Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

27 січня 2025 року до суду звернувся представник позивача ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості. 28 січня 2025 року отримана відповідь № 1070850 про реєстрацію місця проживання фізичної особи з Єдиного державного демографічного реєстру. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2025 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. 07.02.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 20.02.2025 надійшла відповідь на відзив від представника позивача. 20 лютого 2025 року на адресу суду надійшла заява представника позивача Ткаченко М.М. в якій остання просить розгляд справи проводити з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2025 року постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та витребувано додаткові докази. 17.03.2025 на виконання ухвали суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла інформація стосовно рахунків відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 23.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір № 4357306. Відповідно до умов Договору, Кредитодавець надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до положень договору сума кредиту складає 10000 грн., стандартна процентна ставка становить 1.9 % в день та застосовується у межах строку кредиту. Сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до п.п. 4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. 24.01.2022 укладено договір № 24-01/2022 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4357306. Далі, 10.01.2023 укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4357306 до [PERSON] . Станом на день подачі позовної заяви строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, відсотки за користування коштами не сплачує, в зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка складається з наступного: - за тілом кредиту - 10000 грн.; - за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги - 22750 грн.; - інфляційні збитки - 160 грн.; - нараховані 3% річних - 25,47 грн В судове засідання сторони не прибули надавали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач проти позовних вимог заперечував, та просив суд відмовити в повному обсязі. Відповідно до поданого відзиву на позовну заяву свої заперечення відповідач обґрунтовував тим, що позивачем не надано доказів його верифікації, у тому числі не надано протоколу створення цифрового підпису та не надано доказів про те, чи отримував він пропозицію на укладення договору, чи було ознайомлено його із його істотними умовами, паспортом споживчого кредиту та правилами надання кредиту. Відповідач звертає увагу на те, що до позовної заяви не надано копію платіжного доручення/інструкції про перерахування коштів з метою виконання Договору № 4357306, завіреної банківською установою на його розрахунковий або картковий рахунок, а лист від 13.12.2024 № 7/6595 від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ», в якому останній повідомляє про успішність фінансових операцій, не є первинним бухгалтерським документом, з якого можна встановити дійсність фінансової операції. Відповідач зазначає, що матеріали справи не містять доказів про сповіщення його стосовно заборгованості за Договором № 4357306, повідомлення про відступлення права вимоги і реквізити нового кредитора, які б направлялися на його адресу та вказує на нараховані відсотки, які, враховуючи строк кредитування та відсоткову ставку, перевищують суму боргу більш ніж у два рази суму кредиту та підлягають зменшенню до половини суми тіла кредиту. Також відповідач заперечує вимоги позивача в частині суми витрат на правову допомогу. Позивач, в свою чергу, надав суду заперечення на відзив, в якому посилається на публічність укладеного договору, та зазначив, що ідентифікація здійснювалася\~в ІТС,\~яке належить\~первісному кредитору\~і він\~гарантував дійсність\~вимоги при\~відступленні прав\~вимоги по\~даному кредиту,\~а будь-яких доказів того, що персональні дані Відповідача (паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків, номер телефону, банківська картка) використані для укладення Договору від його імені сторонньою особою, відповідачем не надані. Окрім того, представник позивача посилається на наявність в матеріалах справи доказів укладення договору між відповідачем та первісним кредитором в електронній формі. Спростовує представник позивача і доводи відповідача щодо створення виписок по картам, оскільки небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів. На спростування доводів відповідача про те, що кредитних коштів він не отримував, представник позивача зазначає, що відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мав безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на його банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якою він користується, не надходили. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, дослідивши позиції сторін, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що 23.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір № 4357306 (а.с. 23 - 25). Укладення Договору, згідно з п. 1.1. здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якого забезпечується через мобільний додаток Електронна ідентифікація здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в тому числі за допомогою перевірки коду, направленого споживачу товариством на мобільний номер телефону, вказаний при вході. Згідно з п.п. 1.3. - 15.1. Договору, сума кредиту становить 10000 грн., строком кредитування 30 днів, стандартна процентна ставка становить 1,90 % вдень та застосовується в межах строку кредитування та за умови пролонгації за стандартною та зниженою ставкою. Відповідно до п. 2.1. Договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі, шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки [NUMBER] або іншої картки, реквізити якої надано споживачем товариству. Умови та порядок продовження строку кредитування визначено розділом 4 Договору про надання споживчого кредиту. Паспорт споживчого кредиту містить всі істотні умови договору (а.с. 25 зворот - 26). Розділ 11 Договору містить реквізити сторін, персональні дані відповідача, електронну адресу та мобільні номери телефонів. Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Моментом підписання електронного правочину, згідно ч. 12 ЗУ «Про електронну\~комерцію» є\~використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»,\~за умови\~використання засобу\~електронного підпису\~усіма сторонами\~електронного правочину;\~електронного підпису\~одноразовим ідентифікатором,\~визначеним цим\~Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, Договір № 4357306 про надання споживчого кредиту від 23.06.2021, Додаток № 1 до Договору про надання споживчого кредиту та паспорт споживчого кредиту підписано сторонами електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Згідно з ч. 4 ст. 14 ЗУ «Про електронну комерцію», ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції. З метою недопущення несанкціонованого доступу до облікового запису особи в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції для ідентифікації такої особи може використовуватися додатковий унікальний набір електронних даних, що додаються (приєднуються) до спеціального набору електронних даних, який був введений (створений) такою особою під час реєстрації. Таким чином, судом не беруться до уваги доводи відповідача про не доведення позивачем ідентифікації його як сторони за вказаним договором, оскільки ідентифікація здійснювалася в ІТС, яке належить первісному кредитору. Крім цього, у статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Наявність на даний час у відповідача номера телефону зазначеного у відзиві на позовну заяву, ідентифікує його як власника номеру, який вказано у графі додаткових контактних даних споживача, що розміщено у графі 11 Договору про надання споживчого кредиту. Крім іншого, відповідачем оспорюється факт доведення позивачем його верифікації, проте не оспорюється сам факт укладення кредитного договору. За приписами ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з\~ст.\~627\~ЦК України\~встановлено,\~що відповідно\~до ст.\~6\~цього Кодексу,\~сторони є\~вільними в\~укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Абзац другий частини другої статті 639\~ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів\~України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). На виконання умов договору первісним кредитором позивачем надано довідку ТОВ «ФК «Контрактовий дім» № 7/6595, згідно якої 23.06.2021 на картковий рахунок [NUMBER] здійснено переказ у сумі 10000 грн. (а.с. 29-30). На спростування доводів відповідача, представник позивача зазначає, що первісний кредитор не є банківською установою і позбавлена можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів. До того ж, не може здійснювати грошові перекази, а відтак відповідна операція здійснювалась ТОВ ФК «Контрактовий Дім» на підставі укладеного між сторонами договору. Згідно з випискою по рахунку [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , за період з 23.06.2021 по 23.07.2021, наданої АТ КБ «ПриватБанк», 23.06.2021 на картковий рахунок відповідача здійснено надходження грошових коштів у сумі 10000 грн. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 626, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За приписами ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підтвердження заборгованості позивача за кредитним договором позивачем надано розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що продовження строку кредитування, а відповідно і нарахування відсотків за користування кредитом, здійснювалося включно до 20.10.2021, при цьому позивачем здійснено платіж у сумі 50 грн. 30.09.2021, тобто через 100 днів після укладення кредитного договору, що виходить за межі строку кредитування. При цьому,\~пунктом 4\~Договору визначено,\~що строк\~кредиту може\~бути продовжено:\~за ініціативою\~Споживача на\~кількість днів,\~зазначену в\~п.1.4.\~Договору,\~якщо між\~Сторонами буде\~досягнута домовленість\~про таке\~продовження у\~порядку,\~визначеному п.4.2.\~Договору абов порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 Споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до пп.4.2.2. Договору, за умовами якого пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. При цьому строку такого платежу вказаний договір не містить. Згідно п.п. 4.3.1., 4.3.2. Договору, у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп. 4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп. 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, у порядку передбаченому п.4.2.Договору. Таким чином, за умови несплати споживачем грошових коштів, строк повернення останніх становитиме 120 днів (30 + 90), тобто виходитиме за межі строку кредитування, що відповідно договору становить 30 днів. За змістом ст.\~1056-1\~ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, суд погоджується з доводами відповідача щодо нарахованих відсотків, розмір яких суперечить положенням ЗУ «Про захист прав споживачів». Так, згідно зі статтями 11, 12\~Закону України\~"Про\~фінансові послуги\~та державне\~регулювання ринку\~фінансових послуг" встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України "Про захист прав споживачів". Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів"). Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18\~Закону України\~"Про\~захист прав\~споживачів" несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Відповідно до статті 536\~ЦК України за\~користування чужими\~грошовими коштами\~боржник зобов`язаний\~сплачувати проценти,\~якщо інше\~не встановлено\~договором між\~фізичними особами.\~Розмір процентів\~за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Проценти за «користування кредитом» нараховані після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження N12-16гс22). Таким чином не підлягає задоволенню стягнення відсотків з відповідача, нарахування яких виходить з межі строку кредитування. А відтак сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 15700 грн., з яких: 10000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5700 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками. Також, суд не може брати до уваги розрахунок заборгованості нарахованих 3% річних та інфляційних збитків, оскільки останні розраховано відповідно до суми боргу, що, враховуючи вищезазначене, виходить за межі кредитування, а відтак підлягають перерахунку (а.с. 35). Судом також встановлено, що 24.01.2022 укладено договір № 24-01/2022 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4357306 (а.с. 6 зворот - 13). Далі, 10.01.2023 укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4357306 до [PERSON] (а.с.16 зворот - 20). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового\~кредитора переходять\~права первісного\~кредитора у\~зобов`язанні\~в обсязі\~і на\~умовах,\~що існували\~на момент\~переходу цих\~прав,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Суд не бере до уваги доводи відповідача про не повідомлення його про перехід права вимоги, оскільки відповідно до ст.\~516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Проте Відповідач не надав доказів виконання зобов?язання за Договорами як перед Позивачем, так і перед первісним кредитором. Згідно з\~витягу з\~реєстру боржників\~до Договору\~факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4357306від 23.06.2021 (а.с. 36). Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за вказаним договором необхідно частково задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка виникла внаслідок неналежного виконання ним взятих на себе зобов`язань. Щодо стягнення суми в частині судових витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1,2 частини другої статті 137\~ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката,в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою,включаючи підготовку до її розгляду,збір доказів тощо,а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості,що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України) Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Такого висновку дійшов Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. При цьому у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. До матеріалів справи додано Договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги, прайс-лист АО "Лігал Ассістанс", заявку на надання правової допомоги № 131 від 02.12.2024 та витяг з Акту № 1 про надання правової допомоги від 27.12.2024, згідно якої надання усної консультації за дві години - 3000 грн. та складання позовної заяви про стягнення боргу за дві години - 6000 грн. Суд погоджується з запереченнями відповідача щодо вартості виконаних робіт. Так, враховуючи дотримання принципів обґрунтованості, пропорційності (співмірності) витрат на оплату послуг адвоката, предмет спору, складність справи, значення справи для сторін, встановлений обсяг наданих адвокатським об`єднанням послуг та виконаних робіт, консультація, а також підготовка та написання такої позовної заяви не може перевищувати 5000 грн. Відповідно до ст.\~141\~Цивільного процесуального\~кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1154 грн. 73 коп. (15700 * 100% : 32935,47 * 2422,40).

Outcome: partial