Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 04.01.2018 між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем укладено кредитний договір №В03.12893.003528501, згідно якого відповідачу надано кредит (грошові кошти) у розмірі 31481,00 грн строком на 36 місяців, включаючи витрати на страховий платіж у розмірі 6255,84 грн. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим за ним рахується заборгованість на загальну суму 32306,26 грн. 16.11.2023 АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «СОНАТІ» був укладений договір факторингу №16/11-23, відповідно до якого ТОВ «ФК «СОНАТІ» набуло право вимоги до боржників ПАТ «Ідея Банк», серед них і до [PERSON] 29.12.2023 року ТОВ «ФК «СОНАТІ» уклало договір факторингу №29/12-23 з ТОВ «Санфорд Капітал», відповідно до якого позивач набув право вимоги до боржників зокрема і до [PERSON] . Крім цього, на переконання позивача, додатково до суми боргу та процентів відповідач має також сплатити інфляційні втрати та 3% річних, відтак просить суд стягнути на його користь 5375,64 грн. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 16.07.2024 року, цивільна справа була передана за підсудністю до Житомирського районного суду Житомирської області. Ухвалою судді Житомирського районного суду Житомирської області Татуйко Є.О. від 27.08.2024 року у справі було відкрити провадження та постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями було визначено головуючим суддею в даній справі Дубовік О.М. Ухвалою судді Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік О.М. від 27.11.2024 року було прийнято справу до свого провадження та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Представник позивача просив проводити розгляд справи без його участі в порядку спрощеного позовного провадження; позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач копію ухвали про відкриття провадження у справі не отримав, жодних документів чи клопотань до суду не подавав; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулось відправнику (а.с. 114-115). Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.01.2018 між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем укладено кредитний договір №В03.12893.003528501, за умовами якого відповідачу надано кредит (грошові кошти) у розмірі 31481,00 грн строком на 36 місяців, тобто до 04.01.2021 року включно (а.с.56, 60-67) Одночасно з укладення кредитного договору, відповідач уклав з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя» договір від 04.01.018 року добровільного страхування життя, відповідно до якого розмір страхового внеску за цим договором страхування становить 6255,84 гривень. ПАТ «Ідея Банк» виконав свої зобов`язання у повному обсязі шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача кошти в сумі 31481,00 гривень, з яких був сплачений на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя» страховий платіж від імені відповідача в сумі 6255,84 гривень (а.с.59). Відповідач частково виконав свої зобов`язання за кредитним договором та повернув 48136,25 гривень, останній платіж було здійснено 21.12.2019 року. Станом на 04.01.2021 року сформувалась заборгованість відповідача перед ПАТ «Ідея Банк» у розмірі 32306,26 гривень, з них: 21243,16 гривень заборгованість за основним боргом, 11063,10 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками (а.с.68-72). За ч.1 ст.16 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до положень ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628, 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Санфорд Капітал», крім заборгованості по тілу та відсоткам по кредиту, просило стягнути 3% річних та інфляційні втрати нараховані за період з 05.01.2021 по 23.02.2022 року. За змістом положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 611, 625 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання норми статті 625 ЦК України свідчить про те, що коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, то останнє орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, відтак 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до положень ст.514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема наданих позивачем доказів на підтвердження права вимоги до відповідача, умови договорів факторингу укладених 16.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Сонаті» №16/11-23 та 29.12.2023 року між ТОВ «ФК «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал» №29/12-23 про відступлення права вимоги до відповідача за кредитним договором № В03.12893.003528501 від 04.01.2018 року не містять будь\~яких обмежень чи застережень щодо обсягу прав нового кредитора в частині нарахування процентів та інфляційних (а.с. 41-55). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] має грошове зобов`язання перед позивачем. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення, відповідно до ст. 625 ЦК України. Таким чином, на підставі досліджених доказів, суд дійшов до висновку, що наявність заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором № В03.12893.003528501 від 04.01.2018 року в розмірі 37681,90 грн, яке складається з 21243,16 грн - заборгованість за основним боргом; 11063,10 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 4273,69 грн - інфляційні втрати; 1101,95 грн - три проценти річних (а.с. 72 зворотня сторінка - 73), знайшла своє документальне підтвердження, у зв`язку із чим остання підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Санфорд Капітал». Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збірпокладається насторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову\~на відповідача. З огляду на вищевикладене, суд стягує з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. Щодо розподілу витрат на правову допомогу суд приходить до наступного. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Вимоги до форми та змісту договору про надання правової допомоги, закріплено\~статтею 27 зазначеного Закону. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами з наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості кожної окремо наданої послуги, з урахуванням її складності та обсягу, а не лише визначення загальної вартості наданої правової допомоги. Згідно положень п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною третьою\~статті 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої\~статті 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 7200,00 грн, які підтверджуються: договором про надання правничої допомоги №1/04 від 01.04.2024, актом приймання-передачі послуг з правничої допомоги №32 від 10.06.2024 року, вартістю послуг (прейскурант) від 01.04.2024 року (а.с.16-22). Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року по справі № 810/2760/17. Відповідно до розрахунку АТ «Укрпошта», наданого позивачем, вартість послуг поштового відправлення відповідачу копії позову з додатками складає 42,00 грн. (а.с.101-103). Водночас, суд зауважує, що стягнення таких витрат не передбачено чинними вимогами ЦПК України. При викладених обставинах, дослідивши матеріали даної справи, суд вважає заявлений представником позивача розмір витрат на правову допомогу неспівмірним зі складністю справи; часом, витраченим адвокатом; обсягом наданих послуг, вважає достатнім і співмірним розмір витрат правничої допомоги в сумі 4000,00 грн, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. З огляду на викладене та

Outcome: approved