Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-14 00:00:00

У грудні 2024 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [INFO] , третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, у якій позивач з урахування заяви про збільшення позовних вимог просив суд: стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] 17 066, 67 грн. в якості відшкодування моральної шкоди та 20 000,00 грн. витрат на правничу допомогу, а також вирішити питання щодо судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20.07.2024 року відносно позивача, [PERSON] , було розпочато провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 204-1 КУпАП, застосовано захід забезпечення адміністративного провадження такий як адміністративне затримання, складено адміністративний протокол. Постановою Рахівського районного суду Закарпатської області від 13.09.2024 року у справі № 305/2912/24, яка набрала законної сили 24.09.2024 провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Змістом Постанови Рахівського районного суду Закарпатської області від 24.09.2024 року у справі № 305/2912/24 зазначено: « [PERSON] є військовослужбовцем учасником бойових дій та станом на дату складання протоколу перебував на законних підставах не у місці несення військової служби через необхідність проходження ВЛК, а відтак і умислу на уникнення від мобілізації призову не було, що могло б стати причиною спроби незаконного перетину державного кордону. Позивач вважає, що працівники Державної прикордонної служби України формально та спрощено поставились до розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, згідно пояснень позивача він та його товариш [PERSON] у суботу 20.07.2024 проводили дозвілля та подорожували, що підтверджується фотокарткою зроблено при відвідуванні Карпатського біосферного заповідника Інформаційно-туристичного центру «Центр-Європи». Після цього на проїзній частині були зупинені працівниками ДПС України для перевірки документів, а згодом затримані для складення протоколу за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. В подальшому у [PERSON] та [PERSON] були вилучені телефони, які згодом повернуто, також останніми надано пояснення з доводами щодо своєї невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення та причини перебування у Рахівському районі виключно з метою туризму. Позивач також зазначив, що він був військовослужбовцем, учасник бойових дій, на дату складення протоколу очікував наказ про виключення з особового складу військової частини, у зв`язку з непридатністю. Їх затримали у світлу пору доби на проїзній частині, жодних доказів на підтвердження наміру незаконного перетину кордону працівниками ДПС України виявлено не було. На підтвердження відсутності наміру покидати територію України також свідчить та обставина, що 19.07.2024 [PERSON] для себе та [PERSON] з 21.07 по 23.07.2024 заброньовано квартиру в м. Івано-Франківськ. Також позивач зазначив, що працівники ДПС України відмовились приєднувати докази та фіксувати надані ним та [PERSON] пояснення щодо підстав перебування у Рахівському районі та відсутності у них наміру покидати територію України. Вони вимагали захисника, однак їм було відмовлено. У подальшому [PERSON] та [PERSON] майже добу були затримані та утримувались у [INFO] , лише 21.07.2024 близько 12:00 прибув уповноважений представник [INFO] для з`ясування обставин, і як наслідок їх було звільнено від тривалого незаконного утримання та позбавлення свободи. Внаслідок неправомірних дій відповідача-1 він зазнав моральних страждань, оскільки змушений був доводити свою невинуватість, відчував несправедливість, витрачав зусилля, на захист своїх прав та свобод, зокрема, звертався, за професійною правовою допомогою. На відшкодування моральної шкоди позивач просить стягнути з Державного бюджету 17 066,67 грн. В обґрунтування розміру моральної шкоди у позовній заяві вказано, що незаконне звинувачення та притягнення до відповідальності викликало стрес, поглиблення симптомів: тривоги, депресії, почуття несправедливості, безпорадності. Він як військовослужбовець, який захищав свою країну, може сприймати викладене як приниження від державних органів, руйнується впевненість особи у справедливості. Незаконне переслідування викликає побоювання повторних подібних випадків, втрати репутації, авторитету серед своїх побратимів, оскільки сама процедура притягнення до відповідальності, у більшості випадків, викликає осуд та недовіру з боку товаришів по службі, ставить під сумнів заслуги перед державою (підрив статусу захисника країни). Незаконне переслідування свідчить, що особи уповноважені на складання та оформлення матеріалів ігнорують внесок військовослужбовця. Це викликає у осіб, які незаконно притягувались до відповідальності, відчуття непотрібності та образу. Учасники бойових дій часто стикаються з психологічними труднощами, а незаконне притягнення до відповідальності свідчить про відсутність розуміння та підтримки з боку держави. Має місце вплив на відновлення після бойових дій: перешкода реабілітації (посилюється симптоматика) та поглиблення недовіри до оточення. Крім того, позивач просить також стягнути 20 000,00 грн. витрат на правничу допомогу, понесених під час розгляду справи про адміністративне правопорушення на підтвердження чого надано відповідні доказ та 5 000,00 грн., витрат на правничу допомогу у даній справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.12.2024 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання. 01.02.2025 до суду через систему «Електронний суд» представником позивача - адвокатом Данилович М.А. подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом. 17.02.2025 до суду через систему «Електронний суд» представником позивача - адвокатом Данилович М.А. подано заяву про стягнення судових витрат позивача у справі на підтвердження чого надано відповідні докази. 24.02.2025 до суду надійшов відзив відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог заперечує, не погоджується з правовою оцінкою обставин та спірних правовідносин, що викладені у позові. В обґрунтування заперечень зазначає, що відсутній факт заподіяння шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю позивачу; відсутній причинно-наслідковий зв`язок між заявленою шкодою і рішенням, діями чи бездіяльністю заподіювача; факт заподіяння позивачу моральних страждань та факт розміру (інтенсивності) заподіяння позивачеві моральних страждань не підтверджені доказами; відсутні обставини, які б вказували на чому ґрунтується розмір заявленої моральної шкоди і яким чином вона обрахована; визначений позивачем розмір моральної шкоди є неспівмірним, нерозумним та несправедливим. Відповідач вважає, що заявлений розмір моральної шкоди має на меті завдання збитків відповідачам та особисте збагачення позивача. Також у відзиві зазначено, що не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу, що надана у справі про адміністративне правопорушення, оскільки вона не пов`язана з цією справою. Чинним КУпАП також не передбачено відшкодування таких витрат у разі закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Крім того, відповідач не погоджується з розміром витрат позивача на правничу допомогу у цій справі, вказуючи на незначну складність справи. 24.02.2025 до суду надійшла відповідь позивача на відзиві відповідача. На спростування доводів відповідача щодо недоведеності завдання моральної шкоди зазначено, що позивач з товаришем [PERSON] (теж учасником бойових дій, військовослужбовцем) вирішили організувати собі відпочинок, відвідують визначні пам`ятки (у т.ч. Центр Європи, Рахів), згодом поїхати до Івано-Франківська; забронювали апартаменти, проте згодом скасували через те, що майже 19 годин проводять в [INFO], куди вони були доставлені саме після затримання ДПС України. Їх зупинили на проїжджій частині працівники Державної прикордонної служби, склали протокол про адміністративне правопорушення, відбулась процедура адміністративного затримання, відібрані пояснення, проте не враховані докази відсутності складу адміністративного правопорушення, так як [PERSON] та [PERSON] одразу працівникам ДПС України повідомляли про те, що вони військовослужбовці, наміру перетинати кордон, як і умислу на такі дії не мають, є учасниками бойових дій, є законні підстави їх перебування поза межами військових частин (очікування наказу про звільнення та проходження ВЛК), проте це все враховано не було. Надалі, позивача (після затримання понад 3 години) доставляють до [INFO] для з`ясування інших обставин, де відбувається його звільнення на наступний день о 13 год 00 хв. Потім, позивач очікував надходження матеріалів справи про адміністративне правопорушення до Рахівського районного суду, підшукував захисника, так як розуміє, що раніше теж надавав докази своєї невинуватості, проте такі були проігноровані. Позивач через власного захисника доводить свою невинуватість вже у судовому порядку. На думку представника позивача має місце причинно-наслідковий зв`язок та подібна поведінка явно не свідчить про вдячність військовослужбовцю за його вклад у захист України в умовах воєнного стану. 06.03.2025 до суду надійшли додаткові пояснення відповідача у яких відповідачем зазначено незгода з позовними вимогами та викладені аналогічні обставини тим, що були викладені у відзиві. 07.03.2025 до суду надійшли письмові заперечення представника позивача на подані відповідачем додаткові пояснення. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07.04.2025 закрито підготовче провадження по вказаній справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному провадженні. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, про дату та часу судового засідання повідомлялись належними чином, до суду представником позивача подано заяву, у якій вона просила суд розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника [NUMBER] прикордонного загону (військової частини [NUMBER] ). Третя особа у судовому засідання не з`явилась, про дату та часу судового засідання повідомлялась належними чином, причини неявки суду не повідомила. Дослідивши зібрані в матеріалах справи письмові докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що 20.07.2024 інспектором прикордонної служби вищої категорії - начальником кінологічного відділення відділу прикордонної служби « [INFO] » (тип В) [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 284826 у якому вказано, що [PERSON] 20.07.2024 о 13:00 спільно з [PERSON] здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України до Румунії поза встановленими пунктами пропуску через державний контроль України у складі групи осіб. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон Украйни» від 04.11.1991, тобто вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Постановою від 13.09.2024 у справі № 305/2893/24 Рахівський районний суд Закарпатської області справу про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП закрив на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вказана постанова набрала законної сили 24.09.2024. Закриваючи справу суд дійшов висновку, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 284826 від 20 липня 2024 року є неналежним доказом, оскільки він складений на підставі припущень працівника відділу прикордонної служби, які не підтверджуються доказами. Так, у постанові зазначено, що в діях [PERSON] , відсутній склад адміністративного правопорушення, як спроба незаконного перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України. Причини, підстави та період затримання позивача також підтверджується інформацією відповідача-1 від 06.08.2024, наданою на адвокатський запит представника позивача. З відповіді на адвокатський запит захисника позивача отримано відповідь [INFO] від 09.08.2024 № 814/1/1/4038, у якій зазначено, що 20.07.2024 громадяни [PERSON] та [PERSON] були доставлені представниками ДПС України до [INFO] при спробі незаконного перетину державного кордону та перебуванні в прикордонній зоні без відповідних дозволів. В подальшому, після уточнення військово-облікових даних, встановлено, що згідно ЄРДВВ АС «Оберіг» громадяни [PERSON] та [PERSON] є військовослужбовцями ЗСУ та можуть бути причетні до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини або місця служби. Після цього, посадові особи [INFO] повідомили [INFO] , що у них знаходиться двоє військовослужбовців, які можливо самовільно залишили розташування військової частини. За результатом опрацювання даної інформації, посадовими особами [INFO] встановлено, що вказані громадяни не знаходяться у списку розшукуваних військовослужбовців або як такі, що здійснили самовільне залишення військової частини або місця служби. Позивач з метою захисту під час розгляду справи за протоколом про адміністративне правопорушення від 20.07.2024 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП уклав договір про надання професійної правничої допомоги від 01.08.2024 з АО «Закарпатська обласна колегія адвокатів». Захисником на підставі вказаного договору була адвокат Холмогорова Л.В. Згідно розрахунку судових витрат вартості правничої допомоги за договором правничої допомоги б/н від 30.07.2024 у справі 305/2893/24 адвокатом були надані послуги, вартість яких становить 20 000,00 грн, а саме: надання клієнту консультації, підготовка та подання адвокатських запитів до [INFO] та [INFO] ; підготовка та подання письмових заперечень з доказами до Рахівського районного суду Закарпатської області, 48 арк, 02.08.2024; отримання копії постанови суду у справі № 305/2893/24. Крім того, до складу наданих адвокатом послуг також віднесено підписання договору про надання правничої допомоги, формування ордера на надання правничої допомоги в Електронному кабінеті адвоката; підготовка та подання заяви про ознайомлення з матеріалами справи; отримання відповіді на адвокатський запит від відповідача-1, отримання копії протоколу затримання, протоколу про адміністративне правопорушення; отримання відповідей на адвокатський запит від [INFO] ; подання до Рахівського районного суду скан-копій заперечень через Електронний суд; підготовка та подання клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (відповіді на адвокатські запити); підготовка та подання заяви про розгляд справи без участі до Рахівського районного суду. 02.09.2024 сторонами підписаний Акт приймання-передавання наданих послуг вартістю 20 000,00 грн. Позивач оплатив вартість послуг адвоката в сумі 20 000 грн., що підтверджується квитанцією від 31.07.2024. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки військової частина [NUMBER] від 31.03.2024 №1694 солдат [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 12.03.2022 по теперішній час. Згідно посвідчення серії [NUMBER] від 19 вересня 2023 року [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. У свідоцтві про хворобу № 1026-п від 29.06.2024 госпітальною військово-лікарською комісією психоневрологічного профілю НВМКЦ «ГВКГ» наведено діагноз [PERSON] : стійкий, різко виражений, тривожно-депресивний розлад з явищами інсомнії та емоційно-вольової нестійкості, асоційований з бойовим стресом, ЗЧМТ, струси головного мозку, акубаротравми у вигляді хронічної двобічної сенсоневральної приглухуватості 1 ст., вестибулопатія, цефалічний, астено-вегетативний синдром. Також наведені й інші захворювання та травми як пов`язані із захистом Батьківщини, так і не пов`язані. За постановою ВЛК [PERSON] непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку. Потребує звільнення від виконання службових обов`язків за станом здоров`я на термін, необхідний для оформлення звільнення, але не більше 30 календарних днів. До матеріалів справи також надано Відпускний квиток № 1729 від 02.04.2024, Витяг з наказів командира ВЧ [NUMBER] від 12.02.2023 № 43, від 03.04.2024 № 94, з яких вбачається надання [PERSON] відпусток у м. Варшава, Польща для лікування після поранення у різні періоди 2023, 2024 років. З 28.06.2024 солдат [PERSON] направлений на ВЛК. Згідно довідки ВЛК від 02.08.2024 солдат [PERSON] пройшов медичний огляд у гарнізонній ВЛК НВМКЦ «ГВКГ». Електронним листом від 19.07.2024 з електронної пошти [INFO] підтверджується бронювання квартири у м. Івано-Франківську з 21.07.2024 до 23.07.2024 для двох осіб на ім`я [PERSON] (а.с. 47-52). На скріншоті телефонної переписки з абонентом під назвою « [INFO] » наявні повідомлення про необхідність скасування бронювання через перебування у [INFO] (а.с. 53). Також в матеріалах справи наявний посадочний документ [PERSON] для проїзду 23.07.2024 поїздом з Івано-Франківська до м. Києва. До матеріалів справи представником також додано фотокартку з телефону із зображенням «РК Рахів - Центр Європи Дистрикт 2232», що була зроблена 20.07.2024 о 12:24. Згідно Витягів з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» від 19.10.2023 [PERSON] та [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувались, у розшуку не значаться. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України). Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування, про що Велика Палата Верховного Суду деталізує далі. Усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади (тут і далі - йдеться також й про органи місцевого самоврядування, про що не зазначається з огляду на обставини цієї справи) у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України (див. близькі за змістом висновки у пункті 8.49.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21). У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди. Щодо правової природи протоколу у справі про адміністративне правопорушення Відповідно до статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі. Обов`язок зі збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Згідно зі статтею 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; за наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до такого протоколу, а також викласти мотиви відмови від його підписання. Під час складення протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюють її права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 березня 2019 року у справі № 712/7385/17 сформулювала висновок, що дії суб`єкта владних повноважень щодо складання протоколу без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують її права. Велика Палати Верховного Суду також вже досліджувала питання порядку оскарження дій працівників поліції у разі складання протоколу про адміністративне правопорушення та у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 638/3490/18 сформулювала такі висновки. Складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та відповідно до статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду як доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, сукупно з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити (за наявності порушень) права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Застосовним до розглядуваної справи є також висновок Верховного Суду, сформульований у постанові від 22 червня 2023 року у справі № 752/5417/19, про те, що факт складання поліцейським протоколу не вказує на фактичну вину особи в ДТП. Протокол є носієм доказової інформації, яка в подальшому може бути використана органом, який здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення з метою прийняття рішення щодо наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях особи. Протокол фіксує обставини та факти виявлених порушень законодавства та не є рішенням, що створює правові наслідки і не змінює стан суб`єктивних прав особи, оскільки таким рішенням є постанова, яка приймається на підставі протоколу. Узагальнюючи висновки у питанні визначення правової природи протоколу про адміністративне правопорушення суд виходить з того, що на уповноважену особу підрозділу прикордонної служби « [INFO] » (тип В) [INFO] під час оформлення матеріалів адміністративного правопорушення покладено обов`язок зафіксувати всі обставини її скоєння з визначенням особи, яка за встановленими обставинами та з високим ступенем вірогідності вчинила адміністративне правопорушення, скласти стосовно такої особи протокол про адміністративне правопорушення та надіслати його до суду. Водночас на уповноважену особу під час складення протоколу про адміністративне правопорушення покладено відмінну функцію ніж та, яку має виконати суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. До уповноваженої особи прикордонної служби не належить встановлення та остаточна оцінка всіх обставини, які зафіксовані у протоколі, не надано повноважень проводити експертизу чи залучати спеціалістів, які володіють достатніми професійними знаннями для встановлення специфічних обставин. Фактично на уповноважену особу прикордонної служби покладена обмежена функція, а саме збирання та фіксація доказів стосовно обставин події, що відбулася. Оцінку доказів уповноваженої особи патрульної особи повинен здійснити такою мірою, як це потрібно для визначення ймовірної особи, дії якої містять ознаки складу адміністративного правопорушення. Висновки уповноваженої особи прикордонної служби є вірогідними та не мають для суду заздалегідь визначеного значення. Дії особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ймовірно місять ознаки адміністративного правопорушення, але остаточні висновки, зокрема й про дійсно винну у правопорушенні особу, має зробити виключно суд. Своєю чергою оцінку доказів, зібраних та зафіксованих уповноваженою особою патрульної поліції, та правову кваліфікацію дій особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, встановлених на підставі цих доказів, здійснює суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, із залученням експерта і спеціаліста, а також за допомогою інших доказів. Отже, оформлення уповноваженою особою прикордонної служби здійснюється ним на виконання покладених на нього функцій та завдань, а дії зі складання протоколу про адміністративне правопорушення не породжують правових наслідків для особи, щодо якої складено такий протокол, крім тих, що пов`язані з розглядом такого протоколу судом. Протокол про адміністративне правопорушення, який є офіційним процесуальним документом, складається уповноваженою особою у встановленій формі і повинен містити відомості, потрібні для розгляду справи по суті, зокрема зазначення характеру адміністративного правопорушення та нормативного акта, який передбачає відповідальність за таке правопорушення. Встановлення протиправності в діях посадових осіб під час складання протоколу про адміністративне правопорушення Як наголошено судом, протиправність дій чи бездіяльності посадової особи або органу є одним з обов`язкових елементів, встановлення якого створює сукупність підстав для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, оскільки за змістом статей 1173, 1174 ЦК України підлягає відшкодуванню шкода, завдана не будь-якими, а саме незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади чи його посадової особи. Під протиправністю потрібно розуміти безпосередню суперечність (невідповідність) рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта. Розгляд справ про адміністративні правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП здійснюють судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів (стаття 221 КУпАП). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed