Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

19 лютого 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог вказує,\~що вони\~з відповідачем\~по справі\~перебувають у\~зареєстрованому шлюбі\~з 04.11.2009 року, про що Лівобережним відділом\~реєстрації шлюбів\~м.\~Києва з\~Державним центром\~розвитку сім`ї\~зроблено актовий\~запис №\~2476,\~свідоцтво про\~шлюб серії\~ [NUMBER] .\~Від шлюбу\~дітей не\~мають. Шлюбні відносини припинились, причиною розпаду сім`ї стали різні погляди на життя, спільне господарство не ведеться. Неможливість оформлення розлучення через органи РАЦС мотивує небажанням відповідача. Ухвалою суду від 26.02.2025 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 27 березня 2025 року до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Даниленко Тетяни Іванівни про передачу справи за підсудністю в межах справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 11.04.2025 було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача. Відповідачем [PERSON] до суду 07.05.2025 було скеровано відзив на позовну заяву в якому вона зазначила, що доглядає сина відповідача, який є інвалідом підгрупи «А», з вересня 2022 року позивач не повідомивши відповідача перестав приходити додому та виходити на зв`язок. Рішення про розірвання шлюбу вважає передчасним та необгрунтованим. Також просить надати строк для примирення терміном шість місяців, обґрунтовуючи це бажанням зберегти сім`ю. Ухвалою суду від 13.05.2025 було задоволено заяву відповідача частково, надано строк на примирення терміном на 3 місяці. 04.08.2025 [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільної сумісної власності подружжя та відшкодування моральної шкоди. 14.08.2025 у судовому засіданні без постановлення окремої письмової ухвали було вирішено відновити провадження у справі. 14.08.2025 на підставі письмової ухвали [PERSON] було відмовити у прийнятті зустрічної позовної заяви. 13.05.2025 позивач надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд розглядати справу за його відсутності. Будучи пристуньою в судовому засіданні [PERSON] заперечувала проти розірвання шлюбу посилаючи на те, що [PERSON] при поданні позову ввів суд в оману не повідомивши, що залишив проживати разом з нею його дитину [PERSON] від попереднього шлюбу, яка є особою з інвалідністю та потребує постійного стороннього догляду, який надає лише відповідач та її матір. Через це [PERSON] не має можливості працювати, а допомоги від позивача вона не отримує. Крім того, позивач ціленаправлено не зазначив належну адресу відповідача, бо хотів, щоб розірвання шлюбу відбулося без її відома. Також, на теперішній час між сторонами існує невирішене питання щодо майна, набутого у період шлюбу. Відповідач вважає, що аморальними діями по відношенню до долі своєї дитини, яка зараз повністю перебуває на утриманні [PERSON] , позивачем заподіяно останній моральну шкоду, яка також повинна бути стягнута судом. Зазначає, що всі зазначені спірні питання прямо пов`язані з неможливістю розірвання шлюбу до їх вирішення. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. 04.11.2009 року сторони уклали шлюб, про що Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї зроблено актовий запис № 2476, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися з 2022 року. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги заяви позивача та відповідача, суд вважає, що причини, що спонукають на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 112 ч.2 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Надаючи оцінку доводам відповідача, суд зазначає, що вони дійсно є вагомими, разом із цим їх вирішення, зокрема, питання щодо поділу спільного майна подружжя чи щодо утримання та місця проживання дитини не залежать від факту перебування осіб у шлюбі та підлягає окремому вирішенню у судовому або позасудовому порядку, тому не можуть бути підставою для примусового збереження шлюбно-сімейних відносин. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім`я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню позивача, тому позовна заява підлягає задоволенню. Разом із цим суд звертає увагу відповідача, що наявні спірні питання повинні вирішуватися нею шляхом звернення до суду в межах цивільного законодавства або до правоохоронних органів з приводу неналежного виконання батьком своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Питання щодо стягненння судового збору з відповідача почивачем не заявлено. На підставі викладеного та

Outcome: approved