, належне повідомлення заінтересованої особи про розгляд справи, а також особливості розгляду даної категорії справи, відповідно до положень ст.350 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності заявника та заінтересованої особи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що заявник [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З 01 травня 2025 року проживає в Комунальному закладі «Кіровоградський обласний соціальний центр матері та дитини» Кіровоградської обласної ради у зв`язку із складними життєвими обставинами, разом зі своєю дитиною [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою цього комунального закладу. Батьком малолітнього [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Олександрійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському районі Кіровоградської області від 22 березня 2024 року, є [PERSON] . На підтвердження факту вчинення [PERSON] домашнього насильства стосовно заявника [PERSON] та їх спільного сина [PERSON] суду надано: лист Олександрійського районного відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області від 12 червня 2025 року наданий у відповідь на запит адвоката, в якому вказано, що [PERSON] , [INFO] , впродовж 2023-2025 років зверталася лише один раз на лінію «102» чи безпосередньо до підрозділу, а саме: 11 грудня 2024 року о 22:00 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: [ADDRESS] , зателефонували у слухавку було чути сварку між чоловіком та жінкою, на питання нічого не повідомляли. Дану подію було зареєстровано в інформаційно - комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі Єдиного обліку) Олександрійського районного відділу поліції за №27795 від 11 грудня 2024 року. Реагування на вказане повідомлення було здійснено працівниками СРПП Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області, заявниця від написання заяви відмовилась та попрохала провести профілактичну бесіду. Також 09 квітня 2025 року о 16:07 надійшло повідомлення зі служби 102 від невідомої особи про те, що за адресою: [ADDRESS] під?їзді на 1 поверсі все в крові невідомий чоловік перебуваючи в стані сп?яніння, забрав дитину до 1 року всім погрожує. Дану подію було зареєстровано в інформаційно - комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі Єдиного обліку) Олександрійського районного відділу поліції за №8757 від 09 квітня 2025 року. Виїздом за вказаною адресою нарядом СРПП Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області встановлено що [PERSON] , [INFO] , перебував у стані алкогольного сп?яніння тримаючи на руках неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , ходив по території дому та виходив на проїздну частину, чим перешкоджав руху автомобілів на місце події було викликано працівників ювенальної превенці, які стосовно останнього склали адміністративний протокол за ч.1 ст.184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють обов?язків щодо виховання дітей). Зважаючи на вищевикладене за зверненням [PERSON] , відносно [PERSON] , не складалися будь які адміністративні матеріали за вчинення домашнього насильства та відомості до ЄРДР не вносилися; постанову Олександрійського міськарйонного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2025 року (справа ЄУН 389/2224/25) яка роздрукована з Єдиного реєстру судових рішень та роздруківку інформації з сайта Судова влада про справу ЄУН 389/2224/25, з яких вбачається, що вказаною постановою [PERSON] визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді попередження. Встановлено, що 09 квітня 2025 року близько 16 год 30 хв останній ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених ст.150 СК України, а саме перебував у стані алкогольного сп`яніння та не мав змоги належним чином здійснювати догляд за своєю малолітньою дитиною. Своїми діями [PERSON] вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпП; заяву [PERSON] до Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області від 11 квітня 2025 року, в якій вона виклавши факти застосування до неї з боку [PERSON] домашнього насильства психологічного характеру, які мали місце 05, 06 та 10 серпня 2025 року та полягали у надіслані їй в застосунок «Телеграм» відеоповідомлень із погрозами та образами, просила скласти стосовно нього матеріали (протокол) про вчинення домашнього насильства. На підтвердження викладених в заяві фактів долучила диск з відеозаписами повідомлень; DVD диск з записом шістьох відеоповідомлень на яких поміж іншого особа чоловічої статі (як вказує заявник - [PERSON] ) висловлює невдоволення жінці (як вказує заявник -їй), з приводу того, що вона не відповідає на його дзівники та ховає від нього сина. Також чоловік ображає жінку нецензурною лайкою та висловлює погрози, залякує, вказує що забере у неї дитину. В цілому проявляє агресію у вербальній та психологічний формі. висновок психолога ГО «Десяте квітня» щодо психологічного стану [PERSON] , в якому зазначено, про наявність у [PERSON] травматичного досвіду, пов`язаного з тривалим впливом домашнього насильства, матеріальної та житлової нестабільності, а також вимушеного переселення. ЇЇ психологічний стан характеризується високим рівнем тривоги, страхом за безпеку, емоційним виснаженням та ознаками посттравматичного стресового розладу. Спостерігаєтьтся значне зниження рівня життя (згідно з критеріями ВООЗ). Висновок складений на підставі зібраних відомостей про обставини життя та взаємодії з [PERSON] , психодіагностичної бесіди та батареї тестів. Також заявником до матеріалів справи долучено постанови Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 25 березня 2022 року (справа №399/129/22), від 22 червня 2022 року (справа 399/283/22), рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2022 року (справа №399/624/22), які роздруковані з Єдиного реєстру судових рішень та роздруківку інформацію з сайта Судова влада про вказані справи, з яких бачається, що [PERSON] протягом 2022 року вчиняв домашнє насильство стосовно своєї колишньої дружини [PERSON] та його було притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.172-3 та ч.2 ст.172-3 КупАП та видано обмежувальний припис. Вказані рішення суду не доводять вчинення домашнього насильства [PERSON] стосовно [PERSON] , проте характеризують його як особу, яка схильна до систематичного вчинення домашнього насильства. Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 27 Конституції України визначено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Частиною 1 ст. 15, ч.1 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювания. Кожна особа має право зверпутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майпового права та іптересу. Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне пасильство - це форма домашнього пасильства, що вклочає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коптів чи документів або можливості користуватися пими, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманн псобхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушувания до праці, заборону навчатися та інші правопорушення скопомічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі Дитина, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства У разі якщо постраждалою особою є дитина, будь-які дії, що вчиняються щодо неї, базуються на принципах, визначених Конвенцією ООН про права дитини, Конвенцією Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей та законодавчими актами України у сфері захисту прав дитини ( ч.2 ст.4 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно з частинами третьою та четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У пункті 9 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Отже, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і наякі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У справі №216/4309/21 Верховний Суд у своїй постанові від 09 червня 2022 року звернув увагу на те, що докази, що додають до заяви, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обгрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обгрунтованими. В якості доказів до заяви можуть додаватись, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою Органів Націопальної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства, витяг з Єдиного ресстру досудових розслідувань. У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №756/3859/19 (провалжения №61-11564c19) зроблено висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративпе правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. У справі №404/5203/19 Верховний Суд у своїй постанові від 19 травня 2020 року, підтримуючи висновки судів попередніх інстанцій, зазначив, що доводи заінтересованої особи відносно того, що він не набув статусу «кривдника», оскільки не притягувався до відповідальності за вчинення домашнього насильства, попри наявні факти звернень до правоохоронних органів з заявами про вчинення насильства у сім?ї, зареєстрованих у Єдиному ресстрі досудових розслідувань (далі - ЄРДР), не є обгрунтованими, оскільки сам по собі факт того, що особа не притягалась до юридичної відповідальності, не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника. Положеннями ст.350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходив тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. На підставі досліджених доказів, судом встановлено, що [PERSON] вчиняє психологічне насильство стосовно заявника, з якою співмешкав та має спільну малолітню дитину 2024 року народження. До того ж, домашнє насильство [PERSON] стосовно співмешканки вчинялося і в присутності малолітньої дитини. З огляду на встановлені судом обставини та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що заявник обґрунтовано звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав особи про які просить заявник, оскільки вона дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа. Окрім того, існують ризики вірогідності продовження вчинення [PERSON] домашнього насильства стосовно [PERSON] , настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними. Також, враховуючи, що домашнє насильство [PERSON] стосовно [PERSON] вчиняв у присутності їх малолітньої дитини [PERSON] , а діти є найбільш уразливими до проявів насильства, потребують особливого душевного комфорту і відчуття захищеності, суд вважає, що дитина останніх також постраждала від домашнього насильства, а отже обмежувальний припис [PERSON] слід винести і у відношенні до дитини. Запропонований заявником строк дії обмежувального припису - 6 місяців, суд, зважаючи на обставини справи, вважає пропорційним та необхідним. Відтак заява [PERSON] про видачу обмежувального припису, підлягає задоволенню. Згідно з положенням ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Відповідно до ч.4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: approved