Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

17 квітня 2025 року в провадження головуючого - судді Шахтарського міського суду Дніпропетровської області - Янжули С.А., надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром Маркет" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за Договором позики №75413831 від 13 червня 2021 року в розмірі 41 554,40 грн, з яких: 13 450 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 28 104,40 грн сума заборгованості за відсотками, а також суму судового збору в розмірі 2 422,40 грн та суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 13 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі Первісний кредитор, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та [PERSON] було укладено Договір позики №75413831, на умовах повернення позики в кінці строку позики. За умовами Договору ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 13 450 грн, строком на 25 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір позики підписано електронним підписом [PERSON] , відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора 46ЕС0сЕ434, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу, у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Того ж дня ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало свої зобов`язання за Договором позики №75413831 від 13 червня 2021 року та передало [PERSON] у власність грошові кошти в розмірі 13 450 грн, шляхом їх перерахування на банківський рахунок [PERSON] № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи, що підтверджується платіжною інструкцією від 13 червня 2021 року. Також, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» своїм листом підтверджує, що на банківський рахунок відповідача, на підставі платіжної інструкції від 13 червня 2021 року перераховані кошти на виконання умов Договору позики №75413831. Згідно довідки № КД-000003035/ТНПП від 26 листопада 2024 року, ТОВ «ФК Фінекспрес» (платіжна установа), також підтверджує операцію щодо перерахування коштів 13 червня 2021 року в сумі 13 450 грн на рахунок № [NUMBER] . Всупереч умов Договору, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість. 19 листопада 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Управління активами» укладено Договір факторингу №1911, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Управління активами» набуло права грошової вимоги за Договором позики №75413831 від 13 червня 2021 року. У подальшому, 03 квітня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено Договір факторингу №030423-ФК, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги за Договором позики №75413831 від 13 червня 2021 року. Відповідно до Реєстру прав вимоги від 03 квітня 2023 року до Договору факторингу ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 44 231,18 грн. Враховуючи те, що відповідач не виконував умови взятого на себе зобов`язання за Договором позики №75413831 від 13 червня 2021 року, у нього виникла заборгованість у розмірі 41 554,40 грн, з яких: 13 450 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 28 104,40 грн сума заборгованості за відсотками. Зазначену суму заборгованості представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача, а також суму судового збору в розмірі 2 422,40 грн та суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, заяви про розгляд справи в його відсутність не надходило, про дату розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. На вимогу позивача ухвалою суду випробовувалися докази по справі, а саме у АТ "ПУМБ" інформацію, що містить банківську таємницю. 25 березня 2025 року від АТ "ПУМБ" на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів надійшов лист та виписка по рахунку. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо) не застосовувалися. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов до наступного висновку. Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, що 13 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №75413831, на умовах повернення позики в кінці строку позики. За умовами Договору ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало відповідачу грошові кошти у розмірі 13 450 грн, строком на 25 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір позики підписано електронним підписом [PERSON] , відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора 46ЕС0сЕ434, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу, у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Того ж дня, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало свої зобов`язання за Договором позики №75413831 від 13 червня 2021 року та передало [PERSON] у власність грошові кошти в розмірі 13 450 грн, шляхом їх перерахування на банківський рахунок [PERSON] № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи, що підтверджується платіжною інструкцією від 13 червня 2021 року. Також, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» своїм листом підтверджує, що на банківський рахунок відповідача, на підставі платіжної інструкції від 13 червня 2021 року перераховані кошти на виконання умов Договору позики №75413831. Згідно довідки № КД-000003035/ТНПП від 26 листопада 2024 року, ТОВ «ФК Фінекспрес» (платіжна установа), також підтверджує операцію щодо перерахування коштів 13 червня 2021 року в сумі 13 450 грн на рахунок № [NUMBER] . Також, як вбачається з відповіді та виписки по рахунку, наданої АТ "ПУМБ" у відповідь на ухвалу суду про витребування доказів, на ім`я [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] в Банку емітовано карту № [NUMBER] . Як вбачається із виписки по рахунку [PERSON] по рахунку № [NUMBER] , наданої АТ "ПУМБ" за період з 13 по 16 червня 2021 року, останньому було перераховано суму 13 450 грн 13 червня 2021 року, якою він користування та здійснював певні операції. Згідно із ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205,207 Цивільного кодексу України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 цього Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Отримання відповідачем грошових коштів у позику підтверджено долученими до матеріалами справи письмовими доказами. Відповідач не надавав своєчасно ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» грошові кошти для погашення заборгованості за Договором позики №75413831 від 13 червня 2021 року, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Зазначений Договір відповідачем не оспорювався, у передбаченому законом порядку не визнаний недійсним/нікчемним. 19 листопада 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Управління активами» укладено Договір факторингу №1911, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Управління активами» набуло права грошової вимоги за Договором позики №75413831 від 13 червня 2021 року. У подальшому, 03 квітня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено Договір факторингу №030423-ФК, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги за Договором позики №75413831 від 13 червня 2021 року. Відповідно до Реєстру прав вимоги від 03 квітня 2023 року до Договору факторингу ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 44 231,18 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За загальним правилом зобов`язання виконуються тими самими особами, які були кредитором і боржником під час їх виникнення. Але законодавство передбачає можливість заміни осіб (як кредитора, так і боржника) при збереженні предмета і змісту зобов`язання. Стосовно обсягу прав, що переходять до нового кредитора, Цивільний Кодекс України у ст. 514 закріплює правило, згідно з яким до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора у зобов`язанні, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, ТОВ «Фінпром Маркет» є новим кредитором у зобов`язанні, позичальником у якому є відповідач [PERSON] . Представник позивача у позовній заяві зазначає, що всупереч умовам Договору позики №75413831 від 13 червня 2021 року, [PERSON] не виконав свого зобов`язання перед позивачем. Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором, у [PERSON] залишок заборгованості за Договором позики №75413831 від 13 червня 2021 року складає 41 554,40 грн, з яких: 13 450 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 28 104,40 грн сума заборгованості за відсотками. Судом встановлено, що відповідач належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені Договором строки погашення заборгованості не здійснював, внаслідок чого у нього перед позивачем ТОВ «Фінпром Маркет» утворилась заборгованість за Договором позики у загальному розмірі 41 554,40 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України вбачається, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, а також якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюються печаткою. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст. 1078 Цивільного кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У силу ч. 1 ст. 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. На час розгляду справи в суді відповідачем не надано жодних даних, які б свідчили про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за Договором позики у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України. Отже, суд дійшов висновку, що знаходить своє підтвердження обставина наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за Договором позики №75413831 від 13 червня 2021 року, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за вказаним вище Договором. Суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13 450 грн підлягає задоволенню. Щодо нарахування процентів за користування позикою, суд дійшов таких висновків. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. Відповідно до п. 2.2 Договору позики строк позики складає 25 днів. Водночас позивач не надав доказів продовження строку кредитування, в тому числі на умовах, визначених Правилами. Крім того, суд зауважує, що визначення в договорі умови автоматичної пролонгації порушує приписи Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін (ст.12 зазначеного закону). А відтак, нарахування відсотків (процентів за користування кредитом) поза строком кредитування є неправомірним. Відповідно до Додатку №1 до Договору позики сума процентів за користування кредитом, нарахована за період строку кредитування, становить 2 676,55 грн, яка підлягає стягненню з відповідача. У задоволенні позовної вимоги про стягнення решти суми нарахованих процентів необхідно відмовити. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення заборгованості за договором порушує право позивача на своєчасне отримання плати за надані послуги. Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за Договором позики, права вимоги за яким перейшло до позивача, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 16 126,55 грн, з яких 13 450 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту) та 2 676,55 грн - сума заборгованості за процентами. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Згідно зі статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача - на 39% (в сумі 16 126,55 грн), то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 944,74 грн (16 126,55 грн (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 41 554,40 грн (загальна сума позовних вимог) = 39% х 2 422,40 грн (сума сплаченого судового збору). Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 500,00 грн, суд зазначає наступне. За приписами ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч. 3 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). На підставі п. 1 ч. 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно із ч. 1 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За приписами ч. 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України). Нормою ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 28.06.2023 у справі № 463/2001/19 де зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію Договору про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024, копію Акту № 1 приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024, копію Витягу з Акту № 7-П приймання-передачі наданої правничої допомоги від 30.01.2025 за Договором про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024, копію платіжної інструкції від 27.01.2025, копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію Ордеру на надання правничої (правової) допомоги, копію довіреності. Оскільки позовні вимоги задоволено на 39%, тому понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати на правничу допомогу в сумі 3 500,00 грн підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідно становить 1 365 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved