Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

13.02.2025 до Решетилівського районного суду Полтавської області від Миргородського міськрайонного суду Полтавської області для розгляду за підсудністю надійшла вищевказана позовна заява, у якій позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики №75325576 від 10.08.2021. Позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь суму заборгованості за договором позики в розмірі 40529,21 грн, з яких: 13664,21 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 26865,00 грн - сума заборгованості за відсотками. А також, просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн. Позивач обґрунтував свої позовні вимоги, тим що 10.08.2021 між Товариством в обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 75325576 (на умовах повернення позики в кінці строку позики). Відповідно до умов договору відповідачці надано позику в сумі 15000,00 грн строком на 7 днів, з встановленою процентною ставкою (базовою)/ день 1,99 %. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису v9zEUe12N4, що був надісланий на вказану відповідачкою електронну адресу - oksana.3006h@gmail.com) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Свої зобов`язання за договором позики № 75325576 від 10.08.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало належним чином, на підставі платіжної інструкції № 4ecf40bc-4a35-4262-9912-f14a20269458 ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» передало [PERSON] у власність грошові кошти в розмірі 15000,00 грн, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідачки № [NUMBER] . 21.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» укладено договір факторингу № 2112. За умовами вказаного договору право вимоги до [PERSON] , за договором позики № 75325576 від 10.08.2021, перейшло від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ». 31.03.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено договір факторингу № 310323-ФМ. За умовами вказаного договору право вимоги до [PERSON] , за договором позики № 75325576 від 10.08.2021, перейшло від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ». Враховуючи умови договором позики № 75325576 від 10.08.2021, та здійснені [PERSON] платежів в рахунок погашення заборгованості за договором позики, які складають - 3425,29 грн, заборгованість становить 40529,21 грн, з них: -13664,21 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; -26865,00 грн - сума заборгованості за відсотками. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями 13.02.2025 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 18.02.2025 позовну заяву ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики залишено без руху, а позивачеві надано строк для їх усунення недоліків. 25.02.2025 представником позивача виконано вимоги ухвали без суду від 18.02.2025 про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою суду від 03.03.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, призначено підготовче засідання на 08:00 год 02.04.2025. 24.03.2025 від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона позовні вимоги не визнає, вважає, що вимоги позивача незаконні та необґрунтовані, а також у відзиві зазначено що, у позивача відсутнє право на звернення до суду, з наступних підстав: -- вона ніколи не підписувала договір позики № 75325576 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 10.08.2021 з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» одноразовим ідентифікатором; -ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не переказувало їй кошти особисто на виконання умов договору позики № 75325576 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 10.08.2021; -станом на 10.08.2021 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІЕКСПРЕС» була не спроможна фактично виконати операцію з перерахунку коштів на рахунок відповідачки, оскільки відсутня ліцензія на надання фінансових послуг з переказу коштів без відкриття рахунку і яку товариство набуло лише 27.04.2023; -вона не отримувала примірник договору позики № 75325576 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 10.08.2021, -правила про надання грошових коштів у позику від 14.05.2021 не є складовою договору позики № 75325576 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 10.08.2021. Також відповідачка вважає, що матеріали справи не містять первинних доказів надання позивачем кредитних коштів відповідачеві у сумі 15000,00 грн. Зазначає, що позивачем не надано виписки по особовому рахунку, яка могла бути належним та допустимим доказом щодо заборгованості. На думку відповідачки, позивачем не надано суду доказів на підтвердження укладення між нею та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договору позики № 75325576. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів звернення відповідачки до позикодавця з вимогою продовжити строк користування позикою, як це передбачено умовами договору позики. За таких обставин, на думку відповідачки, розмір заборгованості за договором позики № 75325576 від 10.08.2021 становить 13664,21 грн (тіло кредиту), а відсотки за користування нею уже сплачені в розмірі 2089,5 грн. [PERSON] вважає, що надані позивачем договір факторингу № 2112 від 21.12.2021 укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та договір факторингу № 310323-ФМ від 31.03.2023 та додані до них додатки не свідчать про перехід від клієнта до позивача ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» відповідних прав вимоги до відповідача в сумі 44195,55 грн. Окрім того, відповідачка зазначила у відзиві, що зазначення в тексті договору паспортних даних, номера телефона, поштової адреси, чи інших даних не ототожнюється з підписанням договору особою. До відзиву надає копію паспорта, відповідно до якого її ПІБ - [PERSON] . 24.03.2025 від відповідачки надійшло клопотання про витребування оригіналів письмових доказів. 26.03.2025 через електронний кабінет Електронного суду від позивача надійшли відповідь на відзив та заперечення на клопотання відповідачки про витребування доказів. Позивачем надано нормативно-правове обґрунтування щодо укладення договору позики та наданого оригіналу договору позики. Звернув увагу суду, що до позовної заяви була додана візуальна форма послідовності дій клієнта щодо укладення договору позики, у якій детально відображені всі дії ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачки щодо укладення договору позики в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». На думку позивача посилання відповідачки, щодо не укладення договору позики № 75325576 є необґрунтованими та суперечать матеріалам справи, оскільки вказаний договір позики відповідачкою підписано одноразовим ідентифікатором (v9zEUe12N4), чим засвідчено вивчення умов оферти, повну та безумовну згоду з цими умовами, свідоме прийняття пропозиції укласти договір та згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису договору, а тому на думку позивача між сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строку та умов кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладання такого договору шляхом вивчення дій зазначених вище. Між тим, використання одноразового ідентифікатора - є не можливим без проходження відповідачем попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення позичальником входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, що у свою чергу кореспондується з висновками, які викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 (справа№732/670/19), від 12.01.2021(справа №524/5556/19), від 31.08.2022 (справа №280/4456/20), від 09.02.2023 (справа №640/7029/19)). У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідаки (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення договорів від її імені, відповідачкою до суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій відповідачка не зверталася, як і не оскаржила правомірність укладеного договору. Крім того, Верховний Суд України в постанові від 24 лютого 2016 року за №6-50цс16 наголошує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику (електрона форма договору прирівнюється до письмового). Також твердження відповідачки, стосовно ненадання позивачем доказів перерахування коштів на картковий рахунок відповідачки - не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи, оскільки в матеріалах справи містяться наступні документи, які підтверджують перерахування коштів на її картковий рахунок: -електронна платіжна інструкція № 4ecf40bc-4a35-4262-9912-f14a20269458 від 10.08.2021 року видана ТОВ «ФІНЕКСПРЕС»; -довідка № КД-000003697/ТНПП від 12.12.2020 видана платіжною системою ТОВ «ФІНЕКСПРЕС», що підтверджує перерахування коштів за платіжною інструкцією /квитанцією № 4ecf40bc-4a35-4262-9912-f14a20269458 від 10.08.2021 року (документ виданий платіжною системою); -лист №12/12/24-45 від 12.12.2024 виданий ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», що підтверджує видачу/перерахування на банківську карту відповідача/клієнта онлайн-позики на підставі платіжної інструкції № 4ecf40bc-4a35-4262- 9912-f14a20269458 від 10.08.2021 року. Між тим, посилання відповідачки у відзиві на позовну заяву зводяться до того, що зазначені вище документи не є належними та допустимим доказами, оскільки не відповідають положенням ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Положенням про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 4 липня 2018 року №75 та розрахунок суми заборгованості, а отже не підтверджують факт передачі коштів, то з цього слід зазначити наступне. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових рахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Оскільки, всі кошти за даними договорами надавались на особистий картковий рахунок вказаний відповідачкою, то всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайором регулюються Законом України «Про платіжні послуги» та Постановою НБУ №705 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», відповідно до положень якого вбачається, що документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань (п.5 розділу VII зазначеної вище Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 вказано, що документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань). Таким чином, в матеріалах цивільної справи містяться докази перерахування коштів відповідачці, а її посилання стосовно відсутності доказів зарахування коштів на її картковий рахунок є безпідставні, оскільки саме відповідачка має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і вона має можливість представити суду виписку з свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладених договорів. Окрім викладеного вище, з матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідачка в рахунок погашення заборгованості за договором позики здійснено часткове погашення заборгованості в розмірі 3425,29 грн. (17.08.2021 - 0,80 грн., 3424,49 грн.), що у свою чергу додатково підтверджує отримання відповідачкою коштів за договором позики та його укладання. Саме по собі посилання відповідачки у відзиві на те, що позивачем не надано докази перерахування коштів на її картковий рахунок, на думку позивача - не заслуговують на увагу. [PERSON] , будучи стороною вказаного правочину, мала можливість надати суду відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження того, що відповідні кошти не зараховувались на її карткові рахунки, указані у договорах, у період часу, про який стверджує позивач, або того, що карткові рахунки їй не належать, оскільки лише відповідачка має доступ до свого рахунку. У разі заперечень проти позову, обов`язок доведення їх відповідними доказами покладено саме на відповідача відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Щодо нарахування процентів за договором позики №75325576 від 10.08.2021 року, позивача зазначає, що [PERSON] взяла на себе зобов`язання сплатити основне зобов`язання та відсотки в розмірі 1,79% за користування ним, спростовується матеріалами справи, оскільки у пункті 2 Договору позики зазначено, що сума позики у 15000,00 грн, надається строком на 7 днів під процентну ставку (базова) в день 1,99 % (фіксована). Додатково в зазначеному пункті наведений орієнтовний/попередній графік погашення заборгованості, згідно якого протягом 7 днів застосовується знижена процентна ставка/день 1,79%. За понадстрокове користування позикою (її частиною) за день встановлена процентна ставка 2,70%. Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, пункт 4 цього договору. Згідно пункту 13 договору позики, договір укладений в результаті зваженого рішення сторін на взаємовигідних умовах на принципах статей 6, 627 ЦК України з урахуванням вимог розумності та справедливості. Відповідно до пункту 17 договору позики, інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною договору. За ідеальних умов в порядку дії програми лояльності нарахування відсотків протягом строку позики 7 днів мало здійснюватися за зниженою процентною ставкою 1,79% (доказів про оплату всієї суми заборгованості в строк визначений договором позики - відповідачка - не надала). Згідно п. 5.2. позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація), йому зрозумілі (діючі правила на момент підписання відповідачкою договору позики - містяться в матеріалах справи). Відповідно до підпункту 9.7. Правил, якщо під час дії особливих умов виконання договору позики, встановлених для позичальника в рамках програми лояльності, позичальник порушить взяті на себе зобов`язання за договором позики, такі особливі умови виконання договору позики втрачають силу, а нараховані згідно умов договору позики проценти підлягають перерахуванню за базовою процентною ставкою, розмір якої зазначається в договорі позики, та оплаті позичальником в повному обсязі на загальних умовах за весь період дії договору позики і незалежно від запропонованих особливих умов Програми лояльності. Через неналежне виконання умов договору позики, нараховані згідно умов договору позики проценти було перераховано за базовою/фіксованою процентною ставкою 1,99%, замість 1,79% у відповідності до положень пункту 9.7. Правил. Узагальнюючи умови укладеного договору позики у сукупності з Правилами, які є невід`ємною частиною договору, слід констатувати, що отримавши суму 15000,00 грн позики від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», [PERSON] допустила неналежне виконання договору позики протягом 7 днів, тому проценти розраховано за базовою процентною ставкою 1,99%, замість 1,79% (програма лояльності) в порядку умов визначених правилами. Окрім викладеного вище, частинами першою - третьою статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Таким чином, договором встановлена фіксована процентна ставка, яка може бути зменшена лише у разі належного виконання відповідачкою умов договору позики, у зв`язку із чим на момент укладання договору позикодавцем зазначена орієнтовна загальна вартість з розрахунку, що відповідачка погасить заборгованість в строки які сам зазначив при укладанні договору. На думку позивача, твердження відповідачки, відносно того, що позивачем не доведено право грошової вимоги за договором позики, спростовується матеріалами справи, оскільки до позовної заяви додано докази здійснення оплати за договором факторингу №2112 від 21.12.2021 та за договором факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 (додаток до позовної заяви №14, 17). Окрім викладеного вище, згідно п. 5.2. зазначених вище договорів факторингу встановлено, що перехід від клієнта до позивача/фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей, після чого позивач/фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідних прав вимог. Підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей підтверджують факт переходу від клієнта до позивача/фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. Ухвалою суду від 02.04.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідачки [PERSON] про витребування доказів. Задоволено клопотання відповідачки [PERSON] про відкладення підготовчого засідання. 08.04.2025 відповідачка подала до суду копію рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 09.11.2022 справа № 546/717/22 суду про розірвання шлюбу, яким [PERSON] відновили дошлюбне прізвище « [PERSON] ». 05.05.2025 відповідачка подала до суду клопотання про надсилання матеріалів справи на її електронну адресу. 05.05.2025 відповідачка подала до суду клопотання про витребування оригіналів письмових доказів. 05.05.2025 відповідачка подала до суду клопотання про посвідчення судом довіреності на ведення даної справи, виданої ним 05.05.2025 на ім`я [PERSON] про уповноваження відповідно до ст. ст. 60, 62, 64 ЦПК України представляти інтереси довірителя [PERSON] у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, строком дії до вирішення спору по суті без права передання повноважень іншим особам. Ухвалою суду від 06.05.2025 у задоволенні клопотання відповідачки [PERSON] про посвідчення судом довіреності на ведення справи відмовлено. У задоволенні клопотання відповідачки [PERSON] про надсилання матеріалів справи на її електронну адресу - відмовлено. Клопотання відповідачки [PERSON] про витребування доказів - задоволено частково. У задоволенні іншої частини клопотання - відмовлено. Клопотання відповідачки про здійснення перевірки оригіналів електронних доказів - задоволено частково. Відкладено проведення підготовчого засідання на 09:00 год 05.06.2025. У підготовче засідання викликано учасників справи. 13.05.2025 представником відповідача через електронний кабінет Електронного суду подано до суду докази на виконання вимог ухвали суду від 06.05.2025. 22.05.2025 представником первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» через електронний кабінет Електронного суду подано до суду клопотання про долучення доказів на виконання вимог ухвали суду від 06.05.2025. 04.06.2025 відповідачкою подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення підготовчого засідання призначеного на 09:00 годину 05.06.2025 а іншу дату. Розгляд справи призначений на 09:00 годину 05.06.2025, відкладено у зв`язку із зайнятістю головуючого судді Романенко О.О. у розгляді скарги [PERSON] на незаконну бездіяльність прокурорів Кобеляцького відділу Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР (справа 532/1103/25), що підтверджується довідкою від 05.06.2025. У підготовче засідання, призначене на 26.06.2025 сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Ухвалою суду від 26.06.2025 - закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10:30 год 12.08.2025. Представник позивача ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» у судове засідання не з`явився, про дату час та місце проведення судового засідання був повідомлений завчасно та належним чином, шляхом направлення повісток на 12.08.2025 до електронних кабінетів Електронного суду позивача та його представників, які відповідно до довідок про доставку електронного документу отримали 30.06.2025 о 17:32:01 (а.с. 230, 231, 232). 08.07.2025 через електронний кабінет Електронного суду подано клопотання про розгляд справи без участі представника позивача (а.с. 233). Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату час та місце проведення судового засідання була повідомлена завчасно та належним чином, шляхом направлення повістки за зареєстрованим місцем проживання. Повістку на 12.08.2025 отримала особисто, що підтверджується особистим підписом на рекомендованому поштовому повідомленні (а.с. 236). Жодних заяв чи клопотань з процесуальних питань до суду не подала. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 30.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 75325576 відповідно до якого остання отримала позику в сумі 15000,00 грн строком на 7 днів. Дата надання позики 10.08.2021, дата повернення позики - 17.08.2025 (пункти 2.1, 2.2, 2.3 договору) (а.с. 13, 80) Умовами договору № 75325576 від 10.08.2021 передбачено денну процентну ставку у розмірі 1,99 % в день, також визначено знижену процентну ставку (застосовується у відповідності до умов Програми лояльності) - 1,79% та процентну ставку за понадстрокове користування позичкою (її частиною) за день - 2,70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 47180,81% (пункт 2.3 договору). Відповідно до пункту 2.3 договору, орієнтовна загальна вартість позики 16880,56 грн. Відповідно до пункту 1 договору позики № 75325576 від 10.08.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало у власність [PERSON] грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Проценти за вказаним договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики (пункт 5 договору). Підписанням договору позики № 75325576 від 10.08.2021 [PERSON] підтверджує, що вона ознайомлена: -на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачені ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», з офіційними правилами програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (ТМ «MYCREDIT»), в якій визначені умови застосування зниженої процентної ставки, а також із правилами постійно діючої акції під умовною назвою «OH MY FREEDOM (перша позика 0,01%)» для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (ТМ «MYCREDIT»), розміщених за адресою https://mycredit.ua/ua/akcii/(пункт 5.1); -позичальник до моменту підписання договору вивчила цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі (пункт 5.2); -позичальник розуміє та погоджується, що у випадках неналежного виконання зобов`язань за договору позикодавець має право залучати колекторську компанію до врегулювання простроченої заборгованості, відступити право вимоги за договором або звернутися до суду для примусового стягнення заборгованості (пункт 5.5). Порядок повернення позики та розмір платежу, визначений додатком № 1 до договору позики № 75325576 від 10.08.2021 - таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, дата видачі кредиту - 10.08.2021, дата платежу - 17.08.2021, кількість днів у розрахунковому періоді - 7, чиста сума кредиту - 15000,00 грн, сума платежу за розрахунковий період - 16880,55 грн, проценти за користуванням кредиту - 1880,55 грн, реальна річна процентна ставка - 47180,81 грн, загальна вартість кредиту - 16880,55 грн (а.с. 13 зворотна сторона, 80 зворотна сторона). Відповідно до довідки наданої ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» про ідентифікацію, [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , з якою укладено договір № 75325576 від 10.08.2021 ідентифікована товариством, акцепт договору підписаний позичальником з використанням одноразового ідентифікатора v9zEUe12N4, час відправки ідентифікатора позичальнику 10.08.2021 18:30:24, електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор oksana.3006h@gmail.com (а.с. 25 зворотна сторона). Договір позики № 75325576 від 10.08.2025 та додаток №1 до договору позики № 75325576 від 10.08.2021, таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, містять реквізити сторін, підписані позичальником [PERSON] електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора v9zEUe12N4 та підписаний ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконавчим директором [PERSON] електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора eSINNaNQu7 (а.с. 13, 80). ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за договором позики № 75325576 від 10.08.2021 виконало та надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 15000,00 грн, що підтверджується електронною платіжною інструкцією № 4ecf40bc-4a35-4262-9912-f14a20269458 від 10.08.2021 року видана ТОВ «ФІНЕКСПРЕС» (а.с. 28), довідкою № КД-000003697/ТНПП від 12.12.2020 видана платіжною системою ТОВ «ФІНЕКСПРЕС», що підтверджує перерахування коштів за платіжною інструкцією /квитанцією № 4ecf40bc-4a35-4262-9912-f14a20269458 від 10.08.2021 року (документ виданий платіжною системою) (а.с. 27 зворотна сторона), листом №12/12/24-45 від 12.12.2024 виданий ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», що підтверджує видачу/перерахування на банківську карту відповідача/клієнта онлайн-позики на підставі платіжної інструкції № 4ecf40bc-4a35-4262- 9912-f14a20269458 від 10.08.2021 року (а.с. 26 - 27). Відповідно до розрахунку суми заборгованості за договором позики № 75325576 від 10.08.2021, сума заборгованості становить - 40529,21 грн, яка складається: із заборгованості за тілом позики - 13664,21 грн та із заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами - 26865,00 грн (а.с. 5 - 7). Судом встановлено, що [PERSON] було надано ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» особисті дані з метою отримання позики, а саме: ПІБ, РНОКПП, дату народження, номер мобільного телефону, електронну адресу, серію паспорта, адресу реєстрації та фактичного проживання, номер рахунку (а.с. 13). Спір у справі виник із кредитних правовідносин та його вирішення регулюється нормами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частина 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з пунктом 2 ч. 1ст. 208 ЦК України передбачено, що в письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною особою та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Використання для підписання договорів позики електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який містить тільки комбінацію цифр, узгоджується із вимогами законодавства. Підписання електронного договору за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто укладення договору без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету не є можливим (див. висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 (справа №732/670/19), від 12.01.2021(справа №524/5556/19), від 31.08.2022 (справа № 280/4456/20), від 09.02.2023 (справа № 640/7029/19)). Договір позики № 75325576 від 10.08.2021, підписаний виконавчим директором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» Біланом В.