Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~22.06.2025 представниця [PERSON] та [PERSON] , адвокат Гагалович Г.М., звернулася до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеною позовною заявою, просить зняти заборону з житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] та вилучити її з реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі в процесі оформлення спадкових прав на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , дізналися, що на нього більше 50 років тому накладено заборону в інтересах Добромиського відділення держбанку. Боржником вказано [PERSON] . Стверджують, що будинок на момент накладення обтяження не мав статусу житлового будинку. Заборона зареєстрована помилково та обмежує права власників майна. \~У зв`язку із чим, просять зняття заборону з майна та вилучити її з реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 03 липня 2025 року суд відкрив провадження у справі та постановив слухати справу в порядку загального позовного провадження. 22 липня 2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 15 серпня 2025 рік. У встановлені судом дату та час розгляду справи по суті учасники справи не з`явилися. Позивачі отримали судові повістки в порядку ч. 5 ст. 130 ЦПК України 05.08.2025 року. Їх представник теж 05.08.2025 року. Ще 22.07.2025 року представник позивачів подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивачів. Згідно ордерів серія ВС № 1371694 та ВС № 8345 від 20.06.2025 року повноваження адвоката не обмежені. Відповідач отримав судову повістку 24.07.2025 року. 14.08.2025 року подав заяву про розгляд справи без присутності його представника. Покладається на повноту розгляду справи та законність прийнятого рішення. Судом на підставі частини другої\~статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши докази та здійснивши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також проаналізувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 25 грудня 1972 року виконавчий комітет Добромильської міської ради відвів [PERSON] земельну ділянку розміром 600 кв. м під індивідуальне житлове будивництво в [ADDRESS] , що підтверджується копією рішення №171 «Про відвід земельної ділянки під індивідуальний житловий будинок [PERSON] ». 26 грудня 1972 року Архітектурно-планувальна група провела в натурі відведення земельної ділянки розміром 600 кв. в [ADDRESS] та передала її [PERSON] , що підверджується копією акта від 26.12.1972 року. 24 вересня 1974 року Добромильська міська рада та [PERSON] уклали договір на право безстрокового користування земельною ділянкою в [ADDRESS] площею 600 кв. м. 21 жовтня 1974 року виконавчий комітет Добромильської міської ради дозволив [PERSON] подарувати незакінчений житловий будинок по [ADDRESS] громадянці [PERSON] , а [PERSON] продовжувати будівництво, що підтверджується копією рішення №143 «Про дозвіл громадянину [PERSON] подарувати свій незакінчений будинок по [ADDRESS] громадянці [PERSON] ». 05 листопада 1974 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування житлового будинку, незакінченого будівництвом, викінченого на 15% (фундамент) в [ADDRESS] , за умовами якого [PERSON] прийняла в дар зазначене майно, що підтверджується копією договору від 05.11.1974 року. Договір є нотаріально посвідчений та зареєстрований за реєстровим номером 2942. 29 жовтня 1985 року житловий будинок в [ADDRESS] (8) збудований і введений в експлуатацію, що підтверджується копією акта про закінчення будівництва і введення в експлуатацію житлового будинку від 29.10.1985 року. В подальшому виконавчий комітет Добромильської міської ради народних депутатів Старосамбірського району Львівської області затвердив цей акт та вирішив зареєструвати зазначений будинок, що підтверджується копією рішення від листопада 1985 року. 06.02.1986 року Міжміське бюро технічної інвентаризації зареєстрував його, що підтверджується заключенням та реєстраційним посвідченням від 06.02.1986 року. В інвентаризаційній справі №1008 щодо будинку в [ADDRESS] міститься інформація, що у невстановлений момент адреса місцезнаходження будівництва змінилася з [ADDRESS] ( останній документ датований листопадом 1974 року) на [ADDRESS] ( січень 1980 року). Самбірське міжміське бюро технічної інвентаризації підтвердило, що будинок по [ADDRESS] в цілому зареєстрований за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Старосамбірською державною нотаріальною конторою, 05.11.1974 року за реєстровим № 2942, що підтверджується копією довідки №2440 від 16.10.2024 року. У зв`язку з перейменуванням вулиць відповідно до рішення дванадцятої (позачергової) сесії №2776 від 23 червня 2022 року, [ADDRESS] , а у 2024 році на підставі розпорядження Львівської обласної військової адміністрації №700/0/5-24ВА від 26 липня 2024 року «Про перейменування об`єктів топонімії в населених пунктах Львівської області, вулиця Миру отримала назву [PERSON] «Вихора». Виконавчий комітет Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області підтвердив, що житловий будинок, який розташований за адресою : [ADDRESS] є будинком, що станом на 1974 рік був незавершений будівництвом за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] (надалі позивач 1), [INFO] , з 04.08.1994 року має зареєстрованим місце проживання [ADDRESS] , що підтверджується копією 11 сторінки паспорта громадянина України серії [NUMBER] . [PERSON] (надалі позивач 2) [INFO] , з 27.08.1996 року має зареєстрованим місце проживання [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з реєстру територіальних громад №2024/012452655 від 15.10.2024 року. 28.03.2025 року позивач 1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.03.2025 року за реєстровим №489. Має право на частку спадщини. Спадщина складається з житлового будинку [ADDRESS] . Цього ж дня зареєстрував право власності на успадковане майно. 27.03.2025 року позивач 2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.03.2025 року за реєстровим №483. Має право на частку спадщини. Спадщина складається з житлового будинку [ADDRESS] . Цього ж дня зареєстрував право власності на успадковане майно. На будинок в [ADDRESS] який успадкували позивачі, накладено обтяження на підставі повідомлення б/н від 14.06.1973 року. Обтяження зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 13.11.2006 року реєстратором Старосамбірською державною нотаріальною конторою за № 4041341. Обтяження накладено в інтересах - Добром. Держбанк. Власником майна зазначено [PERSON] . Додаткові дані: архівний номер 2322134LVOV171, архівна дата 19.09.2000. Дата виникнення: 14.06.1973. № 266441-351. Внутр. № 8А015F342AF12D2F2F4D. комментарий: 755-73/73. Ці факти підтверджуються копією інформаційної довідки № 407933985 від 13.12.2024 року. Відповідач ніяк не прокоментував обставини внесення ним в 2006 році відомостей про обтяження майна в 1973 році, яке тепер належить позивачам. Львівський державний нотаріальний архів повідомив, що в «Алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна за 1953-1998 роки» Старосамбірської нотаріальної контори Львівської області №131 є запис: -прізвище, ім`я, по-батькові, якій видано позику і номер реєстру [PERSON] ,755; Ідентифікувати цю особу неможливо. -дата запису 14.06.1973; -сторінка у збірнику накладених арештів 266441 ( написано олівцем). -ПІБ особи, на чию будівлю чи право забудови накладено арешт ( заборону) [PERSON] , [ADDRESS] . -Підстава накладення арешту (заборони) - Добромильське відділення держбанку. Документи, які стали підставою для накладення арешту на зберігання до Львівського нотаріального архіву не передавались. Ці факти підтверджуються у відповіді від 13.03.2025 року №640/01-21. Встановлені обставини свідчать, що спірні правовідносини пов`язані із наявністю у позивачів права власності на будинок та зареєстрованого обтяження його (будинку) забороною, що створює для позивачів перешкоди в реалізації правоможності власника на розпорядження цим нерухомим майном та регулюються ст. 391 Цивільного кодексу України\~та\~статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В цьому випадку, згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у п. 10.1. постанови від 10 квітня\~2024 року по справі № 496/1059/18 (провадження № 4-209цс21 ) про те, що для ефективного захисту прав володіючого власника нерухомого майна, щодо якого до Реєстру незаконно внесено запис про право іпотеки іншої особи, з якою власник не перебував у зобов`язальних відносинах, має застосовуватись негаторний позов про усунення перешкод у здійсненні власником права розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України) з яким власник може звернутись, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги про скасування державної реєстрації права іпотеки зазначеної особи. Позовна давність до такого позову не застосовується, а судове рішення про його задоволення, яке набрало законної сили, є підставою для державної реєстрації відомостей про припинення незаконно зареєстрованого за відповідачем права іпотеки, що усуває для позивача перешкоди у здійсненні ним правоможності розпоряджатись своїм нерухомим майном. У цій справі суд встановив всю історію будівництва будинку [ADDRESS] та набуття на нього права власності. Будь-яких фактів, які б свідчили, що цей будинок чи право забудови земельної ділянки під цим будинком коли-небудь були предметом застави Добромильського відділення держбанку та належали [PERSON] , не має. Не має можливості з`ясувати підстави та обставини обтяження майна, оскільки не має документів, які стали підставою для накладення обтяження. Зважаючи на те, що обтяження виникло в 1973 році, то мова йде про банківську установу держави, яка існувала на теренах України, до відновлення незалежності. Тому необхідно встановити чи є правонаступники такої установи. 20.03.1991 року було прийнято Закон Української РСР № 872-ХІІ «Про банки і банківську діяльність» та постанову Верховної Ради України № 873-ХІІ «Про порядок введення в дію Закону України «Про банки і банківську діяльність», за якими Верховною Радою України Український республіканський банк Держбанку СРСР було оголошено власністю України і на його базі створено Національний банк України. Постановою Президії ВРУ від 07.10.1991 року № 1605-Х1І затверджено статут Національного банку України, в якому не визначалось правонаступництво Національного банку України. Суб`єкт, який би міг ініціювати зняття обтяження у позасудовому порядку Добромильське відділення Українського республіканського банку Держбанку СРСР надати повідомлення про вилучення обтяження не може в силу свого припинення разом з припиненням існування держави, яка його створила. Ні Національний банк України, ні жоден комерційний чи державний банк України не стали його правонаступником. За подібних обставин Верховний Суд у справах № 295/7291/20 (постанова від 20.11.2021), №333/8899/21 ( постанова від 13.06.2021) виснував про те, що: « в\~ЦК України\~є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто, бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Подібною нормою є абзац третій частини четвертої\~статті 277 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац третій частини четвертої\~статті 277 ЦК України). Тому Касаційний Суд підкреслює, що коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої\~статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону. У справі, що переглядається, за таких обставин та з урахуванням наявних підстав вважати іпотеку припиненою, касаційний суд\~вважає за можливе встановити факт припинення іпотеки та скасувати запис про заборону відчуження на іпотечне майно та про іпотеку, які внесені на підставі договору іпотеки від 26 грудня 2006 року». Суд враховує, що позивачі стали власниками будинку, набули його на законних підставах, до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за невстановлених підстав та обставин відповідач вніс запис про заборону на їх майно за зобов`язанням іншої особи, з якою власники не перебували у зобов`язальних відносинах, особа, в інтересах якої накладена заборона припинила своє існування, та вважає, що вимога про зняття заборони з майна позивачів підлягає до задоволення. Водночас, суд, не виходячи за межі позовних вимог та предмета позову, з метою забезпечення ефективного судового захисту, задовольняючи вимогу про зняття заборони з майна, сформульовує задоволену вимогу таким чином, щоб забезпечити його безперешкодне та повне виконання, такий підхід підтримується судовою практикою ( див постанова Верховного Суду по справі № 372/3733/22 від 02 жовтня 2024 року). Іншою вимогою позивачі визначили вилучення заборони ( архівного запису) з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Така вимога не може бути задоволена з огляду на її невиконуваність та неефективність. Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна функціонував до 01.01.2013 року. Після 01.01.2013 року він став невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав (ч. 1 ст. 13 Закону України »Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація припинення обтяження речового права, записи про які містяться в невід`ємній архівній складовій частині Державного реєстру прав та не містять ідентифікації суб`єкта речового права, обтяження речового права, проводиться державним реєстратором без перенесення таких записів до розділу чи спеціального розділу Державного реєстру прав шляхом погашення в його невід`ємній архівній складовій частині ( п. 44 ПОРЯДКУ ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого КМУ від від 26 жовтня 2011 р. № 1141 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 червня 2018 р. № 484) . Суд повторює, що Велика Палата Верховного Суду у п. 10.1. постанови від 10 квітня\~2024 року по справі № 496/1059/18 (провадження № 4-209цс21 ) зазначила, що судове рішення, яке набрало законної сили, про скасування державної реєстрації права іпотеки (у нашому випадку - заборони ) і є підставою для державної реєстрації відомостей про припинення незаконно зареєстрованого права іпотеки ( у нашому випадку - заборони). Підсумовуючи наведені\~вище міркування,\~Суд виснує,\~що позов\~ необхідно\~задовольнити частково\~та \~скасувати державну\~реєстрацію заборони\~(архівний\~запис)\~ з\~житлового будинку,\~що розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] , яка була зареєстрована на підставі повідомлення б/н, 14.06.1973 року 13.11.2006 року за №4041341 Старосамбірською державною нотаріальною конторою, додаткові дані: архівний номер 2322134LVOV171, архівна дата 19.09.2000. Дата виникнення: 14.06.1973. № 266441-351. Внутр. № 8А015F342AF12D2F2F4D. комментарий: 755-73/73.

Outcome: partial