Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-07 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 31\~976,25 гривень, з яких: заборгованість по кредиту 6\~600 грн., заборгованість по відсотках 25\~376,25 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх вказує на те, що 15.06.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір №\~1223-2167, за умовами якого ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надало [PERSON] кредит у розмірі 6\~600 грн., строком на 300 днів під 3,00% на день. Кредит наданий шляхом перерахування грошових коштів на платіжну картку відповідача, а сам договір укладений в електронній формі. Відповідач відзиву на позов не надав, проте подав заяву про визнання позову. У своїх поясненнях вказав, що визнає факт існування заборгованості перед позивачем та зазначив, що виникнення боргу сталось через скрутний матеріальний стан. Також відповідач просив суд розстрочити виконання рішення суду строком на один рік через скрутне матеріальне становище та наявність дитини на утримані. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі Ухвалою суду від 02.05.2025 року відкрито спрощене провадження у справі. Від представника позивача та відповідача надійшли клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом 15.06.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір №\~1223-2167, за умовами якого ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надало [PERSON] кредит у розмірі 6\~600 грн., строком на 300 днів під 3,00% на день. Кредит наданий шляхом перерахування грошових коштів на платіжну картку відповідача, а сам договір укладений в електронній формі. Факт перерахування грошових коштів підтверджується довідкою про перерахування коштів від 15.06.2023 року. ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору. Положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис є одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. Частиною п`ятою статті 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Судом встановлено, що кредитний договір укладено в електронній формі із застосуванням електронного підпису із одноразовим ідентифікатором відповідача. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України). Враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором у строк, встановлений цим договором, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Приписами ст. 267 ЦПК України унормовано, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Частиною першою статті 435 ЦПК України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Положеннями частини четвертої названої статті визначено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Судом встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований, є єдиною особою, яка утримує родину (дружину та малолітнього сина). Також суд ураховує той факт, що враховуючи положення ч. 2 ст. 68 та ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», сума, яка підлягає сплаті у разі надання розстрочки виконання рішення відповідачу, буде приблизно дорівнювати сумі таких відрахувань у примусовому порядку, проте без додаткових обтяжень (арешт коштів та майна тощо). Частиною першою статті 142 ЦПК України унормовано, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved