Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та встановлення факту, що має юридичне значення. Посилається на те, що 19 лютого 2019 року з\~відповідачкою був укладений шлюб,\~який зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис № 188. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, постійно виникали сварки, через різні погляди на життя. Шлюбні відносини припинили своє існування. Відповідач проживає окремо. Спільне господарство не ведуть. Шлюб носить формальний характер. На примирення з відповідачем позивач не згодний. Неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , після припинення шлюбних відносин проживає разом із батьком. Спору між сторонами щодо місця проживання дитини немає. Позивач просить суд розірвати шлюб, встановити факт самостійного виховання та утримання [PERSON] , [INFO] , своєї доньки [PERSON] , [INFO] , та визначити місце проживання доньки разом із батьком. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 22.07.2025 року, судом постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. У підготовче судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До початку розгляду справи по суті позивач подав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає. До початку розгляду справи по суті відповідачка подала клопотання, в якому просить провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, на задоволенні позову не заперечує. Від представника Служби у справах дітей Чернівецької міської ради до початку судового засідання надійшла заява про розгляд справи без її участі. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~судове засідання проводилося без технічної фіксації. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у\~шлюбі,\~який зареєстрований 19 лютого 2019 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис № 188. Від шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами відсутній спір щодо місця проживання їх спільної дитини. Сторони не ведуть спільного господарства, шлюбні відносити припинені. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З цих підстав позов слід задовольнити, шлюб між сторонами - розірвати. У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Оскільки між сторонами на момент розгляду справи відсутній спір між батьками щодо місця проживання дитини, після припинення фактичних шлюбних відносин їх спільна дитина, зокрема [PERSON] , [INFO] , залишилася проживати разом із батьком, то суд вважає за можливе зазначити з ким залишиться проживати дитина після розірвання шлюбу. Щодо вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 315\~ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із\~частиною восьмою\~статті 7\~СК України\~регулювання сімейних\~відносин має\~здійснюватися з\~максимально можливим\~урахуванням інтересів\~дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої доньки, необхідно позивачу для захисту прав та інтересів дитини, оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, зміни місця проживання дитини та її пересування з батьком без документальної згоди матері. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. За відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях. (Постанова ВС від 02.04.2025 р. у справі № 127/3622/24) Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини самостійного виховання та утримання батьком дитини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню. У суду не має підстав сумніватись в достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Суд вважає, що позивачем доведений факт самостійного виховання та утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved