Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, де просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 20961,40грн, з яких: 6187,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 14774,40 грн сума заборгованості за відсотками. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 та 3 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 28 липня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», як Позикодавцем та [PERSON] , як Позичальником було укладено договір позики №75928431, за умовами якого Позикодавець наддав Позичальнику грошові кошти у розмірі 6187,00 грн на строк 30 днів, зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день. Укладення договору відбулось в електронній формі, з використанням одноразового ідентифікатора, який було надіслано на електронну адресу позичальника, що відповідає вимогам статей 11-13 Закону України «Про електроннукомерцію». Факт укладення договору, а також надання Позичальнику грошових коштів підтверджується довідкою про ідентифікацію, наданою Позикодавцем, платіжною інструкцією №06381сс7-а75f44еf-а229-6f945620165е від 28.07.2021 року та довідкою ТОВ «ФК Фінекспрес» №КД-000019845/ТНПП від 10.04.2025 року, яка підтверджує виконання платіжної операції на картковий рахунок відповідача. Умови укладеного договору позики ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало в повному обсязі, але Позичальник не повернув позику та не сплатив проценти за її користування внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 20961,40 грн, з яких: 6187,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 14774,40 грн сума заборгованості за відсотками. 21 грудня 2021 року первісний кредитор - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» - уклало договір факторингу №2112 з ТОВ «Фінансова компанія управління активами», за умовами якого відступило право вимоги до [PERSON] за договором позики №75928431, а в подальшому, за договором факторингу №310323-ФМ від 31 березня 2023 року, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило право вимоги за цим же кредитним договором на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ». Правонаступництво підтверджується витягами з Реєстрів прав вимог та актами приймання-передачі. У зв`язку з викладеним, посилаючись на набуття право вимоги до відповідача позивач звернувся до суду та просить стягнути заборгованість за договором позики, судовий збір та витрати на професійнуправничу допомогу. Ухвалою суду від 25.06.2025 року провадежння у справі було відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 30 липня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, якою відповідач заперечував протии позовних вимог зазначивши, що є військовослужбовцем тому нарахування відсотків за договором позики було необгрнутованим та незаконним з огляду на Закон України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, відповідач вказує, що нарахування відсотків здійснювалося поза межами строку кредитування, що є неправомірним. Також відповідач заперечував протии вимог позивача з приводу стягнення витрат на професійну правничу допомогу через їх недовевдінсть документально. 01 серпня 2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач зазначив, що проценти за користування позикою були нараховані протягом 90 днів користування позикою, що передбачено договором. Щодо посилання відповідача на Закон України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», то позивач вказує, що з наданих відповідачем документі ввбачається лише загальна інформація про проходження відповідачем військової служби, проте не встановлює періоду її проходження. \~ \~ \~ \~В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Згідно поданої заяви від 06.08.2025 року представник позивача просила проводити судове засідання без їїучасті. \~ \~ \~ \~Відповідач та його представник про причини неявки до суду не повідомили. \~ \~ \~ \~Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, судом вирішено розгляд справи проводити на підставі наявних доказів. Оскільки в судове засідання сторони не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу не проводилася. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи встановлено, що 28.07.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики №75928431 (на умовах повернення позики в кінці строку позики). Відповідно до умов зазначеного Договору, Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику грошові кошти на погоджений сторонами строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошей у день закінчення строку позики або достроково та сплатити проценти (р. 1 Договору). За змістом пункту 2 Договору сторонни визначили, що сума позики складає 6187,00 грн, на строк 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день, а за понадстрокове користування позикою 2,70 %. З пунктів 4 та 5 вказаного Договору також вбачається, що проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення на залишок позики. Позичальник ознайомився на сайті Позикодавця з повною інформацією з офіційними Правилами надання грошових коштів у позику і наслідками продовження строку користування позикою (п.п. 5.2 Договору). З Додатку № 1 до Договору сторонни узгодили Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит за умовами якої строк позики складає з 26.07.2021 року по 27.08.2021 року на загальну вартість кредиту в розмірі 9880,64 грн, з яких: 6187,00 грн суми кредиту та 3693,64 грн процентів. Договір підписано електронним підписом Позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора: хВ2rv5ve6H. За доданими Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» вбачається, що у разі неповернення (повернення не в повному обсязі) позики та процентів, Позикодавець має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому у Договорі позики, за кожний день понадстрокового користування позикою починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів (п. 6.5 Правил). Вказані Правила не підписано сторонами Договору №75928431від 28.07.2021 року. Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», підтверджено ідентифікацію [PERSON] . В довідці зазначено, що акцепт договору з боку Позичальника здійснено шляхом підписання аналогом електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора: хВ2rv5ve6H 28.07.2021 року о 20:24:32. Факт виконання зобов`язань Позикодавцем підтверджується платіжною інструкцією №06381сс7-а75f44еf-а229-6f945620165е від 28.07.2021 року та довідкою ТОВ «ФК Фінекспрес» №КД-000019845/ТНПП від 10.04.2025 року, яка підтверджує виконання платіжної операції на картковий рахунок відповідача. Належність платіжної картки № [NUMBER] відповідачу та факт зарахування на вазаний рахунок 28 липня 2021 року грошових коштів на суму 6\~187,00 грн підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк» від 26.07.2025 року № 20.1.0.0.0/7-250717/40078-БТ та доданої до такого листа виписки за період з 28.07.2021 року по 31.07.2021 року. Відповідач у поданному відзиві на позовну заяву не наводить заеперчень щодо укладання ним договору позики, отримання позики у порядку та розмірі, вказаних у позові та не заперечує протии наявної заборгованості саме з підстав неповернення позики та несплати процентів, а тому встановлені судом обставини у своїй сукупності досліджених доказів не виникають у суду сумніву щодо достовірності та достатньості для висновку про наявність між відповідачем та первинним кредиторм взаємовідносин за якими відповідач отримав позику, яку не повернув зі сплатою процентів протягом узгодженого строку. З матеріалів справи судом також встановлено, що 21.12.2021 року первісний кредитор - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» уклало договір факторингу №2112 з ТОВ «Фінансова компанія управління активами», за умовами якого відступило право вимоги до [PERSON] за договором позики №75928431. Факт відступлення права вимоги підтверджується актом приймання передачі Реєстру заборгованостей від 21.12.2021 року, Реєстром заборгованостей від 21.12.2021 року та актом звірки взаємних розрахунків за період грудень 2021 року грудень 2023 року. 31 березня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило право вимоги за цим же кредитним договором на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» за договором факторингу №310323-ФМ. Факт відступлення права вимоги підтверджується актом приймання передачі Реєстру заборгованостей від 31.03.2023 року, Реєстром заборгованостей від 31.03.2023 року та актом звірки б/н та б/д. Згідно з Реєстром боржників від 31.03.2023 року до Договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 року, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 20\~961,56 грн, з яких: 6187,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 14774,56грн - заборгованість за відсотками. Факт наявності права вимоги позивача за договором позики від 28.07.2021 року № 75928431 відповідачем також не заперечувалося у відзиві на позовну заяву. Судом також досліджено розрахунок суми заборгованості [PERSON] за договором позики від 28.07.2021 року № 75928431 зі змісту якого вбачається, що відповідачем не було повернуто (в тому числі частково) позику та не сплачено проценти за користування позикою, які в свою чергу нараховувались протягом періоду з 28.07.2021 року по 25.11.2021 року включно, за процентною ставкою 1,99%. Встановивши наведені обставини, керується наступним чином. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свійо бов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Також слід зазначити, що відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. На думку суду, матеріалами справи доведено факт укладання 28 липня 2021 року договору позики між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] за умовами якого відповідач отримав позику у розмірі 6187,00 грн на строк 30 днів, зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день. При цьому, матеріали справи не містять відомостей щодо виконання відповідачем зобов`язань із повернення позики та сплати грошових коштів. Судом також встановлено, що в подальшому первинний кредитор відступив вимоги до відповідача за договором позики наступного кредитору, а той в свою чергу, відступив права вимоги до відповідача позивачу. Натомість, суд враховує й те, що матеріалами справи не доведено строку, протягом якого мала б застосовуватись ставка процентів за понадстрокове користування позикою відповідачем. Так, з огляду на п. 6.5 Правила наданнягрошовихкоштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» вбачається, що у разі неповернення (повернення не в повному обсязі) позики та процентів, Позикодавець має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому у Договорі позики, за кожний день понадстрокового користування позикою починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. В той же час, вказані Правила не підписано сторонами договору позики та матеріали справи не містять відомостей, які б вказували, що сааме надана суду редакція Правил існувала на час укладення договору позики відповідачем та саме з такою редакцією Правил останній був ознайомленний. Окрім цього, з доданих до відзиву на позовну заяву документів судом встановлено, що відповідач є діючим військовослужбовцем, що підтверджується копією військового квитку та довідкою командира військовоїчастини [NUMBER] зі змісту яких вбачається, що відповідач з 27 липня 2021 року перебуває на військовій службі за контрактом. З огляду на наведене, суд враховує норми пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» згідно яких, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам)- штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також\~проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Тобто, з огляду на норму Закону, проценти за користування кредитом не нараховуються під час дії особливого періоду військовослужбовцям. Суд вважає за необхідне відхилити доводи позивача, що викладені у відповіді на відзив, а саме, щодо ненадання відповідачем конкретних документів за період нарахування йому процентів, оскільки наданий військовий квиток та довідка командира в/ч точно вказують на те, що на момент укладення договору позики відповідач проходив військову службу. Відомомстей щодо припинення військової служби матеріали справи не містять. Крім цього, у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц зроблено правові висновки, що пункт 15 статті 14 Закону України "Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Таким чином, суд вважає, що за час проходження військової служби відповідачем, йому як військовослужбовцю Збройних Сил України не повинні були нараховуватися проценти за укладеним договором позики, оскільки на нього поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню грошові кошти у розмірі отриманої ним позики за договором позики від 21.07.2021 року № 75928431 в розмірі 6\~187,00 грн, в той час як вимога позивача про стягнення процентів за користування кредитними коштами на суму 14\~774,40 грн задоволенню не підлягає. Щодо судових витрат суд дійшов таких висновків. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн. На підтвердження таких витрат позивач наддав договір про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024 року, з якого вбачається, що його укладено між ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» та адвокатом Ткаченко Ю.О. та витягом з акту № 10-П від 20.03.2025 року про приймання-передачі наданої правничої допомоги до Договору про надання правничої допомоги №01-11/2024 від 01.11.2024 року, з яких вбачається, що сторонами булау згоджена сума адвокатського гонорару в розмірі 3500,00 грн з розрахунку: 500,00 вартість вивчення адвокатом документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції тощо та 3000,00 грн підготовка позовної заяви, яку подає клієнт самостійно. Згідно з частинами першою та четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, враховуються: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторонни або публічним інтересом до справи. Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відповіднодо пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої наведеної норми права, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. У відповідності до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерій реальності витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ураховуючи наведені приписи процесуального закону та надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат з правничої допомоги, суд вважає підтвердженим факт понесення позивачем відповідних витрат у вказаному розмірі та їх розумність та співмірність у даній справі. Відповідно до наведеного, суд вважає обгрунтованим та справедливим здійснити розподіл витрат позивача на професійну правничу допомогу пропорційно до відсотку задоволених позивних вимог. Так, суд бере до уваги, що ціна позову на момент звернення до суду позивачем складала 20\~961,40 грн та за результатами судового розгляду суд дійшов висновку про можливе задоволення позову в розмірі 6\~187,00 грн, що складає 29,5% ціни позову. З урахуванням наведеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача 1032,50 грн, що складає 29,5% від суми задоволених вимог. Такий саме принцип слід застосувати і при вирішенні питання про компенсацію позивачу понесених ним витрат у виді судового збору, але відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України. Оскільки позивач повинен був сплатити і сплатив судовий збір в сумі 2422,40 грн, то відшкодуванню йому підлягає сума в розмірі 714,60 грн (29,5% від 2422,4). На підставі викладеного,

Outcome: partial