І. за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором eSiNNaNQu7 (а.с. 13). Ухвалою суду від 06.05.2025 задоволено клопотання відповідачки про витребування у позивача договору позики № 75325576 від 10.08.2021 з додатком №1, у вигляді оригіналів електронних документів для забезпечення перевірки наявності КЕП та електронної позначки часу на такому електронному документі за допомогою сервісу перевірки підписів на сайті Центрального засвідчувального органу https://czo.gov.ua/verify. На виконання вимог ухвали суду від 06.05.2025, 13.05.2025 представником позивача, через електронний кабінет Електронного суду, було надано належним чином завірену копію договору позики № 75325576 від 10.08.2021, разом з цим представником позивача зазначено, що веб-сайт https://czo.gov.ua/verify перевіряє наявність/відсутність електронного цифрового підпису (ЕЦП) тоді, однак вищевказаний договір позики [PERSON] підписала за допомогою електронного підпису шляхом введення на ресурсі позикодавця одноразового ідентифікатора, а тому перевірка на зазначеному вище ресурсі не буде мати жодного сенсу, так як вказаний відповідачкою сайт не перевіряє введення або не введення відповідачем одноразового ідентифікатора - v9zEUe12N4, який направлявся відповідачці на електронну пошту - oksana.3006h@gmail.com. Суд погоджується із зазначеними доводами представника позивача, у зв`язку з чим не була здійснена перевірка наявності електронних цифрових підписів сторін за допомогою веб-сайту https://czo.gov.ua/verify, оскільки договір підписаний за допомогою ідентифікаторів eSiNNaNQu7 та v9zEUe12N4, які не відображаються при здійсненні такої перевірки. За змістом положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновків, що доводи позивача, щодо укладення договору позички ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» з відповідачем [PERSON] та надання їй кошів є більш переконливими та вірогідними. Таким чином, доводи відповідачки, які викладені у відзиві, на підтвердження того, що вона не зверталася до ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та не отримувала кредитні кошти не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому є менш переконливими. На дані аргументи відповідачки суд зазначає наступне. Відповідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Доводи представника відповідача, відносно того, що у матеріалах справи немає бухгалтерських документів про видачу кредиту не заслуговують на увагу, з огляду на наступне. Відповідно до статті 13 ЗУ «Про електронну комерцію», розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання представника на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставним. Доводи відповідачки про те, що у матеріалах справи немає доказів надсилання їй позивачем одноразового ідентифікатора v9zEUe12N4, отже, відсутні докази підписання нею договору позики за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором є необґрунтованими, оскільки суд встановив, що оспорюваний договір про надання позики підписаний відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину, який без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без зазначення особистої інформації відповідачкою [PERSON] не міг бути укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи відповідачки у цій частині. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачка також суду їх не надала, що відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Вищезазначені висновки відповідають викладеним у постанові Верховного Суду від 12 червня 2023 року (справа № 263/3470/20). На доводи відповідачки, про те, що позивачем надано копію довідки про перерахування кредитних коштів видану ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС», яке не мало ліцензії на надання фінансових послуг з перерахування коштів без відкриття рахунку і яку останнє набуло лише 27.04.2023, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», цей закон встановлює загальні засади функціонування ринку фінансових послуг, діяльності надавачів фінансових та/або супровідних послуг, державного регулювання та нагляду за такою діяльністю, а також захисту прав клієнтів, та визначає правовий статус фінансових компаній та ломбардів, організаційно-правові засади їх створення, діяльності, реорганізації та припинення діяльності з надання фінансових послуг, а також повноваження Регулятора щодо державного регулювання та нагляду за такими установами. Регулятором є - Національний банк України або Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку згідно з розподілом повноважень, визначеним цим Законом (п. 47 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії»). Частина 1 статті 13 вищевказаного закону передбачає, що н адавати фінансові послуги мають право фінансові установи та інші особи, які отримали відповідну ліцензію (ліцензії), крім випадків, передбачених частинами третьою - п`ятою цієї статті та спеціальними законами. Ліцензія включає право здійснювати діяльність з надання однієї чи декількох фінансових послуг, зазначених у такій ліцензії, можливість надання яких передбачено законом для надавача фінансових послуг певного виду. Спеціальним законом може бути визначена необхідність отримання окремої ліцензії, яка включає право здійснювати діяльність з надання певної фінансової послуги. Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС», 12.01.2021 отримало свідоцтво про реєстрацію фінансової установи, яку видав Національний банк України на підставі розпорядження Нацкомфінпослуг від 21.05.2015 № 1057, код фінансової установи 13 (а.с. 90). 17.02.2021 Національним банком України сформовано витяг з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензій для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС» має право надавати фінансові послуги (а.с. 94). На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС», станом на даду укладення договору позики № 75325576 від 10.087.2021 мало право надавати фінансові послуги, в тому числі послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Таким чином, враховуючи все вищезазначене, суд приходить до висновків, що доводи позивача, щодо укладення ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договору позики з відповідачкою [PERSON] та надання коштів у позику [PERSON] , є більш переконливими та вірогідними. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 №352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року №231» визначено, що до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнт, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 ЦК України), фактор, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 ЦК України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України). Згідно з п. 64 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», фінансова послуга це операція або декілька операцій, пов`язаних однією правовою метою, з фінансовими засобами, що здійснюються в інтересах інших осіб, ніж надавач такої фінансової послуги, а також послуги, прямо визначені спеціальними законами як фінансові послуги. За змістом пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», факторинг є фінансовою послугою. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається. Сторони договору відступлення права вимоги, зокрема договору купівлі-продажу права вимоги, мають право на власний розсуд визначити ціну, за якою право вимоги продається, з огляду на реальну вартість права вимоги, що відступається (продається), яка може бути як більшою, так і меншою за номінальну вартість такої вимоги. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2023 (справа № 206/4841/20). Згідно з ч. 1 ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Згідно з пунктом 5.5 договору позики № 75325576 від 10.08.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» має право відступити право вимоги за даним договором третій сторони без згоди клієнта. 21.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» укладено договір факторингу № 2112. За умовами вказаного договору право вимоги до [PERSON] , за договором позики № 75325576 від 10.08.2021, перейшло від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ», що підтверджується актом прийому передачі документації, актами прийому передачі реєстрів заборгованостей за договором факторингу, актами прийому-передачі інформації згідно реєстрів заборгованостей в електронному вигляді, актом звірки, реєстром прав вимоги № 4 (а.с. 29 - 39). 31.03.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено договір факторингу № 310323-ФМ. За умовами вказаного договору право вимоги до [PERSON] , за договором позики № 75325576 від 10.08.2021, перейшло від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», що підтверджується актом прийому передачі документації, актами прийому передачі реєстрів заборгованостей за договором факторингу, актами прийому-передачі інформації згідно реєстрів заборгованостей в електронному вигляді, актом звірки, реєстром боржників (а.с. 39 зворотна сторона - 49). Таким чином твердження відповідачки, які викладені у відзиві на позовну заяву щодо ненадання позивачем доказів про перехід до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» права вимоги за договором позики № 75325576 від 10.08.2021 не знайшли свого підтвердження. У той час, як доводи сторони відповідачки, викладені у відзиві, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому є менш переконливими. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Так, одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Стаття 599 ЦК України, передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Враховуючи позицію Верховного суду, яка закріплена у постанові ВС від 08.07.2020 у справі № 754/17518/15-ц, у ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому ґрунтується цивільне право - обов`язковість договору, тобто з укладення договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки, а не лише суб`єктивні права, які вони мають виконувати. Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у справі № 355/385/17 від 23.01.2019. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало відповідачці [PERSON] кошти за договором позики на умовах строковості і платності, однак такі кошти не були повернуті відповідачкою. З матеріалів справи також слідує, що сторони погодили умови позики, в тому числі кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення, розмір процентної ставки, строк кредитування. Судом встановлено, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», зі своєї сторони належним чином виконало умови договору позики № 75325576 від 10.08.2021 та надало [PERSON] грошові кошти в сумі 15000,00 грн. Перерахування коштів здійснило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС» на підставі платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018. Дата переказу - 10.08.2021, номер платежу 4ecf40bc-4a35-4262- 9912-f14a20269458, сума - 15000,00 грн, отримувач - [PERSON] - ЕПЗ номер [NUMBER] (а.с. 27 зворотна сторона). Однак, взятих на себе зобов`язань за договором позики № 75325576 від 10.08.2021, [PERSON] не виконала належним чином, у зв`язку з чим станом на 27.12.2024, виникла заборгованість в розмірі 40529,21 грн: з них заборгованість: по тілу кредиту - 13664,21 грн, за нарахованими та несплаченими процентами - 26865,00 грн. Водночас, що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачки нарахованих та несплачених процентів - 26865,00 грн суд зважає наступне. Відповідно до умов договору позики № 75325576 від 10.08.2021 його строк був визначеним - 17.08.2021. Постановою від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 ВП ВС уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem», тобто «слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав»). Так, відповідно до наданого розрахунку заборгованості дані нарахування здійснювалися як відсотки за користування коштами поза межами строку позики. За користування кредитом відповідач сплачує процентну ставку, яка становить 1,99% в день (пункт 2.3 договору). Умовами договору позики № 75325576 від 10.08.2021 не передбачено порядок продовження строку позики. Таким чином, позивач не надав суду доказів того, що [PERSON] вчинила дії щодо пролонгації договору позики № 75325576 від 10.08.2021. За таких обставин враховуючи погоджені умови договору, суд вважає погоджений строк - 7 днів, згідно пункту 2.2 договору позики. Враховуючи зазначене суд прийшов до переконання що строк кредиту становить 7 днів, тобто до 17.08.2021 включно, що є кінцевою датою строку погашення кредиту. Разом з цим, суд вважає неправомірним здійснення первісним кредитором нарахування відсотків по кредиту в розмірі 26865,00 грн. Таким чином, заборгованість по процентах становить 2089,50 грн (15000,00 грн (сума кредиту) х 1,99 % (процентна ставка за користування кредитом) х 7 днів (строк кредитування) = 2089,50 грн (нараховані проценти)). Відповідно до відповіді на відзив наданої представником ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» 26.03.2025, [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за договором позики № 75325576 від 10.08.2021 здійснено часткове погашення заборгованості в розмірі 3425,29 грн. (17.08.2021 - 0,80 грн., 3424,49 грн). Враховуючи викладене, борг який повинна сплатити [PERSON] за договором позики № 75325576 від 10.08.2021 становить 13664,21 грн (15000,00 грн (сума кредиту) + 2089,50 грн (проценти) - 0,80 грн (погашення заборгованості) - 3424,49 грн (погашення заборгованості) = 13664,21 грн). Отже, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики слід задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість в розмірі - 13664,21 грн (заборгованості за тілом). Підсумовуючи викладене суд вважає, що позивачем доведено позовні вимоги у загальному розмірі 13664,21 грн, що складається із заборгованості за тілом. В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 579931451.1 від 27.12.2024 (а.с.1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 58). Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість у загальній сумі 40529,21 грн. Таким чином, пропорційність задоволених вимог становить 34% (13664,21 х 100% : 40529,21 = 34). Оскільки, вимоги позивача задоволено на 34 %, то сплачений судовий збір за пред`явлення позовної вимоги майнового характеру підлягає стягненню на користь позивача в сумі 823,62 грн (2422,40 х 34%, = 823,62). Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн, суд зазначає наступне. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем здійснено витрати на правову допомогу у сумі 3500,00 грн, що підтверджується договором про надання правової допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024, актами приймання-передачі справи на надання правничої допомоги, витягом з акту № 5 -П приймання-передачі надання правничої допомоги від 18.12.2024, актом приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, платіжною інструкцією кредитного переказу коштів № 579930931.1 від 18.12.2024 про оплату за правничу допомогу в розмірі 17500,00 грн (а.с. 50 - 56). Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року за № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18, провадження № 14-26цс21. Враховуючи вищевикладені норми процесуального права, обставини справи,

Outcome: partial