Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

ТОВ "Фінансова компанія ""Брайт-К" (далі позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Мотивують позов тим, що 11 січня 2022 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1/4273933, відповідно до якого останньому було надано кредит у сумі 80000 грн. строком на 72 місяці з 11.01.2022 по 10.01.2028 з умовою сплати щомісячно 36,00% річних та комісійної винагороди у розмірі 1,35% у місяць від суми кредиту. Також сторони погодили, що для обслуговування кредиту АТ «Креді Агріколь Банк» відкриває [PERSON] єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості. АТ «Креді Агріколь Банк» свої обов`язки за Кредитним договором виконав належним чином. Натомість відповідач порушив умови Кредитного договору, не здійснює повернення кредиту згідно Графіку платежів по кредиту. 18.12.2024 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Брайт-К» було укладено договір відступлення права вимоги №5-2024. Згідно додатку №1 до вказаного договору 20.12.2024 до ТОВ «ФК «Брайт-К» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №1/4273933 від 11.01.2022. У зв`язку з несплатою чергового платежу по кредиту відповідачу було направлено повідомлення про наявність простроченої заборгованості, однак воно залишилося невиконаним. В подальшому, у зв`язку з невиконанням зобов`язань по погашенню простроченої заборгованості відповідачу було направлено вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту, процентів за користування та комісії, однак зазначену вимогу відповідач також проігнорував. Зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання стосовно повернення кредиту та ігнорування вищезазначеного повідомлення та вимоги, позивач вправі вимагати дострокового повернення суми боргу за неналежне виконання умов Кредитного договору в судовому порядку. За таких обставин позивач, посилаючись на приписи законодавства, судову практику, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором 144243,02 грн, а також судові витрати у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 04 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання учасники не з`явились. В позовній заяві представник позивача просив розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подав, жодних заяв чи клопотань не надіслав. Поштове відправлення, що надсилалося за його зареєстрованим місцем проживання, повернулось з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Причини неявки відповідача суду невідомі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, письмових пояснень не надав. Виходячи з приписів ст.ст. 43, 223, 280 ЦПК України суд постановив слухати справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 11 січня 2022 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1/4273933, відповідно до якого останньому було надано кредит у сумі 80000 грн. строком на 72 місяці з 11.01.2022 по 10.01.2028 з умовою сплати щомісячно 36,00% річних та комісійної винагороди у розмірі 1,35% у місяць від суми кредиту. (кредитний договір, паспорт кредиту, а.с. 10-12, 14-17). Також пунктом 1.5. кредитного договору передбачено, що всі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом, згідно договору, визначені в правилах надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» та умовах страхування життя позичальника, які є невід`ємною частиною договору та розміщені на офіційному сайті банку: www.credit-agricole.ua. АТ «Креді Агріколь Банк» свої обов`язки за Кредитним договором №1/4273933 від 11.01.2022 виконав належним чином, що підтверджує платіжна інструкція №41038038-1 від 11 січня 2022 року та виписка з рахунку (а.с. 13, 20-31). Натомість відповідач порушив умови п.1.1- п. 1.5 Кредитного договору, не здійснює повернення кредиту згідно Графіку платежів по кредиту. Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами. Відповідно до положень ч. 1\~ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Також згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 1 та абз. 1 ч. 2\~ст. 207 ЦК України). За змістом ст.ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як передбачено\~ст. 627 ЦК України, відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст.\~526,\~530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно\~ст. 629 ЦК України\~- договір є обов`язковим для виконання сторонами. Також\~ст. 204 ЦК України\~встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 18.12.2024 між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Брайт-К» було укладено договір відступлення права вимоги №5-2024 (а.с. 33-40, 47), за умовами якого АТ «Креді Агріколь Банк» передало (відступило), а ТОВ «ФК «Брайт-К» прийняло належні АТ «Креді Агріколь Банк» права грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами, вказаними у Реєстрі прав вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимог №1 від 20.12.2024 до Договору про відступлення права вимоги № 5-2024 від 18.12.2024, ТОВ «ФК «Брайт-К» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №1/4273933 від 11.01.2022 року (а.с. 41-46). За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Станом на дату відступлення права грошової вимоги (20.12.2024) заборгованість за Кредитним договором становила 127790,52 грн., складалась з таких частин: строкова заборгованість за тілом кредиту 54050,19 грн.; прострочена заборгованість за тілом кредиту 15167,58 грн.; заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом 622,96 грн.; заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом 37429,79 грн.; заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 1080 грн.; прострочена заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 19440,00 грн (а.с. 18). За період з 20.12.2024 по 29.05.2025 року було нараховано: проценти за користування кредитом 11052,50 грн.; комісія за обслуговування кредитної заборгованості 5400,00 грн. 18 березня 2025 року позивач направив на адресу відповідача повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитом (а.с. 32, 49). 29 травня 2024 року позивач на підставі ч. 2 ст.1050 ЦК України підготував вимогу до відповідача про дострокове повернення всієї суми кредиту, процентів за користування кредиту №6594, та направив її на адресу відповідача (а.с. 48, 49). Зі змісту вказаної вимоги вбачається, що станом на 29 травня 2025 року розмір заборгованості за кредитним договором складає 144243,02 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту 69217,77 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом 49105,25 грн.; заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 25920,00 грн. Відповідач належним чином зобов`язання по поверненню коштів за кредитним договором не виконав у зв`язку з чим позивач, як новий кредитор, звернувся до суду з позовом у цій справі про стягнення боргу. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за комісією суд зазначає наступне. Пунктом 1.4.2 кредитного договору встановлено комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,35% від суми кредиту та зазначено, за які саме супровідні послуги вона передбачена (розрахунок суми чергового та наступних платежів, списання та зарахування коштів з метою погашення заборгованості, надання інформаційно-консультаційних послуг). Суд приходить до висновку, що послуги з розрахунку суми чергового та наступних платежів надані відповідачу під час складання графіку платежів по кредиту, що складений на дату укладення договору. Щодо послуги за списання та зарахування коштів з метою погашення заборгованості, та надання відповідачу інформаційно-консультаційних послуг, то позивачем не надано доказів надання таких послуг. Також позивачем не обгрунтовано підстави нарахування комісії ним як новим кредитором з 20.12.2024. У постанові від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Враховуючи викладену позицію, підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача комісії за договором суд не вбачає. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що відповідач, як позичальник, отримав кошти за кредитним договором та не повернув їх у визначені строки, не сплатив погоджені сторонами договору відсотки по кредиту, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеним договором про відступлення права вимоги. При цьому доказів виконання наявних грошових зобов`язань ні перед позивачем у справі,\~ні перед попередніми кредиторами відповідачем суду не надано. Тому позовні вимоги про стягнення заборгованості, за винятком комісії, є обґрунтованими. На підставі цього, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Враховуючи, що позивачем при подачі позову до суду сплачено мінімальний розмір судового збору за позов майнового характеру, і позов задоволено частково, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення даних судових витрат з відповідача. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial