Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

15 серпня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2006 року за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку (пай) серії 1-КР № 00520816 зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю на території Червонокостянтинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області за № 16 від 21 травня 2002 року на ім`я [PERSON] . На підставі вказаного рішення суду Петревським районним відділом земельних ресурсів на ім`я [PERSON] 04 липня 2007 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії КР № 040425, відповідно до якого [PERSON] у власність передано земельну ділянку з кадастровим номером 3524985900:02:000:0018, яка розташована на території Червонокостянтинівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право власності на землю за № 18. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2009 року, рішення Петрівського районного суду від 19 грудня 2006 року скасовано з направленням справи на новий розгляд. Ухвалою Петрівського районного суду від 08 листопада 2011 року провадження у справі за позовом [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, зокрема в зв`язку з відмовою позивача від позову. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 березня 2016 року Державний акт на земельну ділянку серії КР № 040425 від 04 липня 2007 року на ім`я [PERSON] визнано судом недійсним. Рішення набрало законної сили 07 червня 2026 року. Разом з тим, відповідач [PERSON] продовжувала користуватися державним актом на земельну ділянку (пай) серії КР № 040425 від 04 липня 2007 року, після судового рішення від 15 березня 2016 року про визнання зазначеного Державного акту недійсним. Із повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 26 липня 2023 року за № 127/0/6/23, одержаного ним 08 серпня 2023 року земельна ділянка кадастровий номер 3524985900:02:000:0018 перебуває в оренді фермерського господарства «Агромет» та в суборенді у ТОВ «Укрмінпром» на підставі договору оренди укладеного 22 червня 2020 року [PERSON] , строком на 10 років у ТОВ «Укрмінпром» із строком дії права оренди до 19 березня 2030 року. Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Нероди Л.М. від 16 серпня 2023 року позовні заява залишена без руху. Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Нероди Л.М. від 21 лютого 2024 року заяву [PERSON] про відвід головуючому визнано необґрунтованою, позовну заяву передано для вирішення питання у порядку передбаченому ч. 1 ст. 33 ЦПУ України. Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Молонової Ю.В. від 23 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід головуючому судді Нероді Л.М. Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Нероди Л.М. від 18 березня 2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про скасування державної реєстрації земельної ділянки, повернуто позивачу. Постановою Кропивницького апеляційного суду 08 жовтня 2024 року ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 березня 2024 року скасовано. Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Дубровською Н.М. від 18 жовтня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, прохальна частина позовної заяви містять клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, матеріали справи містять заяву про розгляд справи без участі за наявними у матеріалах доказами, прибути у засідання не має можливості через похилий вік. Приймаючи до уваги заяви сторін про розгляд справи без участі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.4, ч. 5 ст. 82 ЦПУ України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 15 березня 2016 року в справі № 400/382/15-ц, позовну заяву [PERSON] задовольнити частково. Визнано недійсним Державний акт серії КР № 040425 на право власності на земельну ділянку площею 10.16 га., яка розташована на території Червонокостянтинівської сільсь\~кої ради Петрівського району Кіровоградської області, який 04 липня 2007 року був виданий [PERSON] . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 243грн. 60коп. судового збору сплаченого при подачі позову. Суд звертає увагу на те, що вказаним рішенням суду, яке набрало законної сили 07 червня 2016 року встановлено, що [PERSON] являється рідним сином [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження заповнено на російській мові) На підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-КР № 005208, який був виданий 21.05.2002 року [PERSON] належала земельна ділянка № [NUMBER] площею 10.16 га розташована на території Червонокостянтинівської сільської ради. 18.11.2003 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він за законом матиме право заповів своєму сину [PERSON] . 25.03.2005 року [PERSON] склав заповіт яким усі свої права та обов`язки, які йому належатимуть на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати йому у майбутньому та усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось , і взагалі все те , що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON] . Вказаний заповіт не змінено і не скасовано. Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2006 року за [PERSON] було визнано право власності на земельну частку (пай) посвідчену державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії 1-КР № 00520816 зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю на території Червонокостянтинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області за № 16 від 21 травня 2002 року на ім`я [PERSON] , померлого [INFO] . На підставі вказаного рішення [PERSON] було видано Державний акт серії КР № 040425 на право власності на земельну ділянку площею 10.16 га., яка розташована на території Червонокостянтинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2009 року рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2006 року було скасовано та направлено справу на новий розгляд до цього ж суду. Вказаним рішенням встановлено, що батьком [PERSON] є померлий [INFO] [PERSON] та [PERSON] як і [PERSON] є спадкоємцем першої черги. Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2011 року провадження у справі за позовом [PERSON] до Червонокостянтинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, Петрівської райдержадміністрації , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в зв`язку з відмовою позивача від позову закрито. Згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР № 01911907, виданого 22 січня 1998 року [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у КСП ім.Ульянова розміром 10.54 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2001 року було встановлено факт, що померла [INFO] [PERSON] являється матір`ю [PERSON] та за [PERSON] визнано право власності на сертифікат серії КР № 01911907 виданий 29.10.1997 року на ім`я [PERSON] , площею 10.54 га, що знаходиться в с.Новопетрівка Петрівського району Кіровоградської області. Згідно інформаційної довідки Головного управління Держкомзему у Кіровоградській області\~\~ від 20.07.2009 року, відповідно до рішення Петрівського районного суду від 17.09.2001 року до сертифікату було внесено зміни, згідно яких право на земельну частку (пай) передано [PERSON] . На виконання рішення суду головою Петрівської райдержадміністрації розпорядженням від 07.05.2002 року № 212-р [PERSON] у приватну власність було надано земельну частку (пай) за рахунок земель КСП ім. Ульянова Червонокостянтинівської сільської ради Петрівського району для ведення товарного сількогосподарського виробництва, як власниці сертифікату на право на земельну частку (пай). Вищевказаною громадянкою отримано державний акт на право приватної власності на землю серії 1-КР № 005207, який зареєстровано в книзі державних актів на право приватної власності на землю за № 17 від 21.05.2002 року. При ухваленні рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 березня 2016 року, яким визнано недійсним Державний акт серії КР № 040425 на право власності на земельну ділянку площею 10.16га., яка розташована на території Червонокостянтинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, який 04 липня 2007 року виданий [PERSON] , вимога про зобов`язання скасування державної реєстрації залишена без задоволення, при цьому суд виходив з наступного. Враховуючи, що рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2006 року, яке стало правовою підставою для видачі [PERSON] . Державного акту серії КР № 040425 на право власності на земельну ділянку площею 10.16га., яка розташована на території Червонокостянтинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області скасоване, вказаний державний акт підлягає безумовному визнанню недійсним. Разом з тим суд зауважив, що підстав для зобов`язання державних органів скасувати державну реєстрацію недійсного Державного акту суд не вбачає, оскільки дана вимога є похідною від першої. Крім того, у разі відмови здійснити скасування державної реєстрації позивач не позбавлений можливості звернутись до суду з підстав оскарження вказаних дій. Вирішуючи спір по суті, суд також звертає увагу на те, що відповідно до ст. 50 ЦПК України, позов може\~бути пред`явлений\~спільно кількома\~позивачами або\~до кількох\~відповідачів.\~Кожен із\~позивачів або\~відповідачів щодо\~другої сторони\~діє в\~цивільному процесі\~самостійно. \~Участь у\~справі кількох\~позивачів і\~(або)\~відповідачів (процесуальна\~співучасть)\~допускається,\~якщо: 1)\~предметом спору\~є спільні\~права чи\~обов`язки кількох\~позивачів або\~відповідачів; 2)\~права та\~обов`язки кількох\~позивачів чи\~відповідачів виникли\~з однієї\~підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки. Відповідно \~ до\~ \~ст.51\~ ЦПК\~України,\~суд першої\~інстанції має\~право за\~клопотанням позивача\~до закінчення\~підготовчого провадження,\~а у\~разі розгляду\~справи за\~правилами спрощеного\~позовного провадження\~-\~до початку\~першого судового\~засідання залучити\~до участі\~у ній\~співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 90\~Земельного кодексу України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Як вбачається із ст. 153\~Земельного кодексу України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Частиною 1 статті 155\~Земельного кодексу України\~передбачається, що у\~разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно\~ до\~ частин\~ другої,\~\~ п`ятої\~\~ статті\~\~ 158\~\~ Земельного\~\~ кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння,\~користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Частинами першою, другою статті 152\~Земельного кодексу України\~передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно абзацу 2 п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України). Судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки,\~недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Крім того, у даному спорі, позивач [PERSON] зазначає, що наразі із повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 26 липня 2023 року за № 127/0/6/23, одержаного ним 08 серпня 2023 року земельна ділянка кадастровий номер 3524985900:02:000:0018 перебуває в оренді фермерського господарства «Агромет» та в суборенді У ТОВ «Укрмінпром» на підставі договору оренди укладеного 22 червня 2020 року [PERSON] , строком на 10 років у ТОВ «Укрмінпром» із строком дії права оренди до 19 березня 2030 року(а.с. 34). Відтак, постає питання належності обраного позивачем способу захисту своїх прав й інтересів. Так, \~07 листопада 2018 Велика Палата Верховного Суду ухвалила\~постанову у справі № 488/5027/14-ц, в якій зазначила, що рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є самостійною підставою для внесення до державного реєстру запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на майно, яке попередньо було зареєстроване за відповідачем. На думку Суду, для внесення такого запису на підставі зазначеного рішення суду окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем не потрібно. Позиція Суду обґрунтована тим, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності. Якщо ж таке право зареєстроване за іншою особою, то «…належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна», оскільки метою такого позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. Відтак, якщо право власності на спірне майно зареєстроване за іншою особою, ніж законний власник, судове рішення про віндикацію саме по собі є достатньою підставою для внесення до реєстру запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на таке майно. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що питання про захист прав та інтересів може бути порушено власником майна. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, що пов`язані з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. До того ж, видача державного акта на право власності на земельну ділянку без визначеної законом (ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (ЗК)) підстави є неправомірною, а державний акт, виданий з порушеннями вимог статей 116, 118 ЗК України, недійсним. Статтею 152\~Земельного кодексу України\~передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування тощо. Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухоме майно, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За положеннями ст. 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Судом встановлено, що право власності на земельну ділянку за відповідачем зареєстровано на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії КР № 040425. Оскільки вказаний державний акт судом визнано недійсним, то відповідно до вищевказаних положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності відповідача [PERSON] припинилося. Підставою для внесення державним реєстратором відповідних змін до Державного реєстру речових прав є судове рішення, яке набере законної сили, однак\~перебирати на себе дані повноваження державного реєстратора суд не може, а тому не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги щодо скасування державної реєстрації права власності за відповідачем. Крім того, при пред`явлені позову позивач не вказує я якості відповідача державний орган Відділ у відповідному районі Головного управління Держгеокадастру, а у розумінні чинних норм цивільного процесуального законодавства, суд позбавлений можливості вирішити питання про залучення належного відповідача без згоди позивача. Статтею\~81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Outcome: dismissed