Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

До Камінь-Каширського районного суду Волинської області надійшла позовна заява ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] , у якій позивач просить стягнути з відповідачки на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договорами № 5186164 від 13.05.2021 та № 1385561 від 18.04.2021 у розмірі 63446,92 грн, витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 16000 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 13.05.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір № 5186164 в електронній формі, згідно з яким відповідачці надано кредит в розмірі 7900 грн. 18.04.2021 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір № 1385561 в електронній формі, згідно з яким їй надано позику в сумі 5000 грн. Кредитодавці належним чином виконали свої зобов`язання за договорами, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договорів. Відповідачка не виконує своїх зобов`язань, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 29.11.2021 укладено договір № 29-11-102, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема й за договорами № 5186164. 10.03.2023 укладено договір № 10-03/2023/01 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема й за договорами № 5186164. 30.12.2021 укладено договір № 30-12/2021, відповідно до яких ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема й за договором № 1385561. 10.01.2023 укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема й за договором № 1385561. Таким чином ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідачки за договором № 5186164 від 13.05.2021 та договором № 1385561 від 18.04.2021. Не виконуючи належним чином зобов`язання за договорами, відповідачка порушила норми законодавства та умови договорів. Загальний розмір заборгованості за користування кредитами за договорами по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів становить 63446,92 грн. Ухвалою судді від 11.07.2025 заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У поданому до суду 21.07.2025 року відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що визначений розмір ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою за договором включає період, який виходить за межі строку кредитування. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договорами проценти, тому заявлені ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості по відсотках за користування позикою за період, який виходить за межі строку кредитування, є безпідставними та задоволенню не підлягають. У договорі № 5186164 від 13.05.2021, сторони обумовили строк кредиту 30 днів, тобто до 12.06.2021 року. Згідно з розрахунком первісного кредитора, нарахування відсотків відбувалося після спливу строку договору, хоча п.1.4. договору вказує, що строк - 30 днів. Згідно з розрахунком заборгованості відповідачка частково сплатила заборгованість, чим пролонгувала строк кредитування, в загальному до 13.08.2021 року. Належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору про продовження строку кредитування після 13.08.2021 року матеріали справи не містять. Первісний кредитор нарахував додатково після закінчення строку договору та всіх пролонгацій за 55 днів по 259 грн, в загальному на 14245 грн. Тобто, право ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору та пролонгацій після 13.08.2021 року, тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом. Позивач просить стягнути з [PERSON] проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку та строку останньої додаткової угоди. При цьому, позивач не заявив до відповідачки вимоги про стягнення процентів, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, строк позики є таким, що закінчився, як і право відповідачки законно користуватися позиченими коштами, а тому вимога про стягнення процентів за користування позикою за межами строку встановленого договором та останньою додатковою угодою є необґрунтованим. До стягнення підлягають проценти нараховані з 13.05.2021 по 13.08.2021, враховуючи сплати відповідачки та пролонгації, сума до сплати: 9 559,87 грн. Згідно з Реєстром боржників первісний кредитор нарахував суму заборгованості в розмірі 23804,87 грн, з яких: тіло 5180 грн, відсотки - 17044,87 грн, по комісії - 1580 грн. Така ж заборгованість була відображена і в картці обліку договору (розрахунку заборгованості) за підписом директора ТОВ «МІЛОАН». Умовами укладеного між ТОВ «МІЛОАН» і ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» договору факторингу не визначено передання майбутньої грошової вимоги за договором № 5186164 від 13.05.2021 року. Нарахування відсотків ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», що здійснювалось на суму 22533 грн, зроблені особою, яка отримала лише право вимоги за договором факторингу на підставі реєстру боржників з визначенням суми боргу первісним кредитором, а отже до неї не перейшло право здійснення додаткових нарахувань за договором, як то процентів, комісії тощо. А тому ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не має право на стягнення з [PERSON] заборгованості за процентами, нарахованими на суму 22533 грн. Відтак, до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло лише право грошової вимоги до відповідачки за договором і не передбачено право нарахування відсотків новим кредитором, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» про стягнення з [PERSON] заборгованості по відсоткам, нарахованих на суму 22 533,00 грн. У договорі № 1385561 від 18.04.2021, сторони обумовили строк кредиту: 30 днів, тобто до 17.05.2021 року. Відповідач частково сплатила заборгованість в розмірі 7 795,83 грн., чим пролонгувала строк кредитування до 21.08.2021 року, але цієї дати нарахування відбувалося поза межами строку кредитування в розмірі - 8 756,00 грн (88 днів по 99,50 грн). Належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору про продовження строку кредитування після 21.08.2021 року матеріали справи не містять. Тобто, право ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору та всіх пролонгацій після 21.08.2021 року, тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом. Таким чином, розмір заборгованості складає 8353,05 грн. Враховуючи зазначене вище, розмір заборгованості відповідачки складає: за договором № 5186164 від 13.05.2021 в розмірі 9559,57 грн; за договором № 1385561 від 18.04.2021 в розмірі 8353,05 грн, що в загальному розмірі становить 17912,62 грн, а не 63446,92 грн, як просить позивач. Щодо відступлення права вимоги зазначили, що чинне законодавство допускає наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі лише за договором факторингу, тоді як в даному випадку набуття права вимоги відбулося на підставі договору уступки права вимоги. Обставина переходу права вимоги за договором, що був укладений як договір факторингу, згідно ст. 1083 ЦК України має бути підтверджена допустимим доказом - договором, укладеним відповідно до Глави 73 ЦПК України, що регулює відносини факторингу, що випливає з положень статті 1083 ЦК України. В даному ж випадку, відступлення фактором права вимоги до боржника за договором факторингу переривалося договором відступлення права вимоги, а відтак договір відступлення права вимоги не є договором факторингу, а тому позивачем не доведено перехід до нього права вимоги до боржника допустимими доказами і таким чином у позивача не виникло права вимоги до відповідачки. Як вбачається з матеріалів, наданих позивачем, спочатку було укладено договори факторингу №29-11-102 та 30-12/2021, після чого, на основі даних договорів було укладено договір № 10-01/2023 від 10.01.2023 року про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та Договір № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, що заборонено законодавством, а отже кредитор не має права вимоги до боржника. Стосовно витрат на правничу допомогу зазначила, що матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час. Також, до суду не було надано квитанцію про оплату наданих послуг. Згідно з прайс-листом, сума послуг відрізняється від годин і сум послуг в акті та заявці. Таким чином, для адвоката дана справа є звичайним спором простої складності та не потребувала значного обсягу часу для підготовки та звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Окрім того, ознайомлення з матеріалами справи та складання позову не передбачають такого обсягу роботи та витрат, що зазначені у розрахунку, є неспівмірними зі складністю справи, а відтак повному відшкодуванню не підлягають. Також вирішення спору здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, без участі адвоката у судовому засіданні. Окрім того, з матеріалів справи не вбачається які саме докази збирав адвокат, оскільки всі письмові докази, які були подані до позовної заяви, адвокату передав позивач. Враховуючи вищевикладене, вважає, що позовні вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором не підлягають задоволенню в повному обсязі, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову. У поданій 24.07.2025 року відповіді на відзив представник позивача зазначає, що позивач об`єктивно позбавлений можливості надати виписки з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій по такому рахунку, оскільки не є банком в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», а є фінансовою установою і діє відповідно до Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії». Умовами договору та Правилами надання грошових коштів у позику, з якими відповідачка погодилася ще до моменту підписання договору позики, передбачено нарахування відсотків за фактичний строк користування позикою поза межами 30- денного (пільгового) строку користування позикою. Продовження строку кредитування та автопролонгація договору передбачені розділом 7 Правил. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка сплачувала відсотки за користування кредитом та продовжувала строк кредитування, а надалі - строк кредитування було автоматично продовжено у зв`язку із наявною заборгованістю. Доказів того, що відповідачка повідомляла кредитора про небажання продовжувати строк кредитування згідно з п. 7.12 Правил, матеріали справи не містять. Умовами укладеного договору сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Сторони договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідачка погодилася на зазначені умови. Отже, нею було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. Умови договору про автоматичну пролонгацію строку кредитування жодним чином не завдає шкоди позичальнику, оскільки поряд із обов`язком сплачувати відсотки в період автоматичного продовження строку кредитування, позичальник набуває і право правомірно користуватись кредитом та правомірно не повертати його протягом такого строку. Відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладення кредитних договорів, шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, у якій підтвердила, що вона ознайомлена з умовами та правилами надання коштів в позику. При цьому договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Більш того, відповідачка тривалий час здійснювала погашення заборгованості, що свідчить про визнання умов договору позичальником. Наголошує, що на момент укладення кредитних договорів відповідачка не зверталася до кредитора із заявами про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, що свідчить про прийняття та згоду зі всіма умовами таких договорів. Щодо права наступного кредитора нараховувати відсотки зазначила, що у разі відступлення прав вимоги за договором, новий кредитор набуває усі права та обов`язки Банку за договором, що стосується умов кредитування в повному обсязі, у тому числі право щодо повернення кредиту, процентів за користування ним, неустойок. За укладеним договором факторингу не обмежено права наступного кредитора, в тому числі і право нараховувати та стягувати відсотки за користування кредитом. У цій справі договором факторингу, укладеним між попередніми кредиторами передбачалося фінансування клієнта саме шляхом купівлі в нього фактором права грошової вимоги. Отже, правило частини другої статті 1083 ЦК України до цих відносин не застосовується. Тому не можна погодитися з позицією відповідачки, що наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі в цій справі має здійснюватися на виконання саме договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін. Виходячи із цього, вважає, що укладення договору відступлення прав вимоги не суперечить вимогам Закону. Слід також звернути увагу, що правило частини другої статті 1083 ЦК України про те, що наступне відступлення права грошової вимоги здійснюється відповідно до положень глави 73 ЦК України не означає, що коли ця частина підлягає застосуванню, то таке відступлення має здійснюватися виключно на виконання договору факторингу. Відступлення права грошової вимоги може здійснюватися і на виконання інших зобов`язальних договорів, але з урахуванням правил про відступлення, установлених главою 73 ЦК України. При цьому, суб`єктний склад договору відступлення прав вимоги не відрізняється від суб`єктного складу договору факторингу, оскільки сторони як одного, так і іншого договору є фінансовими установами, які мають відповідні ліцензії на здійснення фінансової діяльності, зокрема факторингу. Таким чином, укладений між сторонами Договір відповідає вимогам чинного законодавства та вільному волевиявленню сторін, а також відповідає вимогам закону щодо суб`єктного складу сторін договору. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу зазначає, що відповідачка не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. При цьому, сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Заперечення відповідачки не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Отже, такі твердження є припущеннями. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Крім того, акцентує увагу, що договірні відносини між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та адвокатом є виключно цивільно-правовими правовідносинами між сторонами цього договору і не впливають на жодні права відповідачки у справі. Вони мають на меті лише обумовлені угодою обов`язки та відповідні дії сторін даного договору, що не суперечать правовим нормам та не зачіпають інтереси третіх осіб. Відтак, будь-які посилання на цей договір з метою доведення порушень прав відповідачки є необґрунтованими. Також зазначає, що розмір гонорару визначається лише за погодженням стороною надавачем послуг та клієнтом, а відповідачка не вправі втручатися в ці правовідносини. А тому, в разі неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару та черговості виконання зобов`язань за цим договором, може бути розцінене як не при тримання принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України. У зв`язку з викладеним, просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив справу розглянути без участі представника позивача. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідачка [PERSON] , її представник Мотальова-Кравець В.Ю. у судове засідання не з`явилися, у поданому відзиві просили справу розглянути без їх участі. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до часткового задоволення. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Щодо укладення договору позики № 1385561 від 18.04.2021 та переходу прав вимоги: Судом встановлено, що 18.07.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 1385561, за умовами якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 5000 грн на строк 30 днів, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а останній зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (а.с. 59). Згідно з п. 2 договору дата надання позики 18.04.2021, дата повернення позики (останній день) 18.05.2021, процентна ставка (базова) за зазначеним договором становить 1,99% в день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) 2,70% в день, орієнтована реальна річна процентна ставка становить 726,35%, орієнтована загальна вартість позики 7965 грн. Відповідно до п. 4.2 договору позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-licence, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація), йому зрозумілі. Договір позики підписано [PERSON] електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) MHL08nJO23, який був надісланий на зазначену нею електронну пошту, про що свідчить п. 11 договору позики «Юридичні адреси та реквізити сторін». Згідно з п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики) (а.с. 59 зворот - 64, 58) у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) Товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Відповідно до умов зазначеного договору ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перерахувало кошти на рахунок [PERSON] розмірі 5000 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» № КД-000003753/ТНПП від 16.12.2024 (а.с. 46). Суд вважає доведеним факт укладення 18.04.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] договору позики № 1385561 та виконання кредитодавцем свого зобов`язання щодо надання кредиту у сумі 5000 грн, що стороною відповідачки не заперечується. Цей кредитний договір є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався. Згідно з розрахунком, сформованим ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», [PERSON] на виконання умов договору сплатила 7795,83 грн, в тому числі 17.05.2021 та 17.06.2021 по 2388 грн, 17.07.2021 - 1268,63 грн, 03.08.2021 - 825,85 грн, 13.08.2021 - 925,35 грн, внаслідок чого станом на 30.12.2021 у неї виникла заборгованість у розмірі 16940 грн, з яких 5000 грн за кредитом та 11940 грн по процентах (а.с. 49-54). Разом з тим суд вважає за необхідне зробити перерахунок заборгованості відповідно до умов укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] договору. Враховуючи, що відповідачкою на виконання умов договору позики було сплачено 7795,83 грн, які згідно з п. 6.10.1 вищезгаданих правил зараховуються на прострочені проценти за користування позикою, заборгованість відповідачки за договором позики буде становити 9144,17 грн (5000 грн х 1,99% х 120 днів - 7795,83 грн + 5000 грн). 30.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу № 30-12/2021 (а.с. 31-33), відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 50584753,07 грн, а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належать ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», і стає новим кредитором за договорами позики, укладеними між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Згідно з п. 1 зазначеного договору факторингу, під правом вимоги розуміється право грошової вимоги клієнта до боржників щодо погашення заборгованості, строк платежу за якою настав (наявна вимога). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 30-12/2021 від 30.12.2021 (а.с. 29) актів приймання-передавання Реєстру Боржників в електронному вигляді за договором Факторингу № 30-12/2021 від 30.12.2021 (а.с. 33 зворот), платіжного доручення № 0317260000 від 30.12.2021 (а.с. 34), реєстру боржників до договору факторингу № 30-12/2021 від 30.12.2021 (а.с. 34 зворот - 36), ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» отримало право вимоги до [PERSON] за договором № 1385561 від 18.04.2021 року на загальну суму 16940 грн, з яких 5000 грн заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) та 11940 грн заборгованість по відсотках. Тобто щодо конкретних правовідносин - набуття Договором факторингу зобов`язальної сили відбулось 31.12.2021 у день підписання між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідного Реєстру права вимоги, у якому за № 389 зазначена [PERSON] . Надана копія договору факторингу № 30-12/2021 від 30.12.2021 містить підписи його сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до фактора - ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Суд вважає, що копії договору факторингу, витягу з реєстру боржників, актів приймання-передавання Реєстру Боржників, платіжного доручення, реєстру боржників до договору факторингу є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Згідно з розрахунком заборгованості фізичної особи [PERSON] перед ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» станом на 10.01.2023 (а.с. 44) ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за період з 30.12.2021 по 23.02.2022 здійснювало нарахування 3% річних за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України, що склало 23,01 грн та інфляційні збитки за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України, що склало 146,04 грн, та разом із заборгованістю перед ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», яка була встановлена судом - 9144,17 грн, становить 9313,22 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги вимоги зазначеної норми закону, а також умови договору позики № 1385561 від 18.04.2021, суд вважає правомірним нарахування ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» індексу інфляцій а також трьох процентів річних від простроченої суми. 10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено Договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги (а.с. 17-19), відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступає шляхом продажу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках № 1 та № 3 до цього договору (Реєстр боржників), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Право вимоги означає всі належні первісному кредитору, права вимоги до боржників за договором позики (Кредитним договором), включаючи всі права вимоги, права, що забезпечують виконання зобов`язання боржника за кредитним договором, засоби захисту прав, які доступні первісному кредитору, щодо отримання загальної суми заборгованості. Відповідно до акту прийому-передачі Реєстру Боржників за договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 (а.с. 19 зворот), акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023 (а.с. 20), реєстрів боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 (а.с. 21-22, 84), ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» отримало право вимоги до [PERSON] за договором № 1385561 від 18.04.2021 року на загальну суму 17109,05 грн, з яких 5000 грн заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) та 11940 грн заборгованість по відсотках та 169,05 грн заборгованість за відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно зі ст. 625 ЦК України. Надана копія договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 містить підписи його сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта - ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до фактора - ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». З огляду на викладене, суд вважає, що копії договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, акту прийому-передачі Реєстру Боржників, акту зарахування зустрічних однорідних вимог, реєстрів боржників є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Проте, беручи до уваги вищезазначений розрахунок заборгованості проведений судом, то розмір зобов`язання [PERSON] в Реєстрі боржників від 10.01.2023 визначений неправильно. Фактично до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право вимоги на суму 9313,22 грн, з яких 5000 грн заборгованість по основному боргу, 4144,17 грн заборгованість по відсотках та 169,05 грн заборгованість за відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно зі ст. 625 ЦК України. Щодо укладення договору про споживчий кредит № 5186164 від 13.05.2021 та переходу прав вимоги: Судом встановлено, що 13 травня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 5186164, за умовами якого кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, надати позичальнику кошти в сумі, визначеній п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Сума кредиту становить 7900 грн. Кредит надається строком на 30 днів з 13.05.2021 року. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 12.06.2021 (п. 1.4 договору). Комісія за надання кредиту 1580 грн, яка нараховується за ставкою 20 відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1 договору). Проценти за користування кредитом 3555 грн, які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 договору). Тип процентної ставки фіксована (п. .1.7 договору). Пунктом 2.3. Договору передбачено пролонгацію строку кредитування. Продовження вказаного в п. 1.3. Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах (п.п. 2.3.1.). Згідно з п. 2.3.1.1. Договору пролонгація на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті товариства miloan.ua (далі сайт товариства) за посиланням https:// miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т. ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору. Пунктом п. 2.3.1.2. Договору передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною у п. 1.6. Договору. Розділ 2.3 Договору (пролонгація на стандартних (базових) умовах) є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и), щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до ст. 212 ЦК України, і яка(і) полягає(ють) у: а) здійснені платежу(ів) позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п. 2.3.1.1 Договору та розділу 6 Правил; б) продовженні користування кредитними коштами позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно з п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 Договору (п. 2.3.2 Договору). Згідно п.2.4.2 договору, якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3 та п. 2.3 цього Договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим Позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4, п. 3.2.5 Договору. За правилами п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника зі сплати таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Згідно з п. 6.1 Договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний через сайт ТОВ «Мілоан» та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4 Договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 Договору). Сторонами також підписано паспорт споживчого кредиту № 5186164 (а.с. 69 зворот - 70). Згідно з довідкою про ідентифікацію ТОВ «МІЛОАН» акцепт договору № 5186164 від 13.05.2021 [PERSON] було підписано аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора R91555, який був відправлений останній 13.05.2021 на номер телефону [NUMBER] (а.с. 55). Відповідно до умов договору товариство надало [PERSON] кредит шляхом зарахування на платіжну картку останньої суму коштів 7900 грн, що підтверджується квитанцією від 13.05.2021 (а.с. 56 зворот). Таким чином, суд вважає доведеним факт укладення 13.05.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] договору про споживчий кредит № 5186164 та виконання ТОВ «МІЛОАН» та виконання кредитодавцем свого зобов`язання щодо надання кредиту у сумі 7900 грн, що стороною відповідачки не заперечується. Цей кредитний договір є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався. Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором, сформованою ТОВ «МІЛОАН», [PERSON] на виконання умов договору сплатила 2720 грн, внаслідок чого станом на 06.10.2021 у неї виникла заборгованість у розмірі 23804,87 грн, з яких 5180 грн за тілом кредиту 17044,87 грн за процентами та 1580 грн за комісією (а.с. 56-57). Суд погоджується із зазначеним розрахунком в частині нарахування відсотків за користування кредитом, яке здійснювалося відповідно до пунктів 1.5.2, 1.6 умов договору № 5186164, враховуючи, що відповідачка, частково сплачуючи заборгованість за кредитом, пролонгувала строк дії договору. Щодо стягнення заборгованості за комісією: Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»). Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» передбачив право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування. Але законодавство визначає і низку пов`язаних із цим обмежень для банку. На виконання вимог, зокрема п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Отже, банк має надати споживачу за визначеною формою детальний розпис усіх складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів, включно з передбаченою у договорі комісією за обслуговування, за кожним платіжним періодом. Пунктом 1.5.1 договору про споживчий кредит № 5186164 від 13.05.2021 передбачено сплату комісії, пов`язаної за надання кредиту, 1580 грн, яка нараховується за ставкою 20% від суми кредиту одноразово. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь (аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (пункти 28, 29), у справі № 363/1834/17 (пункт 27). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (пункт 28)). Тому у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (аналогічний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 (пункт 31.25)). Розрахунок для позичальника суми його чергового платежу, суми дострокового повернення заборгованості, а також інформування позичальника у вигляді SMS-повідомлень, довідок за телефоном, електронною поштою, через інтернет-сервіс банку або в іншій формі щодо суми платежу, щодо стану кредитної заборгованості, щодо надходження та зарахування коштів на рахунок для повернення заборгованості, щодо зарахування коштів платежу на рахунок для погашення заборгованості тощо, є діями, які банк вчиняє, насамперед, на власну користь. Надання за ціною встановленої у кредитному договорі комісії інших послуг за обслуговування, не пов`язаних із інформуванням позичальника, не передбачено. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за обслуговування, встановленому у договорі, який підписали сторони, оскільки такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Враховуючи вищевикладене, умови договору про споживчий кредит № 5186164 від 13.05.2021 щодо сплати комісії, пов`язаної з наданням кредиту, в розмірі 1580 грн є нікчемними, а вимоги щодо стягнення заборгованості за комісією в сумі 1580 грн задоволенню не підлягають. Нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за надання кредитних ресурсів, за обслуговування кредитної заборгованості), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк. Суд відхиляє здійснений ТОВ «МІЛОАН» у відомостях про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 5186164 від 13.05.2021, розрахунок заборгованості в частині заборгованості за комісією в сумі 1580 грн, а сплачені [PERSON] кошти в розмірі 2720 грн, які були зараховані ТОВ «МІЛОАН» на сплату комісії, належить зарахувати на сплату процентів. 29.11.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу № 29-11-102 (а.с. 37-39), відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 102560106,92 грн, а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належать ТОВ «МІЛОАН», і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Згідно з п. 1 зазначеного договору факторингу, під правом вимоги розуміється право грошової вимоги клієнта до боржників щодо погашення заборгованості, строк платежу за якою настав (наявна вимога). Відповідно до платіжного доручення № 308250005 від 03.12.2021 (а.с. 39), актів приймання-передавання Реєстру Боржників в електронному вигляді від 03.12.2021, від 30.11.2021 за договором Факторингу № 29-11-102 від 29.11.2021 (а.с. 39 зворот), реєстрів боржників від 29.11.2021 до договору факторингу № 29-11-102 від 29.11.2021 (а.с. 30, 40-41) ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» отримало право вимоги до [PERSON] за договором № 5186164 від 13.05.2021 на загальну суму 23804,87 грн, з яких 5180 грн заборгованість за тілом кредиту, 17044,87 грн заборгованість по процентам, 1580 грн заборгованість по комісії. Тобто щодо конкретних правовідносин - набуття Договором факторингу зобов`язальної сили відбулось 29.11.2021 у день підписання між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «МІЛОАН» відповідного Реєстру боржників, у якому за № 1234 зазначена [PERSON] . Надана копія договору факторингу № 29-11-102 від 29.11.2021 містить підписи його сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта - ТОВ «МІЛОАН» до фактора - ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Суд вважає, що копії договору факторингу, платіжного доручення, актів приймання-передавання Реєстру Боржників, реєстри боржників до договору факторингу є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Починаючи з 29 листопада 2021 року до 23 лютого 2022 року, відповідно до п. 1.6 умов договору № 5186164 від 13.05.2021 року, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» здійснювало нарахування відсотків за користування кредитом в розмірі 5%, оскільки [PERSON] і надалі не сплачувала заборгованість. Нарахування підтверджується розрахунком заборгованості, сформованим ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», згідно з яким заборгованість становить 46337,87 грн, з яких 5180 грн - заборгованість по основній сумі кредиту, 17044,87 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 1580 грн заборгованість з комісії та 22533 грн - нараховані відсотки за кредитним договором (а.с. 89). Суд вважає таке нарахування відсотків за кредитним договором ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» безпідставним. Оскільки згідно з п. 1 договору факторингу з ТОВ «МІЛОАН» від 29.11.2021, до Фактора перейшло право грошової вимоги щодо погашення заборгованості, строк платежу за якою настав (наявна вимога), тобто зобов`язання перед Клієнтом, яким є ТОВ «МІЛОАН», а не Фактор ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Подальше нарахування Фактором відсотків, тобто збільшення боргу, не передбачено умовами договору факторингу. При цьому, згідно з розрахунком ТОВ «МІЛОАН» нараховувало відсотки за користування кредитом протягом строку договору та пролонгацій, відповідно до п. 1.5.2 Договору, а також протягом максимально можливих 60 днів щоденного періоду пролонгації на стандартних (базових) мовах, відповідно до п. 2.3.1.2 Договору. Тому подальше нарахування відсотків ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» не відповідає ні умовам договору про споживчий кредит, ні умовам договору факторингу. Беручи до уваги, що умови договору про споживчий кредит № 5186164 від 13.05.2021 щодо сплати комісії, пов`язаної з наданням кредиту, в розмірі 1580 грн є нікчемними, як було встановлено судом, розрахунок заборгованості ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» в частині заборгованості з комісії в розмірі 1580 грн є неправомірним. 10.03.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено Договір № 10-03/2023/01 (а.с. 23-25), відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступає шляхом продажу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках № 1 та № 3 до цього договору (Реєстр боржників), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Право вимоги означає всі належні первісному кредитору, права вимоги до боржників за договором позики (Кредитним договором), включаючи всі права вимоги, права, що забезпечують виконання зобов`язання боржника за кредитним договором, засоби захисту прав, які доступні первісному кредитору, щодо отримання загальної суми заборгованості. Відповідно до акту прийому-передачі Реєстру Боржників за договором № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 (а.с. 26), акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.03.2023 (а.с. 26 зворот), реєстрів боржників до договору № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.03.2023 (а.с. 27-28, 85), ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» отримало право вимоги до [PERSON] за договором № 5186164 від 13.05.2021 року на загальну суму 46337,87 грн, з яких 5180 грн заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 39577,87 грн заборгованість по відсотках та 1580 грн заборгованість за комісією. Надана копія договору № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 містить підписи його сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта - ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до фактора - ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». З огляду на викладене, суд вважає, що копії договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, акту прийому-передачі Реєстру Боржників, акту зарахування зустрічних однорідних вимог, реєстрів боржників є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Проте, беручи до уваги, що ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» не мало права нараховувати відсотки за кредитним договором, розмір зобов`язання [PERSON] в Реєстрі боржників від 10.01.2023 визначений неправильно. Фактично до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право вимоги на суму 19504,87 грн, з яких 5180 грн заборгованість за тілом кредиту, 14323,87 грн заборгованість по процентам (17044,87 - 2720 (комісія)). З цих підстав суд відхиляє розрахунок заборгованості [PERSON] за договором № 5186164 станом на 07.05.2025 зроблений ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (а.с. 43). Щодо розміру зобов`язання (позовних вимог): Відповідачка не виконала свого обов`язку та не повернула надані кошти в строк, передбачений договором позики № 1385561 від 18.04.2021 та договором про споживчий кредит № 5186164 від 13.05.2021. За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Як встановлено судом, відповідачка не виконує своїх зобов`язань за договором позики № 1385561 від 18.04.2021 та договором про споживчий кредит № 5186164 від 13.05.2021, у зв`язку з чим у неї існує заборгованість, яка за першим договором становить 9313,22 грн, з яких 5000 грн заборгованість по основному боргу, 4144,17 грн заборгованість по відсотках, 169,05 грн заборгованість за відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно зі ст. 625 ЦК України, та за другим договором - 19504,87 грн, з яких 5180 грн заборгованість за тілом кредиту, 14323,87 грн заборгованість по процентах. Оскільки сума заборгованості відповідачки за договором позики № 1385561 від 18.04.2021 та договору про споживчий кредит № 5186164 від 13.05.2021 визначена належно проведеними розрахунками суду, здійсненими на підставі умов цих договорів та вимог Цивільного кодексу України, тому з неї необхідно стягнути заборгованість в розмірі 28818,09 грн (9313,22 + 19504,87) на корить позивача. Суд зазначає, що досліджені докази та встановлені обставин під час розгляду справи спростовують розрахунки заборгованості та посилання представника відповідачки у відзиві на позовну заяву щодо безпідставності позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат: Позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у позовній заяві просить суд стягнути з відповідачки на свою користь судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 16000 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено на 45,42 % (28818,09 х 100% : 63446,92), з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 1100,25 грн (2422,40 грн х 45,42%). Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до пунктів 1 та 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правової допомоги позивач надав копії заявки на надання юридичної допомоги № 224 від 01.04.2025 (а.с. 75), витягу з Акту № 9 про надання юридичної допомоги від 30.04.2025 (а.с. 76), договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року (а.с. 77-78), прайс-листа АО «Лігал Ассістанс» (а.с. 78 зворот - 79), згідно з якими вартість послуг з надання правничої допомоги становить 16000 гривень. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Такого висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15. При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною. За таких обставин суд вважає, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 16000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідачки, що суперечить принципу розумної необхідності судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, суд вважає розмір у сумі 4000 грн співмірним розміром витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1816,80 грн (4000 грн х 45,42%).

Outcome: partial