Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

08.05.2025 через систему "Електронний суд" до суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (далі - позивач) із позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Короткий зміст заяв по суті справи. У позовній заяві представник позивача просить стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за ЄДРПОУ: 37356833, МФО 305299, р/р [NUMBER] ) заборгованість за Кредитним договором № 26.05.2024-100001218 від 26.05.2024 у розмірі 13120 грн. 00 коп. та суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що між ТОВ «Споживчий центр» (далі кредитодавець) та [PERSON] (далі позичальник) 26.05.2024 р. укладено Кредитний договір (оферти) № 26.05.2024-100001218, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 4000 грн., строком на 112 днів з дати його надання. Представник позивача у позовній заяві зазначає, що [PERSON] 26.05.2024 електронним цифровим підписом підписав пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 4000 грн., а отже акцептовано умови договору. У позовній\~заяві представник\~позивача стверджує, що\~ТОВ «Споживчий\~центр» свої\~зобов`язання за\~договором виконано\~в повному\~обсязі, у своючергу [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на день подачі позову, утворилась заборгованість у розмірі 13120 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4000 грн., по процентам в розмірі 6720 грн., по комісії 400 грн., по неустойці 2000 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 12 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків заяви. Ухвалою суду від 21 травня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 21 липня 2025 року о 10:00 год. Ухвалою суду від 21 липня 2025 року відкладено розгляд справи на 13 серпня 2025 року о 10:00 год. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просить провести розгляд справи без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, що підтверджується оголошенням про виклик особи розміщене на сайті Кіцманського районного суду від 07.08.2025 року. Про причини неявки [PERSON] суду не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав. За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено кредитний договір (оферти) № 26.05.2024-100001218 шляхом підписання [PERSON] заявки електронним підписом, одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору Е548. Відповідно до п.3.1. кредитного договору за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісії. Згідно із п.3.2. договору, кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжного засобу споживача 4149-49ХХ-ХХХХ-5426 (п.4.1. договору). У заявці кредитного договору № 26.05.2024-100001218\~від 26.05.2024 зазначено, що дата надання/видачі кредиту 26/05/2024, сума кредиту 4000,00 грн, строк на який надається кредит 112 дні з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту 14/09/2024. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 1.24% = (5539/4000)/112 х 100%. У відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) останній вказав реквізити платіжного засобу для надання йому коштів 4149-49ХХ-ХХХХ-5426. Відповідно до квитанції LIQPAY ID операції 2467367818 за кредитним договором №26.05.2024-100001218 26.05.2024 перераховано суму у розмірі 4000,00 грн. З довідки розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 26.05.2024-100001218 від 26.05.2024 року вбачається, що за [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 13120,00 грн., що складається з заборгованості: основний борг 4000 грн, по процентам в розмірі 6720,00 грн., комісії 400,00 грн. та неустойки в розмірі 2000,00 грн. Доказів погашення заборгованості за кредитним договором №26.05.2024-100001218 від 26.05.2024 року перед позивачем відповідач суду не надав. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», «так і строк (термін) виконання зобов`язання» (ст. 530 ЦК України). Статтею 525 ЦК України заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наявними у справі доказами підтверджується належне виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором перед відповідачем. Натомість, відповідач не спростував факт отримання ним кредитних коштів від позивача та не надав суду доказів погашення кредитної заборгованості перед позивачем. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4000,00 грн. та за процентами в розмірі 6720,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Щодо стягнення з відповідача суми прострочених платежів за комісією у розмірі 400,00 грн., суд зазначає наступне. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У п.3.1. кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісії. Позичальник зобов`язаний повернути кредит, сплатити проценти, комісії у термін та строки, вказані у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти (п.6.1.а. договору). Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. За приписами частини другої\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; Отже,\~Законом України «Про споживче кредитування»\~безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Отже, нарахування позивачем відповідачу комісії за надання кредиту у розмірі 400,00 грн. є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач у позовній заяві також просить стягнути з відповідача неустойку у розмірі 2000,00 грн. Розглядаючи питання стягнення з відповідача неустойки, суд зазначає, що відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив, що тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, суд вважає, що нарахування відповідачу неустойки в сумі 2000,00 грн. за невиконання грошового зобов`язання у даному випадку є неправомірним, а відтак в цій частині позов задоволенню не підлягає. За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 11120 грн (4000 + 6720 + 400). Розподіл судових витрат між сторонами. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). У зв`язку з висновком суду про часткове задоволення позову, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача належить стягнути 2053 грн. 13 коп. (11120*2422,40/13120) судового збору.

Outcome: approved