Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

09.12.2024 року Виконавчий комітет Ананьївської міської ради як орган опіки та піклування звернувся до Ананьївського районного суду Одеської області суду інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. 26.03.2025 року дана справа надійшла до Красноокнянського районного суду Одеської області за підсудністю, згідно ухвали від 26.12.2024 року. 08.04.2025 року надійшла відповідь щодо місця реєстрації відповідача. 08.04.2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду. Законом України від 26 лютого 2025 року №4273-ІХ Красноокнянський районний суд Одеської області перейменовано на Окнянський районний суд Одеської області (відомості в ЄР від 05.05.2025 року). Ухвалою від 04.06.2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті. 12.08.2025 року від сторони позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, оскільки під час розгляду справи [PERSON] , [INFO] , виповнилося 18 років, стороною позивача викладено позовні вимоги у наступній редакції: позбавити батьківських прав [PERSON] , стосовно її дітей, повнолітнього [PERSON] , [INFO] , малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] на користь особи чи закладу, на утриманні яких будуть перебувати малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, до досягнення нею повноліття. У обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування Служби у справах дітей Ананьївської міської ради перебувають діти, які мають статус дитини, позбавленої батьківського піклування [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та згідно рішення виконавчого комітету Ананьївської міської ради від 19.04.2023 року № 123 «Про створення дитячого будинку сімейного типу на базі прийомної сім`ї [PERSON] та влаштування до нього дітей на виховання та спільне проживання» влаштовані до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] . Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 23.09.2022 року справа № 491/653/22, у відповідача відібрано дітей, без позбавлення й батьківських прав. Батько у свідоцтвах про народження дітей, записаний відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. 26.10.2023 року рішення Ананьївського районного суду Одеської області по справі № 491/544/23, за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Ананьївської міської ради, третя особа: Служба у справах дітей Ананьївської міської ради, про повернення дітей матері, у задоволенні позову було відмовлено, так як, позивач не зважаючи на те, шо проходила курс лікування від алкогольної залежності, знову допустила випадки вживання алкогольних напоїв, що у свою чергу стало передумовою для збереження обставин, за яких відсутні підстави для повернення їй, як матері, дітей, хоча і створила належні умови для проживання своїх дітей. Рішення суду набуло законної сили 27.11.2023 року. 15.11.2024 року відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини Ананьївської міської ради, на якій розглядалося питання про доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки стосовно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Запрошена на Комісію громадянка [PERSON] в режимі відео зв`язку повідомила, що жалкує, що відірали дітей і що вона навіть намагалася їх повернути, але, у жовтні 2023 року, рішенням Ананьївського районного суду Одеської області їй було відмовлено. Під час бесіди було з`ясовано, що на теперішній час [PERSON] разом з новонародженою дитиною, мешкає у знайомої у м. Одеса, де і планує проживати разом з дітьми, яких планує повернути. Також, на засіданні Комісії було заслухано неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який погодився щодо позбавлення матері, [PERSON] , батьківських прав, аргументуючи це своїми сумнівами щодо її виправлення. Заслухавши інформацію служби у справах дітей Ананьївської міської ради, дитину та думки членів Комісії, комісія з питань захисту прав дитини Ананьївської міської ради одноголосно вирішила вважати за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача стосовно її дітей. Виконавчим комітетом Ананьївської міської ради, з урахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини Ананьївської міської ради від 15.11.2024 року, прийнято рішення від 21.11.2024 року № 336 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування Ананьївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] ». Враховуючи зазначені обставини позивач звернувся до суд з відповідним позовом, про позбавлення відповідачки батьківських прав, а також стягнення аліментів. У судовому засіданні 06.08.2025 року представник позивача підтримав позовні вимоги на підставах, зазначених у позовній заяві. У судове засідання 20.08.2025 року не з"явився, надав заяву про завершення розгляду у його відсудність, наполягаючи на задоволенні позову у редакції від 12.08.2025 року. Відповідач, будучи обізнаною про розгляд справи, лише 23.07.2025 року прибула у судове засідання, котре було відкладено за клопотанням останньої для надання додаткового часу на подання відзиву, однак у подальшому, на неодноразові виклики суду, повідомлена належним чином, у судове засідання не зявилася, про поважність причини неявки суд не сповістила, з заявою про відкладення не звертался, відзив не подала. Оскільки у судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд прийняв рішення про завршення розгляду справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд заслухавши представника позивача, думку дітей [PERSON] , [PERSON] , вихователся дитячого будинку сімейного типу [PERSON] , дослідивши надані письмові матеріали, приходить до наступного. Як вбачається з копії свідоцтва про народження [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2012 року народження, [PERSON] , 2019 року народження, відповідач [PERSON] є матір`ю дітей, а згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України /а.с.20-26/. Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 23.09.2022 року, по справі 491/653/22 за позовом Виконавчого комітету Ананьївської міської ради Одеської області в інтересах дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав задоволено в повному обсязі, дітей відібрано від матері без позбавлення її батьківських прав /а.с. 27-28/. Рішенням №123 від 19.04.2023 року виконавчого комітету Ананьївської міської ради створено з 19.04.2023 р. на базі прийомної сім`ї [PERSON] , дитячий будинок сімейного типу та надано [PERSON] статус мати-вихователь. Влаштовано на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с.29-30/. Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області по справі № 491/544/23 від 26.10.2023 року у задоволенні позову [PERSON] до Виконавчого комітету Ананьївської міської ради, третя особа: Служба у справах дітей Ананьївської міської ради, про повернення дітей матері відмовлено /а.с. 31-34/. Рішенням №336 від 21.11.2024 року виконавчого комітету Ананьївської міської ради затверджено Висновок органу опіки та піклування Ананьївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , стосовно її дітей /а.с. 10-11/. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ананьївської селищної ради, визнано доцільним позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , по відношенню до її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с.12-17/. Згідно довідки про склад сім`ї № 672 від 08.11.2024 року Ананьївської міської ради, до складу сім`ї [PERSON] , входить син - [PERSON] 2024 р.н. та співмешканець - [PERSON] , 1969 р.н. Родина фактично проживає за адресою [ADDRESS] /а.с.35/. Згідно з характеристикою Ананьївської міської ради № 671 від 08.11.2024 року, за час проживання на території громади [PERSON] , зарекомендувала себе з негативної сторони, так як, постійно зловживає спиртними напоями, вихованням дітей не займається, внаслідок чого діти були відібрані /а.с.9/. Крім того, згідно з довідки № 323 від 07.11.2024 року КНП «Ананьївської БМЛ Ананьївської міської ради», [PERSON] , перебуває на «Д» обліку у лікаря-нарколога /а.с. 37/. Згідно з листом №270 від 11.11.2024 року КУ «ЦНСП Ананьївської міської ради», [PERSON] , [INFO] , разом із співмешканцем [PERSON] , [INFO] , проживає в [ADDRESS] . У родині виховувалось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Неодноразово, під час відвідування сім`ї, мати знаходилась у стані алкогольного сп`яніння, її поведінка була зухвалою та агресивною по відношенню до всіх присутніх. Часті запої матері стали причиною того, що старший син [PERSON] протягом певного часу не жив з батьками, перебував у тітки. [PERSON] , дивлячись на старшого брата почав самовільно залишати оселю та зупинятись на ночівлю у тітки. Виникла загроза здоров`ю молодшого сина, який знаходився без догляду матері. Діти в більшості випадків були віддані самі собі. Під час пиятики матері весь тягар догляду за дітьми та будинком лягав на співмешканця. Дітей було вилучено з родини і влаштовано до ДБСТ [PERSON] . Після вилучення дітей спочатку матір співпрацювала з фахівцем із соціальної роботи, зустрічалась з дітьми ЦНСп та за місцем проживання дітей в ДБСТ [PERSON] в с.Байтали /а.с. 39/. Крім того, згідно з актами обстеження умов проживання від 21.10.2024 року та від 02.11.2024 року умови проживання сім`ї відповідача задовільні, будинок в хорошому стані, опалення пічне, в кімнатах чисто, наявні продукти харчування, є запаси муки, цукру, закруток. Створені умови для новонародженої дитини. Співмешканець допомагає відповідачці по господарству, але відповідачка інколи вживає алкоголь. /а.с.40-41/. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування і першочергова увага повинна приділятися як найкращому забезпеченню інтересів дітей. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Положеннями норм Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Визначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У ході судового засідання 06.08.2025 року судом заслухана думка дітей [PERSON] та [PERSON] , котрі пояснили, що мати довгий час зловживає спиртними напоями, будучи у стані алкогольного сп"яніння стає дуже агресивною, унаслідок чого вони змушені були тікати з дому. Приблизно три роки тому, почали проживати у будинку сімейного типу [PERSON] , де їм дуже подобається, найменший братик, котрому зараз 5 років називає мамою вихователя і їхню матір взгалі погано пам"ятає, оскільки за весь цей час вона приїздила їх навідати лише один чи два рази. Крім того, [PERSON] додатково пояснив, що наразі вже досяг повноліття, має самостійний дохід, купив на свої зароблені кошти будинок і проживає окремо, однак продовжує спілкуватися з вихователем будинку сімейного типу, приїздить навідувати братів, котрим у будь-якому разі краще з вихователем, ніж з мамою. Він особисто з матір"ю не спілкується. Крім того, вихователь дитячого будинку сімейного типу [PERSON] пояснила, що діти були у важкому емоційному стані, коли потрапили до неї на виховання, більш важче було з [PERSON] , однак постійне спілкування, бесіди, любов дали гарні результати, дитина з задоволенням ходить до школи, має успіхи у навчанні,спілкується з однолітками та іншими дітьми, котрі проживають у будинку. Таким чином, суд вважає доведеним, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не цікавиться їх життям на протязі трьох років та не виявила бажання бачити їх та спілкуватися, не приймає участі у вихованні дітей, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до останніх зловживає алкоголем, що підтверджується як поясненнями дітей, так і матеріалами справ. Також суд враховує, при досягненні повноліття особа втрачає правовий статус дитини в розумінні закону, проте сімейні відносини між батьком/матір`ю та сином/дочкою після досягнення дитиною повноліття не припиняються, між ними зберігається правовий зв`язок як батьків та дитини. Це відповідно означає й існування між ними взаємних особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які є чинними впродовж усього життя, а окремі з них навіть після смерті одного з них. Тож і після досягнення дитиною повноліття батьки, які не позбавлені батьківських прав стосовно такої дитини, зберігають певні права та обов`язки відносно неї, які ґрунтуються на факті їх кровного споріднення. Із повноліттям дитини з`являються права батьків на утримання і піклування з боку повнолітніх сина/дочки та виникають відповідні кореспондуючі їм обов`язки. Батьки, не позбавлені батьківських прав, є спадкоємцями за законом своєї дитини. У разі подання позову про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньої дитини суд не може відмовити у такому позові з тієї підстави, що під час розгляду цивільної справи і вирішення спору по суті дитина досягла повноліття. Незважаючи на досягнення дитиною повноліття, суд має встановити обґрунтованість чи необґрунтованість передбачених ст.164 СК України підстав позову про позбавлення відповідача батьківських прав та ухвалити відповідне судове рішення. Також суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі №459/3411/18 зазначено, що факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №366/2047/18 зазначено, що суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. У цій справі Верховний Суд зазначив, що позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав. У судовому засіданні 23.07.2025 року відповідач фактично висловила свою думку щодо заперечення позову, зазначивши, що хоче забрати дітей до себе, однак сам факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення батьківських прав з урахуванням її поведінки не свідчить про її інтерес до дітей та реальне бажання змінити поведінку. Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши системно сімейне законодавство та правові висновки Верховного Суду, суд вважає, що наявні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дітей, оскільки вона не піклується тривалий час про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, взагалі не спілкується з дітьми, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, продовжує зловживати спиртними напоями. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини. Суд вбачає винну поведінку матері в цьому та свідоме нехтування нею своїми обов`язками. Згідно з поясненнями дітей відповідач за три роки лише один раз навідала їх, не спілкується з дітьми, навіть не телефонує. Докази того, що вона проявляла інтерес до спілкування з дітьми, у матеріалах справи відсутні. Відповідач не вчинила жодних дій для здійснення своїх батьківських прав та обов`язків. Усе вищенаведене свідчить про свідому та винну поведінку [PERSON] в ухиленні від виконання обов`язків щодо виховання дітей. Така поведінка відповідача призвела до того, що був втрачений зв`язок між нею та дітьми, які після тривалого нехтування нею батьківськими обов`язками, висловили бажання про позбавлення її батьківських прав. Посилання відповідача на небажання позбавлення батьківських прав суд сприймає критично, бо вона крім висловлення заперечення проти цього, жодних дій на відновлення стосунків з дітьми не здійснила. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також, суд вважає необхідним роз`яснити відповідачу, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Крім того, частиною 3 ст.166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частиною 1 ст.183 СК України передбачено, що суд визначає частку заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути судовий збір за позовні вимоги майнового та немайнового характеру в доход держави.

Outcome: approved