Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

[PERSON] в особі уповноваженого представника Мельник П.П. звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про стягнення недоотриманої суми пенсії в порядку спадкування та стягнення моральної шкоди. Представник позивача позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є чоловіком позивачки [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що за життя чоловік позивача - [PERSON] отримував пенсію як колишній військовий, який з 20 жовтня 1987 року по [INFO] виконував урядові завдання в зоні відчуження, внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Станом на травень 2016 року розмір пенсії [PERSON] складав 7.671,98 грн. Представник зазначає, що 29 лютого 2016 року та 30 березня 2016 року комісією зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС при Міністерстві соціальної політики України винесено протоколи №95 та протокол №96, якими визнано безпідставною видачу посвідчення [PERSON] учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Відповідно до згаданих рішень [PERSON] втратив 50% пенсії, яка йому нараховувалась відповідно до виконання важких урядових завдань в зоні Чорнобильської катастрофи. Вказує, що починаючи з 01.06.2016 року [PERSON] отримував пенсію виходячи з прийнятих вище протоколів 95 та 96, тобто зменшену - щомісячно до 3.179,85 грн. Представник позивача зазначає, що постановою Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №807/882/16, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду, визнано протиправним та скасовано рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики, що містяться в протоколі №96 від 30 березня 2016 року про визнання безпідставною видачу посвідчення учасника ліквідації аварії на ЧАЕС категорії 1 [PERSON] . Окрім того вказує, що згідно рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №807/1328/17, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду, визнано протиправним та скасовано рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС Міністерства соціальної політики, що містяться в протоколі №95 від 29 лютого 2016 року про визнання безпідставною видачу посвідчення учасника ліквідації аварії на ЧАЕС категорії 1 [PERSON] . Представник зазначає, що таким чином, судовими рішеннями визнано протиправним та скасовано рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України, що містилися у протоколах № 95 та 96. Представник зазначає, що у 2019 році чоловік позивача звертався до суду із позовною заявою про стягнення невиплаченого розміру пенсії у сумі 144.090,13 грн та моральної шкоди у розмірі 182.427,00, однак провадження у справі було закрито у зв?язку із смертю [PERSON] . Водночас зазначає, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON] , яка проживала разом із спадкодавцем на момент його смерті та прийняла спадщину, про що видано відповідне свідоцтво, згідно якого вбачається, що спадкування за законом здійснювала виключно одна особа, [PERSON] . Представник вказує, що пенсія в повному розмірі [PERSON] не виплачувалася 24 місяці, і була зменшена щомісячно на суму 4.492,13 грн., то сума до стягнення за весь період складає 107.811,12 грн., як невиплачена пенсія за період дії незаконних рішень, та підлягає стягненню на користь позивача в порядку спадкування. Крім цього представник позивача вважає, що у відповідності до ст. 625 ЦК України відповідач, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу позивача зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми. Представник позивача зазначає, що сума трьох відсотків річних за період з 10.07.2018 по 15.03.2025 року становить 21.594,71 гривні, а сума інфляційних втрат за період з 10.07.2018 по 15.03.2025 року становить 100.655,51 грн. Представник позивача вважає, що загальний розмір вимог позивача складає 230.061,34 грн., що складається з невиплаченої пенсії у розмірі 107.811,12 грн., індексу інфляції за час її невиплати - 100.655,51 грн. та 3% річних в сумі 21.594,71 гривні. Окрім того, з посиланням на норми ст. 56 Конституції України представник позивача вказує, що діями відповідача була заподіяна і моральна шкода , яка полягає у тому, що було обмежено основоположні права спадкодавця позивача, оскільки пенсія це єдиний спосіб особи на забезпечення свого існування. Відсутність належного пенсійного забезпечення призвела до відсутності належного лікування [PERSON] . Вважає, що неправомірними діями відповідача [PERSON] був змушений захищати своє право на належну пенсію і неодноразово звертатися до судів, брати участь у десятках судових засіданнях і для цього прибувати до судів в Ужгороді та Львові, збирати докази, виїжджати за межі області для участі у судових засіданнях, та постійно бути відірваним від родини, оскільки на судові справи йшло багато часу. Все це призводило до переживань та стресів, які у свою чергу негативно впливають на здоров?я особи, яка має інвалідність та статус учасника ліквідації ЧАЕС, тобто значний час працював зі шкідливим випромінюванням. З огляду на викладене вказує, що розмір моральної шкоди, яку оцінював щодо себе [PERSON] за його життя складав 180.000 грн. З посиланням на викладене просив суд : стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, ЄДРПОУ 20453063 на користь позивача [PERSON] , ІПН [NUMBER] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , невиплачену пенсію з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в розмірі 230.061,34 грн. (двісті тридцять тисяч шістдесят одна гривня тридцять чотири копійки); Стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] , ІПН [NUMBER] , моральну шкоду завдану спадкодавцеві [PERSON] незаконним діями Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політки України, в розмірі 180.000,00 грн. (сто вісімдесят тисяч гривень); Вирішити питання розподілу судових витрат. 13.05.2025 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надішов відзив на позовну заяву, згідно якого зазначено наступне. Відповідач зазначає, що з позовних вимог [PERSON] вбачається, що розмір пенсії померлого чоловіка змінювався саме через рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС при Міністерстві соціальної політики України, таким чином позовні вимоги до ГУ ПФУ в Закарпатській області є безпідставними. Будь-яких сум невиплаченої пенсії за [PERSON] не обліковується. Зі вказаного також випливає відсутність у діях Головного управління Пенсійного фонду України умислу щодо спричинення чоловікові позивачки моральної шкоди. Відповідач вважає, що з огляду на приписи ЦК України в даному випадку предметом доказування є вина відповідачів, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідачів та спричинення моральної шкоди позивачу Вказує, що звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність особою зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову. Зазначає, що позивач не надав достатніх і допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При цьому звертаємо увагу суду, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб досягнути рівня страждань. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 30.01.2018 по справі №804/2252/14, від 20.02.2018 по справі №818/1394/17. Відповідач вказує, що судова тяганина, переписка, подача скарг та звернень з юридичними та фізичними особами завжди викликають психологічне напруження, розчарування та незручності, негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, вагомості наслідків. Саме тому, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Проте, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області звертає увагу суду, що позивач в позові не довів заподіяння йому моральної шкоди, не вказав жодних критеріїв, які він враховував при визначенні причинно-наслідкового взаємозв`язку наслідків, що настали у зв`язку з діями органу пенсійного фонду та не вказав конкретних обставин, які мають значення для вирішення питання щодо обґрунтованості заявленої вимоги про стягнення моральної шкоди Крім того, зазначив, що порядок подання особою заяви про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, її форма, а також перелік необхідних документів визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 02 березня 2023 року № 10-1). Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (у відповідності до статті 1270 Цивільного кодексу України). Разом з тим, з моменту смерті чоловіка позивачки пройшло більше 5 років. З посиланням на викладене, просив суд відмовити в задоволенні позовної заяви [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про стягнення недоотриманої пенсії та відшкодування моральної шкоди в повному обсязі. Позиція сторін справи : Позивач та її представник в призначене судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. В матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Після оголошення перерви в судовому засіданні, в наступне судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 13.05.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 14.05.2025 року представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.03.2025 року дану цивільну справу передано на розгляд до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області. 23.04.2025 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 16.05.2025 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Дослідивши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням осо-би, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власноїініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Фактичні обставини справи: Як встановлено судом, позивачу [PERSON] було видане посвідчення серії [NUMBER] від 23.09.1999 р., відповідно до якого остання є громадянкою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), копія якого долучена до матеріалів справи. Як встановлено судом, [PERSON] було видане посвідчення серії [NUMBER] від 05.07.1994, відповідно до якого останній є громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи 1987 р. (категорія 1), копія якого долучена до матеріалів справи. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] помер [INFO] у м. Мукачеві Закарпатської області, про що 29.06.2019 року складено відповідний актовий запис №522, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.06.2019 року, копія якого долучена до матеріалів справи. Судом встановлено, що 03.09.2019 року Мукачівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 184/2019 відносно спадкодавця [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстру №57406059 від 03.09.2019 року, копія якого долучена до матеріалів справи. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори Плеша А.М. від 14.01.2020 року зареєстровано у реєстрі за №1-2/ зазначено, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1947 року народження, який помер [INFO] , є його дружина - [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрована в [ADDRESS] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: квартири, що розташована в [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21.05.1996 року Мукачівською державною нотаріальною конторою. Право власності зареєстроване 22.05.1996 року Мукачівським міжрегіональним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки в реєстровій книзі за реєстраційним номером 7001. Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №196315382 від 15.01.2020 року вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер:1-2, виданий 14.01.2020, видавник: Мукачівська державна нотаріальна контора. Як встановлено судом, листом директора департаменту пенсійного забезпечення Машкін В. від 18.06.2012 року повідомлено [PERSON] про те, що «з 01.01.2012 р. Ваша пенсія перерахована відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2012 р. N? 1210. Пенсію обчислено із заробітної плати за роботу в зоні відчуження у листопаді 1987 р., зазначеної в довідці про заробіток від 03.03.1998 р. N? 309. Розмір Вашої пенсійної виплати станом на 01.06.2012 р. складає 7403,82 грн., де: 6683,42 грн. - основний розмір пенсії; 335,20 грн. - додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров?ю; 335,20 грн. - підвищення як інваліду війни 2 групи; 50,00 грн. - цільова грошова допомога. Пенсія призначена відповідно до вимог чинного законодавства.» Судом встановлено, що згідно витягу з протоколу №95 засідання комісії від 29.02.2016 року Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вирішено на підставі представлених документів визнати безпідставною видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 [PERSON] , у зв`язку з не підтвердженням факту виконання робіт в зоні відчуження. Посвідчення підлягає вилученню з повідомленням місцевих органів виконавчої влади та місцевого саоврядування. Судом встановлено, що згідно витягу з протоколу №96 засідання комісії від 30.03.2016 року Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вирішено на підставі представлених документів визнати безпідставною видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 [PERSON] , у зв`язку з не підтвердженням факту виконання робіт в зоні відчуження. Посвідчення підлягає вилученню з повідомленням місцевих органів виконавчої влади та місцевого саоврядування. Судом встановлено, що згідно рішення №10/88 про утримання сум пенсій, надміру виплачених пенсіонерам внаслідок зловживань з їх сторони Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, затвердженого протоколом від 31.05.2016 р. №5, вбачається, що розглянувши пенсійну справу і особовий рахунок [PERSON] , який одержує пенсію по інвалідності в розмірі 2981,50 грн у місяць, встановлено, що сума переплати становить 462 589,25 грн. та утворилась за період з 01.02.1998 по 31.05.2016 року. Переплата виникла по причині недостовірних даних про причетність інвалідності пенсіонера до подій по ліквідації ЧАЕС. Судом встановлено, що згідно Атестату виданого Мукачівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області від 18.02.2019 року №19, [PERSON] , [INFO] знаходився на обліку в Мукачівському об`єднаному управління Пенсійного фонду України Закарпатської області та отримував пенсію по інвалідності у розмірі 7711,82 грн. та був знятий з обліку з 01.03.2019 року та пенсія йому була виплачена по 28.02.2019 року. Зазначено, що з 01.03.2019 року знятий з обліку у зв`язку з переходом на пенсію по лінії Міністерства оборони. Судом встановлено, що за життя [PERSON] звертався до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом про визнання неправомірним та скасування рішення. Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.10.2017 року, яке набрало законної сили , у справі №807/882/16, позовну заяву [PERSON] в особі представника [PERSON] до Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Закарпатська обласна державна адміністрація та Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, про визнання неправомірним та скасування рішення задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України, що міститься у протоколі № 96 від 30 березня 2016 року про визнання безпідставною видачу посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 [PERSON] . Судом встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.01.2018 року яке набрало законної сили , у справі №807/1328/16 адміністративний позов [PERSON] до Міністерства соціальної політики України, третя особа 1, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради; третя особа 2, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Закарпатська обласна державна адміністрація; третя особа 3, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання неправомірним та скасування наказу задоволено повністю. Визнано протиправним та скасувано рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України, що міститься у протоколі № 95 від 29.02.2016 року про визнання безпідставною видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 [PERSON] . Судом встановлено, що згідно листа голови комісії з припинення діяльності - начальника управління Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області Гунгредер В. №1982/05 від 20.03.2019 року «Про надання інформації щодо доплати гр. [PERSON] » вбачається, що сума доплати за період з листопада 2016 року по лютий 2017 року становить 13417,14 грн. Судом встановлено, що адвокат Мельник П.П. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області з претензією що належного виконання рішень суду №540 від 18.07.2018 року. Судом встановлено, що листом від 30.05.2018 року №7366/02 Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області адвоката Мельник П.П. повідомлено про те, що після отримання відповіді буде розглянуто питання нарахування та повернення сум доплати утриманих коштів, з урахування недоплаченої суми за період з 01.02.1998 по 31.05.2018 року. Судом встановлено, що листом від 20.07.2018 року №9933/03.02 Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області адвоката Мельник П.П. повідомлено про те, що сума недоотриманих [PERSON] коштів склала 39633,01 грн. та буде зарахована на його пенсійних рахунок у найближчий виплатний період. Судом встановлено, що за життя [PERSON] в особі адвоката Мельник П.П. 02.11.2018 року звернувся до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, третя особа Державна казначейська служба України про стягнення невиплаченого розміру пенсії та моральну шкоду за прийняті незаконні рішення. Судом встановлено, що 07.11.2018 року ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області позовну заяву [PERSON] передано за підсудністю до Закарпатського окружного адміністративного суду. Судом встановлено, що 15.07.2019 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду закрито провадження по справі [PERSON] у зв`язку зі смертю позивача. Нормативно-правове обґрунтування. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Так, відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За частиною 1статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (ст. 1219 ЦК України). За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Отже позивач (дружина спадкодавця) у відповідності до положень ст. 1261 ЦК України є спадкоємець за законом першої черги. В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За нормами ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (ст. 1227 ЦК України). Верховний Суд у постанові від 14.02.2022 у справі № 243/13575/19 зазначив, що тлумачення ст. 1227 ЦК України доводить, що цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (ст. 1227 ЦК) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до ст. 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (ст. 1224), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (ст. 1241 ЦК), задоволення вимог кредиторів (ст. 1281 ЦК). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом. Відповідно до ч.1 статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Відповідно до ч.3 статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Позивач зазначає, що пенсія в повному розмірі не виплачувалася [PERSON] за його життя 24 місяці, і була зменшена щомісячно на суму 4.492,13 грн., а відтак сума до стягнення за весь період (з 01.06.2016 року по 01.06.2018 року) складає 107811,12 грн, як невиплачена пенсія за період дії незаконних рішень, та підлягає стягненню на користь позивача в порядку спадкування. Отже, оскільки за життя чоловік позивача недоотримав пенсію у розмірі 107 811,12 грн., яка увійшла до складу спадщини, а позивач є його спадкоємцем та у встановленому законом порядку прийняла спадщину, тому суд приходить до переконання, що позивач як спадкоємець набула право на отримання невиплаченої пенсії, при цьому, як було зазначено вище, спадкоємець має право на отримання всієї невиплаченої за життя пенсії спадкодавця, без обмеження будь-яким часом. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути недоотриману пенсію у сумі 107811,12 грн. Оскільки відповідачем не наданий розрахунок пенсії, а при цьому позивач просить стягнути розмір недоотриманої пенсії в сумі 107811,12 грн., що увійшов до складу спадщини, на яку видане відповідне свідоцтво про право на спадщину, то позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Враховуючи викладене, cуд, перевіривши розрахунок обчислення невиплаченої пенсії у розмірі 107811,12 грн., визнає його арифметично вірним та обґрунтованим, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в цій частині. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Свого контррозрахунку відповідач не надав. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши наявні докази, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з урахуванням періоду за який підлягає стягненню невиплачена пенсія, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині. Щодо позовної вимоги в частині стягнення з відповідача індексу інфляції та 3% річних, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1ст. 509 ЦК України, зобов`язанням єправовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Аналіз частини другої статті 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов`язання, встановлена статтею 625 ЦК України,передбачає насамперед наявність договірних правовідносин,тобтоположення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи,спір між сторонами виник стосовно виплати недоотриманої пенсії. Таким чином, суд доходить висновку про те, що оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку звиплатою соціальних нарахувань,то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Правовідносини, які виникають між сторонами стосовно індексації грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних з урахуванням встановленого індексу інфляції,не є зобов`язальними в розумінніст. 625 ЦК України, вони розглядаються в рамках спору, що регулюються спеціальним законодавствомпро пенсійне забезпечення громадян окремої категорії. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 642/6005/17. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України дійшла висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ також передбачено проведення компенсаційних виплат відповідно до коефіцієнту проросту споживчих цін за порушення термінів виплати доходів громадян, передбачених цим законом. Правова природа такої відповідальності не відрізняється від правової природи відповідальності, яка виникає на підставі статті 625 ЦК України в частині її акцесорного характеру та похідної правової природи спору. Отже, за своєю юридичною природою не виплата пенсійних нарахувань не породжує нових прав та зобов`язань, а як спосіб захисту порушенного права на їх отримання лише трансформує та підтверджує існуючі зобов`язання. Грошові кошти у розмірі 107811,12 грн. є спадковим майном і не є грошовим зобов`язанням, на яке можуть бути нараховані інфляційні втрати та 3% річних. Отже, у даному випадку предметом спору є захист прав позивача на одержання суми виплати недоотриманої пенсії. Таким чином, суд доходить висновку про те, що оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виплатою соціальних нарахувань,то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Правовідносини, які виникають між сторонами стосовно індексації грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних з урахуванням встановленого індексу інфляції,не є зобов`язальними в розумінніст. 625 ЦК України, вони розглядаються в рамках спору, що регулюються спеціальним законодавством про пенсійне забезпечення громадян окремої категорії. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 642/6005/17. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19,аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625ЦК України дійшла висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Ураховуючи, що заборгованість відповідача перед позивачем виникла із спадкових правовідносин в порядку ст. 1227 ЦК України, ст. 625 ЦК України не регулює спірні правовідносини, а тому відсутні підстави для нарахування інфляційних втрат та 3% річних на спадкові кошти за вищевказаний спірний період, відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача завданої моральної шкоди, суд виходить з наступного. Обґрунтовуючи наявність моральної шкоди, позивач зазначав, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] був змушений з метою відновлення порушених його прав витрачати значну кількість особистого часу для захисту своїх прав у судах, у зв`язку із чим [PERSON] зазнав переживань та стресів , які негативно вплинули на його здоровя, а відсутність належного пенсійного забезпечення призвела до відсутності належного лікування [PERSON] . Позивач вказує, що розмір моральної шкоди, яку оцінював щодо себе [PERSON] за його життя складала 180.000 грн. Положеннями статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Згідно з пунктами 3,9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно п.17-1 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред`явити позов про її відшкодування. Відповідно до ч.3 ст. 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя. В цивілістичній доктрині під моральною шкодою розуміються фізичні та душевні страждання, завдані фізичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, якими порушуються її особисті немайнові блага або посягають на належне фізичній особі майно, а також приниження честі, гідності та ділової репутації фізичної особи. По своїй суті право на компенсацію моральної шкоди є особистим, оскільки внаслідок заподіяння моральної шкоди відбувається негативний вплив на особисті немайнові блага фізичної особи. Саме тому у частині третій статті 1230 ЦК передбачено правило, що спадкується право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя. У випадку якщо спадкодавець звернувся до суду з вимогою про компенсацію моральної шкоди й помер на стадії розгляду справи не допускається процесуальне правонаступництво за вимогою про компенсацію моральної шкоди. У даній справі, встановлено, що особа, якій було завдано моральної шкоди [PERSON] , [INFO] помер [INFO] у м. Мукачеві Закарпатської області, про що 29.06.2019 року складено відповідний актовий запис №522, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.06.2019 року, копія якого долучена до матеріалів справи. З доданих до позовної заяви матеріалів вбачається, що 02.11.2018 року [PERSON] в особі адвоката Мельник П.П. звернувся до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, третя особа Державна казначейська служба України про стягнення невиплаченого розміру пенсії та моральну шкоду за прийняті незаконні рішення. Однак 15.07.2019 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду закрито провадження по справі [PERSON] у зв`язку зі смертю позивача. Право на компенсацію моральної шкоди, що не була присуджена за життя особи, не спадкується, а тому у випадку смерті особи до ухвалення рішення про компенсацію моральної шкоди матеріального та процесуального правонаступництва за такою вимогою не відбувається. Таким чином, за життя спадкодавця [PERSON] йому не було присуджено право на відшкодування завданої моральної шкоди, а відтак таке право не було успадковано позивачем [PERSON] , з огляду на що відсутні правові підстави для задоволення даної позовної вимоги. До аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 753/15095/17. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не спростовано вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргу ментів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Щодо розподілу судових витрат Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому КМ України, оскільки сторони звільненні від сплати судових витрат. Судові витрати віднести на рахунок держави. Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Судове засідання було призначено на 13.08.2025 року, дата складання повного судового рішення-22.08.2025 року, а відтак датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення -22.08.2025 року. На підставі викладеного та

Outcome: partial