Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

Представник позивача адвокат Ясінська Я.О., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з вищезазначеною позовною заявою в якій просила стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , на користь позивача успадкований після смерті [PERSON] борг у розмірі 14 000 (чотирнадцять тисяч) доларів США та 5\~800 (п`ять тисяч вісімсот) доларів США відсотків за користування кредитом шляхом звернення стягнення на транспортні засоби: спеціальний вантажний сідловий тягач, марки RENAULT, модель MAGNUM 480, 2010 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] , оранжевого кольору, реєстраційний номер: [NUMBER] , зареєстрований органом ТСЦ на ім`я [PERSON] та напівпричіп марки SHMITZ, модель О4, 2005 року випуску, номер шасі [NUMBER] , сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований органом ТСЦ на ім`я [PERSON] , а також понесені судові витрати. Позов обгрунтовала тим, що 01.05.2019 року [PERSON] , [INFO] , взяв у борг у позивача грошові кошти у сумі 4 000 доларів США під 3% місячних, які зобов`язувався повернути у строк до 31.12.2019 року, відсотки зобов`язувався сплачувати щомісячно, на підтвердження чого ним була складена, власноручно написана та підписана боргова розписка. Окрім того, 05.02.2020 року, не повернувши попереднього боргу, [PERSON] знову позичив у позивача грошові кошти у сумі 3 000 доларів США під 3% місячних, які зобов`язувався повернути у строк до 31.12.2020 року, відсотки зобов`язувався сплачувати щомісячно, на підтвердження чого ним була складена, власноручно написана та підписана боргова розписка. Також, 12.03.2021 року [PERSON] позичив у позивача грошові кошти у сумі 3 000 доларів США під 3% місячних, які зобов`язувався повернути у строк до 12.03.2022 року, відсотки зобов`язувався сплачувати щомісячно, на підтвердження чого ним була складена, власноручно написана та підписана боргова розписка. 23.11.2021 року [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 4 000 доларів США під 3% місячних, які зобов`язувався повернути у строк до 23.11.2022 року, відсотки зобов`язувався сплачувати щомісячно, на підтвердження чого ним була складена, власноручно написана та підписана боргова розписка. [INFO] [PERSON] помер та після його смерті відкрилась спадщина. 24.02.2025 року позивачем подано заяву як претензію кредитора разом із копіями розписок, відносно спадкового майна померлого [INFO] [PERSON] , яка надіслана на адресу приватного нотаріуса Дністровського районного нотаріального округу Гапчука В.В. Спадкоємцями майна померлого [PERSON] є його малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , законним представником яких є їх мати [PERSON] , [INFO] . Спадщина складається із грошових коштів, які знаходились на банківських рахунках АТ КБ «Приват Банк» на загальну суму 34 490, 88 грн., які в рівних частках успадкували діти, про що їм було видано свідоцтва про право на спадщину. В системі ЄДР МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів отримано витяги, згідно яких встановлено, що у власності [PERSON] перебували транспортні засоби, а саме: спеціальний вантажний сідловий тягач, марки RENAULT, модель MAGNUM 480, 2010 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] , оранжевого кольору, реєстраційний номер: [NUMBER] , зареєстрований органом ТСЦ на ім`я [PERSON] та напівпричіп марки SHMITZ, модель О4, 2005 року випуску, номер шасі [NUMBER] , сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований органом ТСЦ на ім`я [PERSON] . Враховуючи те, що спадкоємці боржника [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину свого батька в повному обсязі, проте оформили свої спадкові права лише на грошові кошти з невідомих причин, а вартість вказаних транспортних засобів, а саме: спеціального вантажного сідлового тягача марки RENAULT, модель MAGNUM 480, 2010 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] , оранжевого кольору, реєстраційний номер: [NUMBER] згідно ринкових цін становить орієнтовно 14 500 доларів США та напівпричепу марки SHMITZ, модель О4, 2005 року випуску, номер шасі [NUMBER] , сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] становить 6500 доларів США, що повністю покриває наявний борг у відповідності до вимог ст. 1282 ЦК України, вважає що сплата спадкового боргу лише в сумі 34 490,88 гривень є недостатньою, а тому змушені звертатись до суду з даним позовом. 31.07.2025 року представник позивача подала уточнену позовну заяву за змістом якої просила стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , на користь позивача успадкований після смерті [PERSON] борг у розмірі 14 000 (чотирнадцять тисяч) доларів США та 5\~880 (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят) доларів США відсотків за користування кредитом шляхом звернення стягнення на транспортні засоби: спеціальний вантажний сідловий тягач, марки RENAULT, модель MAGNUM 480, 2010 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] , оранжевого кольору, реєстраційний номер: [NUMBER] , зареєстрований органом ТСЦ на ім`я [PERSON] та напівпричіп марки SHMITZ, модель О4, 2005 року випуску, номер шасі [NUMBER] , сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований органом ТСЦ на ім`я [PERSON] , а також понесені судові витрати. Ухвалою від 10.06.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 16.06.2025 року заяву про забезпечення позову задоволено частково та накладено арешт на транспортні засоби: спеціальний вантажний сідловий тягач, марки RENAULT, модель MAGNUM 480, 2010 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] , оранжевого кольору, реєстраційний номер: [NUMBER] , зареєстрований органом ТСЦ на ім`я [PERSON] та напівпричіп марки SHMITZ, модель О4, 2005 року випуску, номер шасі [NUMBER] , сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований органом ТСЦ на ім`я [PERSON] . Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідачі та їхній законний представник неодноразово не з`являлися в судове засідання. Згідно з ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без поважних причин або без повідомлення причин, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведені вище норми закону, суд вважає за можливе розглянути справу без присутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті. Так, згідно оригіналу розписки 01.05.2019 року [PERSON] , [INFO] , взяв у борг у позивача грошові кошти у сумі 4 000 доларів США під 3% місячних, які зобов`язувався повернути у строк до 31.12.2019 року, відсотки зобов`язувався сплачувати щомісячно, на підтвердження чого ним була складена, власноручно написана та підписана боргова розписка. 05.02.2020 року, [PERSON] , [INFO] , отримав у позивача грошові кошти у сумі 3 000 доларів США під 3% місячних, які зобов`язувався повернути у строк до 31.12.2020 року, відсотки зобов`язувався сплачувати щомісячно, на підтвердження чого ним була складена, власноручно написана та підписана боргова розписка. 12.03.2021 року [PERSON] , [INFO] , отримав у позивача грошові кошти у сумі 3 000 доларів США під 3% місячних, які зобов`язувався повернути у строк до 12.03.2022 року, відсотки зобов`язувався сплачувати щомісячно, на підтвердження чого ним була складена, власноручно написана та підписана боргова розписка. 23.11.2021 року [PERSON] , [INFO] , отримав у [PERSON] грошові кошти у сумі 4 000 доларів США під 3% місячних, які зобов`язувався повернути у строк до 23.11.2022 року, відсотки зобов`язувався сплачувати щомісячно, на підтвердження чого ним була складена, власноручно написана та підписана боргова розписка. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.\~\~ Статтею 527 ЦК України\~передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки(штрафу, пені), якою відповідно до ст.549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання і право на яку згідно ст. 550 ЦК України виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобов`язання є кредитний договір, укладений між сторонами з урахуванням положень ст.ст. 1054 -1055 ЦК України та який відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим до виконання сторонами. За вимогами\~ст.1046 ЦК України\~за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ст.1047\~ЦК України\~договір позики\~укладається у\~письмовій формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~-\~незалежно від\~суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як слідує зі\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм ст.ст.1046, 1047ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Крім цього, Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 1 грудня 2017 року, роз`яснив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, в якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона і на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі ж отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Такий висновок відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 16 січня 2019 року в справі №373/2054/16-ц. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №14-134цс18. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами 01.05.2019 року, 05.02.2020 року, 12.03.2021 року та 23.11.2021 року були укладені саме договори позики грошей, факт надання коштів у позику підтверджується оригіналами розписок як вимагає закон. Згідно з наданого представником позивача розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] сплачував позивачу відсотки у розмірі 3% місячних за користування наданими йому у позику коштами, що було передбачено розписками. Відсотки за користування позикою [PERSON] сплатив повністю за період травень 2019 року по грудень 2022 року, за 2023 рік [PERSON] нараховано відсотки за користування позикою у розмірі 5040 доларів США, з яких сплачено 1440 доларів США, за 2024 рік (8 місяців) 3360 доларів США, з яких сплачено 1080 доларів США. Так, станом на дату смерті заборгованість [PERSON] становила 14 000 доларів США основного боргу та 5880 доларів США нарахованих та не сплачених 3% відсотків місячних. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 05.09.2024 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Як вбачається із долученої до позовної заяви копії спадкової справи 24.02.2025 року позивач звернувся із заявою (претензією кредитора) до приватного нотаріуса Дністровського районного нотаріального округу Гапчука В.