Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Кредит \~капітал» (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08.03.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі Первісний кредитор, ТОВ «Мілоан») та [PERSON] (далі Відповідач) було укладено кредитний договір, згідно умов якого вказана фінансова установа надала відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн. 00 коп. строком на 105 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 94, 072 % річних та комісійної винагороди у розмірі 1000 грн. 00 коп. Оскільки відповідач порушила умови укладеного кредитного договору в частині своєчасного погашення платежів по тілу кредиту, процентів та комісії, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 27.07.2023 року заборгованість на загальну суму 40 250 грн. 00 коп., що складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту 10 000 грн. 00 коп., прострочена заборгованість за сумою відсотків 29 250 грн. 00 коп., прострочена заборгованість за комісією 1000 грн. 00 коп. Далі позивач зазначає, що 26.07.2023 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги № 101-МЛ. Згідно вищевказаного договору та закону Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», включно і до [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 6780154 від 08.03.2023 року. Також, відповідач була письмово повідомлена про те, що права вимоги за вказаним Договором про споживчий кредит відступлені Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», на підставі Договору відступлення прав вимоги № 101-МЛ від 26.07.2023 року. Відповідно до умов цього Договору та Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору відступлення прав вимоги № 101-МЛ від 26.07.2023 року, позивач є новим кредитором боржника [PERSON] . У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду та просити стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором про споживчий кредит № 6780154 від 08.03.2023 року, станом на 26.07.2023 року, у загальному розмірі 40 250 грн. 00 коп., а також, судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подала. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У такій заяві представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за її відсутності, та не заперечує проти заочного розгляду справи. Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Відповідач у судове засідання\~\~ не з`явилася,\~\~про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, ніяких заяв чи клопотань від такого учасника справи до суду не надходило. У відповідності до ч.4\~ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, яка належним чином була повідомлена і від якої не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені нею причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до\~норм ст. 280 ЦПК України\~ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про часткове задоволення позову з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 08.03.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 6780154, за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 10 000 грн. 00 коп. строком на 105 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 94, 072 % річних та сплатою відповідної комісійної винагороди у розмірі 1000 грн. 00 коп. Даний договір підписаний електронними підписами з одноразовим ідентифікатором J 20168. Судовим розглядом також встановлено, що 26.07.2023 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги № 101-МЛ, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» передає (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» за плату належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» приймає належні Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 101-МЛ від 26.07.2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 6780154 від 08.03.2023 року у загальному розмірі 40 250 грн. 00 коп., що складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту 10 000 грн. 00 коп., прострочена заборгованість за сумою відсотків 29 250 грн. 00 коп., прострочена заборгованість за комісією 1000 грн. 00 коп. Позивач наголошує,\~що в\~порушення умов\~вказаного кредитного\~договору,\~відповідач допустила\~прострочення повернення\~кредиту,\~сплати процентів\~та комісійної\~винагороди,\~внаслідок чого\~за нею, [PERSON] , станом на 26.07.2023 року, за Договором про споживчий кредит № 6780154 від 08.03.2023 року, виникла заборгованість на загальну суму 40 250 грн. 00 коп., що складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту 10 000 грн. 00 коп., прострочена заборгованість за сумою відсотків 29 250 грн. 00 коп., прострочена заборгованість за комісією 1000 грн. 00 коп. Оскільки позивач вважає, що відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша\~статті 15 ЦК України, частина перша\~статті 16 ЦК України). За правилом частини першої\~статті 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). За змістом статей\~626,628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга\~статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,207 ЦК України). У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої\~статті 3 Закону України\~«Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як зазначалося вище з матеріалів справи вбачається, що 08.03.2023 року відповідач уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» вказаний Договір про споживчий кредит № 6780154. Кредит надавався клієнту в безготівковій формі на реквізити банківського рахунку, вказаний відповідачем, як клієнтом. Крім того матеріали справи містять підписаний електронно-цифровим підписом паспорт споживчого кредиту в якому прописані суми/ ліміти кредитів, строк кредитування, безготівковий спосіб отримання кредиту, відсоткові ставки та штрафні санкції. З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладання та підписання відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора кредитного договору з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан». У зв`язку із тим, суд вважає, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем підтверджено належними доказами по справі, зокрема первинним бухгалтерським документом у вигляді платіжного доручення № 95204994 від 08.03.2023 року про перерахування первісним кредитором на картковий рахунок відповідача суми кредитних коштів у розмірі 10\~000 грн. 00 коп., відтак у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі. Перевіривши надані позивачем вказаний первинний бухгалтерський документ, розрахунок заборгованості, та узявши до уваги умови кредитного договору, суд вважає доведеним обставину порушення відповідачем умов такого кредитного договору в частині своєчасного повернення сум отриманого тілу кредиту. Таким чином, застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язана повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладених договорів виникало зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитних договорах, то позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Також частиною 1\~статті 1048 ЦК України\~встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Суд вважає, що вважає, що шляхом підписання вказаного кредитного договору та паспорту споживчого кредиту відповідач, як споживач, був проінформований також про реальну процентну ставку, загальні витрати за кредитом, та інші важливі правові аспекти його надання, що передбачені\~статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування». Приймаючи до уваги неналежне виконання відповідачем зобов`язань з повернення кредитних коштів та сплати відсотків за його користуванням, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості по процентах. Вказана вище заборгованість підтверджується представленим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростованим відповідачем. Стосовно вимоги про стягнення комісії суд вказує на таке. Статтею 8Закону України «Про споживче кредитування»\~визначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, у тому числі, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. В даному випадку, вказані витрати щодо комісії передбачені кредитним договором, графіком платежів та вказані у паспорті споживчого кредитування, що підписані, у тому числі, позичальником. Також такі витрати врегульовані положеннями\~Закону України «Про споживче кредитування»\~(стаття 8), як такі, що входять до загальних витрат за споживчим кредитом, які сплачуються споживачем. Відтак, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача комісії. Таким чином, аналізуючи здобуті у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог банку у їх повному обсязі та стягнення із [PERSON] на користь Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Кредит \~капітал» заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 6780154 від 08.03.2023 року, станом на 26.07.2023 року, у загальному розмірі 40 250 грн. 00 коп., що складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту 10 000 грн. 00 коп., прострочена заборгованість за сумою відсотків 29 250 грн. 00 коп., прострочена заборгованість за комісією 1000 грн. 00 коп. Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлена про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явилася, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надала, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Також, за змістом\~ст.141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, \~саме: судового збору у розмірі 2 422 грн. 00 коп. На підставі викладеного і

Outcome: approved