Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду міста Києва із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що в неї є підстави вважати, що у подальшому відповідач в добровільному порядку буде ухилятись від матеріального утримання дітей. Вказала, що наразі знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною і не може належно забезпечувати утримання дітей, тому змушена звертатись до суду із даним позовом. [PERSON] також зазначено, що вона та діти: [PERSON] та [PERSON] проживають разом за адресою: [ADDRESS] На підставі викладеного просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї другої заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, від дня подання заяви і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 17 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 19 червня 2025 року, на виконання вимог ухвали суду, [PERSON] подала позовну заяву у новій редакції. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Постановлено повідомити відповідача [PERSON] , [INFO] , про розгляд даної справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Позивач у судове засідання не з`явилась, подала заяву про проведення розгляду справи без її участі. Зазначила, що свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового слухання шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, жодних заяв з процесуальних питань на адресу суду не направляв. Крім того, додатково копія ухвали про відкриття провадження разом із примірником позовної заяви разом із доданими до неї документами були направлені на останнє відоме зареєстроване місце проживання [PERSON] у відповідності до інформації з Єдиного державного демографічного реєстру: [ADDRESS] . Частина 1 ст. 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідача до суду за останнім відомим місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За правилами ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлений про судове засідання, відзив на позовну заяву не подав, від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із неявкою учасників справи у судове засідання. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . У відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (частина 3 статті 181 СК України). Позивач вказала, що діти сторін проживають із нею та перебувають на її утриманні. Так, із витягу з Реєстру територіальної громади за відомостями, отриманими від Київської територіальної громади, №2025/007670284 від 10.06.2025 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади за відомостями, отриманими від Київської територіальної громади, №2025/007670625 від 10.06.2025 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до інформації про задеклароване / зареєстроване місце проживання особи за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА № 132453262 від 15.06.2025 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, як встановлено судом із наявних у матеріалів справи доказів, [PERSON] та [PERSON] проживають разом із своєю матір`ю - [PERSON] , [INFO] , що презюмує факт того, що позивач несе витрати на утримання дітей, які проживають із нею. Своїх заперечень щодо тверджень позивача, викладених нею у позовній заяві, [PERSON] суду не надав. У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. За ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та зобов`язання щодо утримання. До матеріалів справи [PERSON] долучено довідку директора ЗДО №516 Святошинського району міста Києва за вих. №21 від 04.04.2025 року з якої встановлено, що згідно наказу по ЗДО №516 від 01.03.2024 за №20-к [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною у віці до трьох років з 11.03.2024 по 10.01.2027 року. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. У поданому позові [PERSON] просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі однієї другої заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, від дня подання заяви і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 року Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Суд зауважує, що заявляючи вимогу про стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 1/2 (однією) другої частини заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, позивач не надала суду достатніх доказів, які б підтвердили розмір її витрат на утримання двох дітей. Однак, суд враховує, що діти сторін - [PERSON] та [PERSON] , проживають із позивачкою, що презюмує наявність витрат на їх утримання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи те, що [PERSON] не надала суду достатніх доказів, з яких би суд міг встановити розмір витрат, які вона несе на утримання двох дітей на місяць, суду не надано достатніх доказів, які б обґрунтували суму аліментів, які [PERSON] бажає стягнути із відповідача. Суд вважає, що для забезпечення належного розвитку дітей, з урахуванням обов`язку кожного із батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, те, що відповідач перебуває у працездатному віці, [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку, що сума аліментів у розмірі однієї другої частини від всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дітей відповідного вікущомісячно є завищеною, оскільки позивачкою не надано належних та достатніх доказів на підтвердження щомісячних витрат на утримання дітей, що позбавляє суд можливості перевірити чи дійсно вона несе витрати у сумі, яка потребує стягнення із відповідача однієї другої частини від всіх видів його доходу. Сума аліментів у розмірі однієї третьої частини від всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дітей відповідного вікущомісячно, на думку суду, є достатньою для забезпечення дітям належних умов для життя, що буде об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів. Крім того, враховується обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Визначаючи вказаний розмір аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей і платника аліментів та інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є працездатним чоловіком. Відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не надано. Окрім того, у суду відсутні дані про те, що на утриманні відповідача знаходяться інші особи, які в силу закону потребують його матеріальної підтримки. Додатково суд зазначає, що частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Щодо дня присудження аліментів. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. На підставі вищезазначеного, суд вважає необхідним стягнути аліменти з 11 червня 2025 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Зважаючи на викладене, проаналізувавши позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципу справедливості та розумності, закріпленого у ст. 3 ЦК України, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1 211 гривень 20 копійок, оскільки позивач від сплати судового збору за подання даної позовної заяви звільнена.

Outcome: partial