В. Згідно до відповіді приватного нотаріуса Дністровського районного нотаріального округу Гапчука В.В. вих.№24/02-14 від 25.02.2025 року вищезазначена заява була прийнята нотаріусом, долучена до спадкової справи та про наявність боргів було повідомлено спадкоємців. 20.09.2024 року до приватного нотаріуса Дністровського районного нотаріального округу Гапчука В.В. звернулась із заявою про прийняття спадщини дружина [PERSON] [PERSON] . При цьому у заяві вказала, що іншими спадкоємцями першої черги є малолітні сини спадкодавця [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та мати спадкодавця [PERSON] . У подальшому [PERSON] 25.02.2025 року відкликала заяву про прийняття спадщини від 20.09.2024 року та подала заяву про відмову від прийняття спадщини. 14.10.2024 року із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась його мати [PERSON] , яка 16.01.2025 року відкликала заяву про прийняття спадщини від 14.10.2024 року та подала заяву про відмову від прийняття спадщини. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину від 02.04.2025 (спадкова справа №94/2024, зареєстровано в реєстрі за №241) видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частки неповнолітньому [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку в указаній частці видано це свідоцтво складається з: грошових коштів з нарахованими відповідним відсотками, які зберігаються в АТ КБ «Приват Банк» на рахунках: № [NUMBER] із залишком вкладу 2 (дві) гривні 80 копійок, згідно з умов договору № SAMDN85000740492924; № [NUMBER] із залишком вкладу 39 477 (тридцять дев`ять тисяч чотириста сімдесят сім) гривень 96 копійок, згідно з умов договору № SAMDNWFC00093469433; № [NUMBER] із залишком вкладу 0 (нуль) гривень 06 копійок, згідно умов договору № SAMDNWFC00081377800; № [NUMBER] із залишком вкладу 0 (нуль) євро 01 євроцент, згідно умов договору № SAMDNWFC00082672322; № UA363052990262046400941654598 із залишком вкладу 0 (нуль) доларів 12 центів, згідно умов договору № SAMDNWFC00081377238. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину від 02.04.2025 (спадкова справа №94/2024, зареєстровано в реєстрі за №240) видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частки неповнолітньому [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку в указаній частці видано це свідоцтво складається з: грошових коштів з нарахованими відповідним відсотками, які зберігаються в АТ КБ «Приват Банк» на рахунках: № [NUMBER] із залишком вкладу 2 (дві) гривні 80 копійок, згідно з умов договору № SAMDN85000740492924; № [NUMBER] із залишком вкладу 39 477 (тридцять дев`ять тисяч чотириста сімдесят сім) гривень 96 копійок, згідно з умов договору № SAMDNWFC00093469433; № UA803052990262066400941655425 із залишком вкладу 0 (нуль) гривень 06 копійок, згідно умов договору № SAMDNWFC00081377800; № UA103052990262076400943683582 із залишком вкладу 0 (нуль) євро 01 євроцент, згідно умов договору № SAMDNWFC00082672322; № UA363052990262046400941654598 із залишком вкладу 0 (нуль) доларів 12 центів, згідно умов договору № SAMDNWFC00081377238. З наданої інформації, витребуваної на підставі ухвали суду від 00.00.0000 року, встановлено, що померлий [PERSON] є власником транспортних засобів, а саме: спеціального вантажного сідлового тягача марки RENAULT, модель MAGNUM 480, 2010 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] , оранжевого кольору, реєстраційний номер: [NUMBER] та напівпричепу марки SHMITZ, модель О4, 2005 року випуску, номер шасі [NUMBER] , сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] . На вказані транспортні засоби свідоцтва про право на спадщину не видавалось. Відповідно до наданих скріншотів із сайту Auto Ria вартість спеціального вантажного сідлового тягача марки RENAULT, модель MAGNUM 2010 року випуску становить 14 500 доларів США, напівпричепу марки SHMITZ, 2005 року випуску 6 500 доларів США. Позивач 09.04.2025 року звернувся до відповідачів із заявою про досудове врегулювання спору та згідно відповіді 18.04.2025 року законний представник відповідачів повідомила, що поверне борг, однак в межах вартості успадкованого майна. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. З урахуванням предмету спору у даній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного\~статтею 1282 ЦК України, і звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує вимоги кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі №615/473/20, від 22 червня 2022 року у справі №592/8474/20, від 05 жовтня 2022 року у справі №521/10631/20, від 01 лютого 2023 року в справі №210/1489/14-ц. Відповідно до частини першої\~статті 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята\~статті 1268 ЦК України). За змістом частини першої\~статті 1297\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя\~статті 1296 ЦК України) та не\~\~може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора (постанова Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 676/1958/16-ц). Відповідно до\~статті 1282 ЦК України\~спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом наведених норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання у спадщину жодного майна у особи відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора спадкодавця. Виникнення у спадкоємців у разі прийняття спадщини обов`язку сплатити заборгованість боржника узгоджується зі змістом\~статті 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Вказані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно в межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника, у разі його смерті, за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника. Такий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали (див. постанови Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року в справі № 552/4892/19, від 09 листопада 2022 року в справі № 295/15702/20, від 27 лютого 2023 року в справі № 572/1497/22). Крім того Верховний Суд у постановах від 18 вересня 2019 року в справі № 640/6274/16, від 22 листопада 2023 року в справі № 296/10420/21 звертав увагу, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою\~статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої\~статті 1281\~ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених\~статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої\~статті 1282 ЦК України. Отже, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 645/6151/15-ц (провадження № 14-99цс21) зроблено висновок про те, що «відповідно до частини другої\~статті 1282 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У наведеній нормі передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимог. Разом з тим зазначена норма не конкретизує способів звернення стягнення на майно та не передбачає можливості звернути стягнення на майно, отримане спадкоємцями, шляхом визнання на нього права власності за кредитором, а лише встановлює обов`язок суду в разі пред`явлення відповідного позову та доведення його підстав звернути стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі». Згідно постанови\~Верховного Суду\~від 27.11.2024\~у справі\~№ 175/998/16-ц\~КЦС ВС: «У розглядуваній справі суд першої інстанції, встановивши відповідно до положень\~статті 1282\~ЦК України наявність\~порушеного права\~позивача (непогашена\~спадкодавцем заборгованість\~за договорами\~позики),\~своєчасне звернення\~кредитора з\~претензією до\~спадкоємців,\~факт прийняття\~спадщини відповідачами\~після смерті\~позичальника та\~наявність спадкового\~майна,\~обґрунтовано задовольнив\~позов. Той факт, що [PERSON], прийнявши спадщину,\~не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON]\~, не свідчить про відсутність у позичальника права звернути стягнення на майно, право на яке вона отримала у зв`язку із прийняття спадщини. Отже, з врахуванням вище наведеного, судом встановлено, що позивач звернувся із вимогою кредитора до відповідачів у встановлені законом строки, відповідачі є спадкоємцями після смерті [PERSON] та звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, а також у спадкодавця наявне спадкове майно, склад і вартість спадкового майна перевищує суму боргу за договором позики, розмір якого становить 19 880,00 дол. США. При цьому відповідачі відзив на позов не подавали, не оспорювали розмір заборгованості за розписками по позиці, та не доводили перед судом щодо обсягу та вартості спадкового майна. Враховуючи наведені вище обставини та законодавство, яке регулює відповідні правовідносини, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню повністю. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені, за правилами ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідачку. Так, згідно квитанції до платіжної інструкції №26 від 12.05.2025 року, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 8272,10 грн. за подання позову, а також згідно квитанції до платіжної інструкції №27 від 12.05.2025 року 908,40 грн. за подання заяви про забезпечення позову, що відповідно до положень закону підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках. Крім цього, при зверненні до суду з даною позовною заявою, позивачем понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн., що підтверджується: копією договору №244 про надання правничої допомоги від 07.04.2025 року; копією додатку №1 до договору №244 про надання правничої допомоги від 07.04.2025 року; квитанцією №1 від 07.04.2025 року на суму 20 000 грн. Відповідно до п.п.1,2 ч.2, ч.3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, суд враховує, що у разі недотримання вимог частини ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Однак, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. У той же час, під час розгляду справи про неспівмірність витрат позивача на правову допомогу, клопотання про їх зменшення відповідачами не заявлялося, у зв`язку з їх неявкою в судове засідання. Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що судові витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу у сумі 20000 грн., підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частках. На підставі ст.1282 ЦК України,

Outcome: approved