Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

У квітні 2024 року позивач, засобами підсистеми Електронний суд, звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з моменту подачі позовної заяви і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років; стягнення аліментів за минулий час в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25 червня 2021 року і до дня подачі позову; стягнення понесених додаткових витрат в розмірі 65824,24 гривень. Обґрунтовуючи позов, зазначила, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2007 року розірвано. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Внаслідок реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на [PERSON] . На час звернення до суду із позовом, [PERSON] , якому виповнилось 18 років, та який проживає разом із матір`ю, вступив до Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара на факультет Фізики, електроніки та комп`ютерних систем на денну форму навчання. Навчання здійснюється за рахунок коштів фізичної особи [PERSON] на підставі договору № ДБ-КІ-21-3 про надання освітніх послуг. Термін навчання до 30 червня 2025 року. Вартість навчання за увесь період навчання складає 131600 грн. та оплачена позивачем. Син повністю знаходиться на її утриманні і це ставить її в скрутне матеріальне становище. Відповідач матеріальної допомоги на сина в добровільному порядку не надає. До повноліття сина сплачував аліменти на його утримання за рішенням суду. Після досягнення сином повноліття відповідач на звернення позивача про необхідність сплачувати аліменти на утримання сина не реагував, тобто ухилявся від їх сплати. Оскільки відповідач є працездатним, має постійний дохід, ухиляється від сплати аліментів, з огляду утримання сина лише за рахунок матері, позивачка на підставі ст.ст. 182,184,185,199,200 СК України, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, стягнути половину сплаченої позивачем вартості навчання та аліменти за минулий період починаючи від досягнення сином повноліття до дати звернення з цим позовом до суду. 16 квітня 2025 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху, позивачеві надано термін на усунення недоліків, які усунуто позивачем. Ухвалою суду від 05 травня 2025 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач звернулась до суду з заявою про розгляд даної справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи немає. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив суду, відповідно до статті 280 ЦПК України, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що сторони у період з 25 січня 2003 року по 11 травня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Свідоцтвом про народження, виданим Виконкомом Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області серії [NUMBER] від 09 вересня 2003 року, підтверджується, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2006 року у справі № 2-4696/06 за позовом [PERSON] до [PERSON] з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття. [INFO] [PERSON] досяг повноліття. Позивач [PERSON] та син [PERSON] , мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади № 2025/003256320 та №2025/003255977. Відповідно до довідки № 87-100-1922 від 04.04.2025 виданої Дніпровським національним університетом імені Олеся Гончара, [PERSON] є студентом ІV курсу денної форми навчання гр. КІ-21-2 факультету Фізики, електроніки та комп`ютерних систем Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара. Навчається за рахунок коштів фізичної особи. Зарахований наказом № 939с від 13 серпня 2021 року. Термін навчання з 01.09.2021 по 30.06.2025. Вартість навчання [PERSON] за договором № ДБ-КІ-21-3 від 13 серпня 2021 року про надання освітніх послуг складає 131\~600 грн. Позивач сплатила кошти за навчання [PERSON] в університеті, що підтверджується відповідними квитанціями АТ КБ «Приватбанк» за період з січня 2022 року по грудень 2024 року. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з моменту подачі позовної заяви і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років, суд дійшов наступних висновків. Оцінюючи обставини справи, суд зазначає, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з тим, що [PERSON] досяг повноліття та продовжує навчання, тому потребує матеріальної допомоги (аліментів), у зв`язку з чим позивач [PERSON] , як матір з якою проживає повнолітня дитина, звернулась до суду з позовом, а відповідач спроможний надавати таку допомогу, проте добровільно не виконує цей обов`язок. Згідно із\~статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~статті 13 Цивільного процесуального кодексу України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосував норми\~Сімейного кодексу України\~(СК України). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються\~главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.\~199,\~200,\~201 СК України). Так, відповідно до\~ст. 199 Сімейного кодексу України\~якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до пункту 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Зазначена правова позиція висловлена також у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України\~виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Системний аналіз вказаних вище норм свідчить, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню такі обставини як потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Одночасно, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. З огляду на встановлені обставини справи, суд вважає, що вимога позивача про стягнення із відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина є правомірною. Разом з тим, на підставі\~ст. 200 Сімейного кодексу України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до\~ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так, при визначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідач є працездатним і може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки. Враховуючи те, що [PERSON] досяг повноліття, проте продовжує навчатися на денній формі навчання, що виключає можливість власного працевлаштування на повний день, потребує матеріальних витрат на житлово-побутові потреби, їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання, повністю перебуває на утриманні позивача, суд вважає доведеною обставину щодо наявності потреби в матеріальній допомозі. Суд зазначає, що ч. 2\~ст. 199 СК України, передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно зі\~ст. 191 Сімейного кодексу України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, аліменти мають бути присуджені з дня звернення позивача до суду з позовом, тобто з 14 квітня 2025 року. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25 червня 2021 року і до дня подачі позову, суд зазначає наступне. \~Відповідно до \~статті 191 СК України\~аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: 1) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; 2) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста\~статті 81 ЦПК України). Таких висновків дійшов Верховний Суд в Постанові від 20 березня 2024 року у справі № 235/101/214. Встановивши, що\~\~ [PERSON] не надала належних і допустимих доказів, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а останній ухилявся від їх сплати, суд доходить висновку про відмову в задоволенні вимог в цій частині, з огляду на їх недоведеність. В частині позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат у вигляді половини вартості навчання, суд висновує наступне. Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Вказаний правовий висновок викладено у Постанові Касаційного Цивільного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 545/819/18. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину є зокрема, і витрати на навчання дитини, а доказами вже понесених витрат можуть бути чеки, платіжні квитанції, виписки з банківського рахунку про здійснення оплати. Обов`язок батьків не обмежується утримувати дитину лише сплатою аліментів, а й зобов`язує брати участь в додаткових витратах на дитину незалежно від сплати ними аліментів. Судом встановлено, що позивачка протягом 2021-2024 років здійснювала систематично оплату за навчання повнолітнього сина [PERSON] , що підтверджується платіжними інструкціями на загальну суму 131610 грн. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача половини понесених витрат на оплату навчання повнолітнього сина в сумі 65805 грн. доведені позивачем належними та допустимими доказами і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України,\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на часткове задоволення позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Outcome: partial