Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

ТОВ «ФК «ЕЙС» звернулося до\~суду з\~позовомдо [PERSON] про стягнення заборгованості у зв`язку із невиконанням грошових зобов`язань за кредитним договором № 579299573 від 30.07.2020 на суму 22960 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.07.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали Кредитний договір № 579299573 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 8000,00 грн на банківську карту відповідача № 5375-41XX-XXXX-5345. 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01. 20.10.2023 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали Договір факторингу № 20/10/23-03, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. В ході передачі прав вимоги за факторинговими договорами, право вимоги за кредитним договором № 579299573 від 30.07.2020 перейшло до позивача. Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором №579299573 від 30.07.2020 загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви становить 22960 грн, та складається з наступного: 8000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 14960 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №579299573 від 30.07.2020 року у розмірі 22960 грн, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Ухвалою суду від 07.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, по справі відкрито спрощене позовне провадження, призначений судовий розгляд без повідомлення (виклику) сторін. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду від сторін не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін не надходило. З`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що 30.07.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 579299573 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 8000,00 грн на банківську карту відповідача № 5375-41XX-XXXX-5345 (а.с. 30-39). З платіжного доручення від 30.07.2020 вбачається, що [PERSON] (російською) на картковий рахунок № [NUMBER] було здійснено перказ кошті у сумі 8 000 грн згідно договору №579299573 від 30.07.2020 (а.с. 40). 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01; 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01; 20.10.2023 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали Договір факторингу № 20/10/23-03, відповідно до умов яких позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №579299573 від 30.07.2020 вбачається, що на момент подання позовної заяви загальна сума заборгованості становить 22 960 грн, та складається з наступного: 8000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 14 960 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. З наданої АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на виконання ухвали суду інформації щодо емітування на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) платіжної карти 5375-41XX-XXXX-5345, про зарахування на неї коштів, вбачається, що ідентифікацію власника карти № [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), як клієнта Банку не виконано. З відповіді №1683516 від 20.08.2025 з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, за критеріями: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , вбачається, що реквізити РНОКПП / серія (за наявності) та номер паспорта та реквізити Прізвище, Ім`я та По батькові, що зазначені у запиті, не відповідають інформації, яка наявна в ДРФО. З відповіді №1683496 від 20.08.2025 з Державного реєстру фізичних осіб - платників податкв про джерела та суми доходів вбачається, що за наданими параметрами [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , реєстраційні дані фізичної особи не відповідають інформації, яка містить у Державному реєстрі. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 3, 4 ст.12 ЦПК України, якою визначено змагальність серед основних засад цивільного судочинства, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Верховний Суд у своїй Постанові від 21.09.2022 у справі № 645/5557/16-ц зазначив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача; пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Отже, стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Згідно з ч. 1, 2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У цій справі, коли відповідач не відреагував на позов та не визнав обставин отримання кредитних коштів та користування ними, тягар доведення цих обставин покладається на позивача. Позивач на підтвердження обставин кредитування за кредитним договором належних та допустимих доказів, достатніх у своїй сукупності, не надав. АТ "Універсал Банк" не ідентифіковано [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , як власника картки № [NUMBER] , на яку було перераховані кредитні кошти. Розрахунок заборгованості сам по собі не підтверджує обставин перерахування кредитних коштів та користування ними. Відповідно до засади диспозитивності цивільного судочинства, визначеної ст.13 ЦПК України, суд не може збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених самим ЦПК України. Наданих суду доказів в їх сукупності - недостатньо для підтвердження обставин отримання саме відповідачем кредитних коштів за кредитним договором, користування такими коштами тощо. В зв`язку з чим не доведена підстава для виникнення у відповідача будь-яких зобов`язань повернути такі кошти та сплатити відсотки за користування ними. Відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed