Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

Представник позивача Пархомчук С.В. у березні 2025 року звернувся до суду із указаним позовом, який мотивував тим, що 19.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» та [PERSON] був укладений кредитний договір №\~172438, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 1500 грн строком на 30 днів з умовою сплати відсотків у розмірі 2% на день або 730% річних. 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» був укладений договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників від 28.10.2021, зокрема до [PERSON] . Станом на 04.12.2024 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 7830\~грн, яка складається з наступного: простроченої заборгованості за сумою кредиту 1500 грн, простроченої заборгованості за процентами 6330 грн. Позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості, проте станом на дату подання позову зазначена вимога була залишена відповідачем без виконання. У зв`язку з наведеним, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором №\~172438 від 19.01.2021 у розмірі 8730 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 17.03.2025 було відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. 05.05.2025 представник позивача подав до суду заяву про розподіл судових витрат у якій просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500 грн. 06.08.2025 представник відповідача [PERSON] подав додаткові пояснення, у яких вказав, що відповідач категорично не погоджується з розрахунком заборгованості у частині нарахування процентів, оскільки розрахунок суперечить умовам договору. Відповідач отримав кредит зі строком користування коштами протягом 30 днів, а саме до 17.02.2021. Нарахування процентів поза межами строку кредитування, тобто після 17.02.2021, не відповідає умовам договору, а тому такі проценти не підлягають стягненню. Вважає, що позовні вимоги можуть бути задоволені частково в сумі 2400 грн, з яких 1500 грн - заборгованість за основною сумою кредиту та 900 грн прострочена заборгованість по процентам. Крім того, представник зазначив, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 10500 грн є необґрунтованими та зважаючи на обсяг наданих послуг не можуть перевищувати 1500 грн. Тому представник відповідача просить задовольнити позовні вимоги частково та стягнути суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 2400 грн, з яких заборгованість за кредитом у розмірі 1500 грн та заборгованість за процентами у розмірі 900 грн. Також представник відповідача просить зменшити розмір судових витрат позивача. Крім того, представник відповідача просить стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати орієнтовно у розмірі 5000\~грн. Сторони у судове засідання не з`явилися, в поданих до суду заявах просили розглянути справу без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи із такого. Судом установлено, що 19.01.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 172438, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 1500\~грн строком на 30 днів (до 17.02.2021) з умовою сплати відсотків у розмірі 2% на добу або 730% річних. Строк дії договору сторони визначили тривалістю 30 днів. Крім того, сторони погодили графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту, що є додатком № 1 до договору та інші умови кредитування (а.с.\~11, 15-17). Зазначений договір був укладений між сторонами у формі електронного документа з відповідним електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1\~ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч.1, 2\~ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис». З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу\~ст. 12 цього Закону\~якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 640 ЦК\~України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно\~ст. 642 ЦК України\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України\~встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Отже, зі змісту кредитного договору вбачається, що у ньому визначені основні істотні умови, характерні для таких видів договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання цього договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На виконання умов вказаного договору на картковий рахунок позичальника [PERSON] 19.01.2021 було перераховано кредитні кошти у розмірі 1500 грн (а.с. 23). 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» був укладений договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № 172438 від 19.01.2021 у розмірі 7830 грн (а.с.10, 18-22). Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, враховуючи досліджені докази, а також встановлені обставини, суд вважає доведеним, що ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» є новим кредитором у зобов`язаннях із відповідачем, відповідно до умов кредитного договору, що був укладений 19.01.2021 між [PERSON] та первісним кредитором ТОВ «ЗАЙМЕР». Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. \~1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Статтею 625\~ЦК України\~встановлено,\~що боржник\~не звільняється\~від відповідальності\~за неможливість\~виконання ним\~грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Всупереч умов кредитного договору відповідач не виконав свої зобов`язання, внаслідок чого, згідно розрахунку позивача, виникла заборгованість, яка станом на 04.12.2024 становить 7830\~грн, що складається з наступного: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 1500 грн; простроченої заборгованості за процентами в розмірі 6330 грн (а.с.\~9). Суд не погоджується із вказаним розрахунком зважаючи на таке. У пункті 1.2 кредитного договору, укладеного між ТОВ «ЗАЙМЕР» та відповідачем, чітко зазначено, що кредит надається на строк 30 днів, тобто до 17.02.2021. Строк дії договору становить 30 днів. Жодних інших умов, зокрема про те, що строк дії договору продовжується на час фактичного користування відповідачем кредитними коштами, сторони не узгоджували. Відтак, нарахування відсотків за користування кредитом, в розмірі передбаченому договором, кредитор мав право здійснювати не більше ніж протягом 30 днів з моменту укладення договору. Після закінчення даного строку кредитор мав право вимагати від позичальника сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, як міри цивільно-правової відповідальності, відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 по справі №910/4518/16, де зазначено, що твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. Таким чином загальний розмір відсотків, передбачених договором, які первісний кредитор ТОВ «ЗАЙМЕР» мав право нарахувати відповідачу становить 900 грн. Отже до позивача, як до нового кредитора перейшло право первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема щодо стягнення з відповідача відсотків у розмірі 900 грн. 12.11.2021 позивачем була надіслана письмова вимога на адресу відповідача про виконання зобов`язання за кредитним договором (а.с. 8, 30). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказів, які б спростовували установлені судом обставини на підставі доказів наданих стороною позивача, відповідачем не надано. Враховуючи установлені судом обставини та вимоги вищевикладеного чинного законодавства, зважаючи на те, що відповідачем належним чином не виконано зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого утворилась заборгованість, суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1500 грн підлягає задоволенню повністю, а також частково підлягає задоволенню вимога про стягнення заборгованості за відсотками, а саме в розмірі 900 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує таке. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн (а.с. 6, 34). Оскільки позовні вимоги судом задоволені на 30,65%, тому витрати позивача на оплату судового збору мають бути стягнуті з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що враховуючи сплачену суму судового збору становить 1048,97 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10500 грн суд враховує таке. Відповідно до\~положень статті\~137\~ЦПК України\~для цілей\~розподілу судових\~витрат:\~1)\~розмір\~витрат на\~правничу допомогу\~адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану\~зі справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою;\~2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат.\~Для визначення\~розміру витрат на правничу\~допомогу з\~метою розподілу\~судових витрат\~учасник справи\~подає детальний\~опис робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги.\~Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: складністю\~справи та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг); часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); обсягом\~наданих адвокатом\~послуг та\~виконаних робіт; ціною\~позову та\~(або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача у обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: договір про надання правової допомоги від 29.12.2023; довіреність від 30.12.2024; додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 27.12.2024; акт про отримання правової допомоги від 28.04.2025; рахунок №\~28.04.2025-19 від 28.04.2025; платіжну інструкцію № 37974 від 28.04.2025 про оплату позивачем за надані адвокатом Пархомчук С.В. послуги правничої допомоги у розмірі 10500 грн (а.с. 7, 12- 14, 44, 48, 49). Указані докази підтверджують факт понесення ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 10500 грн. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п.\~95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №\~19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Дослідивши надані представником позивача докази понесених витрат на професійну правничу допомогу суд вважає, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є завищеним зважаючи на таке. Згідно акту про отримання правової допомоги від 28.04.2025 адвокатом Пархомчук С.В. на виконання умов договору про надання правової допомоги було проведено такі дії: консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості; складення та подання до суду позовної заяви, моніторинг судової практики; складення інших процесуальних документів, клопотань, заяв; канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції, на що витрачено 5 годин, а вартість робіт склала 10500 грн. Дана справа відноситься до категорії малозначних, обсяг документів доданих до позовної заяви є незначним, а судова практика у справах цієї категорії є сталою і не потребувала значного часу для аналізу законодавства. Позовна заява складається із 5 аркушів, тому її складання, враховуючи професійну підготовку адвоката, який є фахівцем у галузі права, не становить складності та не може становити стільки тривалий час. Крім того, позовна заява подана до суду через систему «Електронний суд», що не потребує значного часу роботи адвоката. До того ж, представництво інтересів позивача у судових засіданнях адвокат не здійснював. Зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховуючи заявлене стороною відповідача клопотання про зменшення витрат, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських послуг, а також розумності їхнього розміру, суд вважає за необхідне визначити суму відшкодування витрат ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» на професійну правничу допомогу в даній справі у розмірі 5000 грн. Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду є справедливим та обґрунтованим, співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат. Таким чином, оскільки позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на\~професійну правничу\~допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог (30,65%), що становить 1532,50 грн. Представником відповідача не надано доказів у обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу та не подано заяви про те, що такі докази будуть подані після ухвалення рішення. Відтак, відсутні підстави для стягнення з позивача на користь відповідача понесених витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial