Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

11.07.2025\~року [PERSON] звернувся до суду\~із позовною\~заявою до Миколаївської міської ради, про визнання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення - гаражу № [NUMBER] , розташованого у [ADDRESS] від 19 травня 1994 року, укладеного між [PERSON] та ЖЕД асоціацією «Миколаївоблагрострой» дійсним. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.05.1994 року наказом №24/2 асоціації «Николаевоблагропроектстрой» Украгрострой УССР було оголошено про закріплення гаражів, розташованих за адресою: [ADDRESS] та подальший продаж зазначених нежитлових приміщень певним особам, при наявності у них документів, підтверджуючих власність транспортного засобу. Згідно наказу №24/2 від 12.05.1994 року [PERSON] надавалося право на придбання гаражу № [NUMBER] . 19 травня 1994 року між [PERSON] та ЖЕД асоціацією «Николаевоблагрострой» був укладений договір №10 купівлі-продажу нежитлового приміщення, відповідно до якого ЖЕД асоціацією «Николаевоблагрострой» в особі начальника ЖЕД Євтушенко І.Т. продала, а [PERSON] купив нежитлове приміщення (гараж) №2 площею 18,7 кв.м. по [ADDRESS] . Покупцем було сплачено кошти вартості гаражу, всі умови договору сторонами виконані, однак нотаріального посвідчення договору не відбулося. На даний час позивач не має можливості розпорядитися належним чином вказаним майном, оскільки договір не був посвідчений нотаріально. В зв`язку з чим позивач звернувся до суду із даною позовною заявою. Ухвалою суду від 16.07.2025 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження. До судового засідання представник позивача адвокат Давидова О.Ю. не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглянути без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача Захаренко А.Ю. до судового засідання не з`явилася, надала до суду заяву, у якій просила слухати справу за відсутності представника Миколаївської міської ради, винести рішення по справі відповідно до чинного законодавства України. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, тому відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилами ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15,16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Судом встановлено, що 19 травня 1994 року між [PERSON] з однієї сторони та ЖЕД асоціацією «Николаевоблагрострой» в особі начальника ЖЕД Євтушенко І.Т. з іншої сторони був укладений договір №10 купівлі-продажу нежитлового приміщення, відповідно до якого [PERSON] придбав нежитлове приміщення (гараж) №2 площею 18,7 кв.м., без подальшого нотаріального посвідчення. Згідно довідки КП «Миколаївське міжміське Бюро технічної інвентаризації» №3-143 від 15.05.2025 КП «ММБТІ» проведені поточні інвентаризаційні роботи за адресою: [ADDRESS] копр 3, гараж № [NUMBER] , на який станом на 28.12.2012 право власності в КП «ММБТІ» не зареєстровано. При укладанні договору купівлі-продажу сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ, відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу гаражу укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Проте, у відповідності зі статтею 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення зазначених правовідносин, зазначений вид договору повинен був бути оформлений в нотаріальному порядку. Згідно ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. В укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу нерухомого майна і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони у письмовій формі погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося його повне або часткове виконання сторонами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ч. 3 ст.\~334\~ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Факт здійснення сторонами своїх обов`язків за договором (виконання договору) підтверджується самою письмовою угодою та відповідною реєстрацією. Відповідно до п.13 постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~06.11.2009\~року №9\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про визнання\~правочинів недійсними» зазначено, що норми ч.2 ст.220\~ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Наразі правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені в дію ЦК України 2003 року. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі. Отже, оскільки договір купівлі-продажу від 19 травня 1994 року було оформлено за існуючим в той час порядком, а також мала місце конкуренція норм права, можна зробити висновок, що сторони добросовісно помилялися щодо відсутності необхідності нотаріального посвідчення договору, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved