Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

05 лютого 2025 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] , правовстановлюючого документа свідоцтва про право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] від 10 березня 1989 року, яке видане Шевченківською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області та зареєстроване в КП ММБТІ 10 березня 1989 року за реєстровим №324. Визнати за ними право власності по 1/2 частки за кожною житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . \~ \~ \~ \~ В обґрунтування заявлених вимог, позивачі посилаються на те, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина. а саме: житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності від 10 березня 1989 року, виданого виконкомом Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, зареєстрований В КП ММБТІ 10 березня 1989 року за № 324. Водночас, при видачі свідоцтва помилково прізвище власника було зазначено « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». Позивач [PERSON] є дружиною померлого, а позивач - [PERSON] є його донькою. При зверненні до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у свідоцтві про право власності на житловий будинок від 10 березня 1989 року помилково прізвище спадкодавця зазначено як « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] ». Нині захист їх спадкових прав можливий лише шляхом визнання за ними права власності на спадкове майно в судовому порядку. Позивачі в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи містяться їх заяви про розгляд справи за їх відсутності . Вимоги підтримують, просить їх задовольнити. Відповідач - Шевченківська сільської ради Миколаївської області у судове засідання свого представника не направила, причини суду не повідомила, відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України вважається такою, що повідомлена судом належним чином про час і місце розгляду справи. Справа розглядається в порядку загального позовного провадження про що постановлена відповідна ухвала 11 лютого 2025 року. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. [INFO] помер [PERSON] , про що Шевченківською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області 02 листопада 1998 року видано свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] , актовий запис про смерть №57 (а.с. 14). За життя [PERSON] заповіт не склав. Після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . Свідоцтво видане виконкомом Шевченківської сільської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів від 24 січня 1989 року № 20. Як на підставу звернення до суду позивачі посилаються на відсутність правовстановлюючого документа на вказаний житловий будинок, виданого на ім`я спадкодавця. Зазначили, що в свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок помилково ім`я власника зазначено « [PERSON] », замість « [PERSON] ». Звернувшись до Жовтневої нотаріальної контори Миколаївської області у 2000 році із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , позивачі отримали відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок, через розбіжність у написанні прізвища спадкодавця, оскільки у правовстановлюючому документі воно зазначено як « [PERSON] », в той час, як свідоцтво про смерть видане на ім`я « [PERSON] ». Як на доказ належності спадкодавцю правовстановлюючого документа позивачі посилаються на те, що спадкодавець на день смерті був прописаний та проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Факт родинних відносин між померлим та позивачами підтверджується наступними доказами: між [PERSON] та [PERSON] , як між подружжям - свідоцтвом про одруження від 16 лютого 1982 року, серії [NUMBER] (а.с. 20); між позивачем [PERSON] та спадкодавцем, як між донькою та батьком підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого Шевченківською сільською радою Жовтневого районна Миколаївської області 09 лютого 1973 року, в якому « [PERSON] » вказаний в графі «батько» (а.с. 11). Позивач 09 грудня 2011 року зареєструвала шлюб з [PERSON] . Під час реєстрації шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 24 січня 2025 року № 00048942147 (а.с. 12). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] (а.с. 13), виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївської області 12 листопада 1997 року, 10 липня 1997 року шлюб розірвано Позивач після розірвання шлюбу залишила собі прізвище, яке було присвоєне при державній реєстрації шлюбу, - « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] , виданого 19 листопада 2002 року виконкомом Шевченківської сільської ради, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . При державній реєстрації шлюбу змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 18). Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Встановлення факту належності спадкодавцю правовстановлюючого документу має юридичне значення, для оформлення в нотаріальному порядку спадщини за законом, яка відкрилась після смерті останньої. Яквбачається з вищевказаних документів прізвище спадкодавця зазначено в особистих документах - « [PERSON] », а у правовстановлюючому документі як « [PERSON] », тобто орфографічно не збігаються між собою, водночас є фонетично співзвучними, що вказує на їх однорідність та наявність допущеної помилки при заповненні документів. Також, повністю співпадають ім`я та по батькові, а також адреса розташування спадкового будинку з місцем реєстрації спадкодавця на момент його смерті. За таких обставин суд приходить до висновку, що померлий [PERSON] та особа, на ім`я якої видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, є однією й тією ж особою, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, встановивши, що підтвердження належності спадкодавцю правовстановлюючого документу необхідне позивачам для реалізації прав спадкоємця та оформлення спадщини, тобто має юридичне значення, суд вважає заявлені вимоги щодо встановлення факту, що має юридичне значення, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Дослідивши спадкову справу №220/200 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , судом встановлено, що до Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області з заявою про прийняття спадщини звернулася дружина померлого [PERSON] та донька [PERSON] . Державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Бердніковою А.Ю. позивачам видано свідоцтво про право на спадщину за законом у рівних частках на: право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Акціонерного товариства ім. Т. Г. Шевченко в с. Шевченкове Жовтневого району Миколаївської області розміром 5,82 в умовних кадастрових гектарах; 11 простих іменних акцій ЗАТ ім. Шевченко в с. Шевченкове Жовтневого району Миколаївської області. Як зазначили\~позивачі їм\~у видачі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~законом на\~вказаний вище\~житловий будинок\~державним нотаріусом\~ відмовлено,\~оскількиу свідоцтві про право власності на житловий будинок від 10 березня 1989 року помилково прізвище спадкодавця зазначено як « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] ». Відповідно до пункту 4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі Порядок), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно з пунктом 4.18 цього зазначеного Порядку - якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1262-1265. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Враховуючи, що відповідач будь-яких заперечень проти задоволення позову, спадкоємці, що мають право на обов`язкову частину відсутні, та право позивачів на спадщину гарантовано державою, однак оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку неможливе у зв`язку з обставинами, про які вказано вище, то, на підставі ст. ст. 1218, 1220, 1223ЦК України, суд визнає заявлений позов, таким що підлягає задоволенню.

Outcome: approved