Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

1. Описова частина Стислий виклад позицій учасників справи Процесуальні дії у справі ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором №100162744 від 07.11.2021 у розмірі 21250,00 грн. витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір №100162744, зазначений договір укладений в електронній формі. За умовами вказаного договору відповідачка отримала грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, та зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним на визначених договорами умовах. 10.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір №10-02/2022-50, за умовами якого до останнього перейшло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі й до [PERSON] за договором №100162744 від 07.11.2021. На підставі договору №10-01/2023 від 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за вказаним договором ТОВ «Коллект Центр».Відповідачка свої зобов`язання за вищевказаними договорами не виконувала належним чином, у результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем за договором №100162744 від 07.11.2021 у розмірі 21250,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5000,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 15300,00 грн., заборгованість за комісією - 590 грн. 21.05.2025 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження заявленої суми заборгованості за процентами до моменту відступлення права вимоги третьою особою позивачу, не надані виписки по кредитному рахунку відповідача, на якому обліковується ця заборгованість. Відомості про щоденні нарахування та погашення заборгованості за Договором про споживчий кредит містять інформацію про розмір заборгованості за основним боргом, за процентами та за комісіями на 22.01.2022. У виписці не зазначено з чого саме ця заборгованість розраховувалася, не зазначена яка саме процентна ставка була використана при розрахунку. У розрахунку не зазначено як розраховувалася заборгованість за період з 07.11.2021 до 22.01.2022. Аналогічний розрахунок був наданий й за період з 10.02.2022 по 10.01.2023. Також позивачем не надані відомості про отримання саме відповідачем кредитних коштів. У відповідності до наданого кредитного договору строк повернення кредиту визначений в кінці строку кредитування. Згідно із умовами договору про споживчий кредит № 100162744 від 07.11.2021 року, кредит надано у розмірі 5000,00 грн, на 16 днів, з датою платежу 23.11.2021, під 2,5 % процентної ставки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. У пункті 1.5.2 кредитного договору конкретно зазначено що проценти за користування кредитом становлять 2000 гривень. Тобто проценти повинні розраховуватися саме до 23.11.2021 включно, у межах строку кредитування. Після закінчення строку кредитування кредитор мас право на застосування тільки відповідальності за невиконання грошового зобов`язання в порядку визначеному ч. 2 ст.625 ЦК України, але такі вимоги позивачем не заявлялися. Про будь-які пролонгації вказаних строків в анкеті-заяві не зазначається. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Вказувати про збільшення процентної ставки за користування кредитом у разі пролонгації кредитування у зв`язку з непогашенням кредиту у передбачений строк є безпідставним та таким що не відповідає нормам закону. Фактом пролонгації не можна вважати несплату кредиту та/або процентів за користування кредитом. Пролонгація договору це саме активні дії сторін щодо погодження продовження строку дії договору, а не просто наявність у позичальника заборгованості. Анкетою-заявою безпосередньо погоджено строк кредитування, будь яких змін в строк кредитування сторонами не вносилося. Крім того, ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», передбачено умови договору про споживчий кредит. Одними із обов`язкових умов є строк, на який надається кредит; процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Тобто кредитор шляхом зазначення двояких положень договору вводить в оману позичальника щодо строку кредитування та порядку нарахування процентів, що є не припустимим, хоча первинно в анкеті-заяві кредитор про це не зазначає. У паспорті про споживчий кредит, який є обов`язковим документом при споживчому кредитуванні, також не зазначає про будь-яке подовжений строк кредитування або інші непільгові процентні ставки за кредитом. Такі умови є протизаконними. У кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які фінансовою установою встановлена щомісячна комісія, також ТОВ «Мілоан» не надано доказів наявності, переліку таких послуг та погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. 28.05.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, де останній зазначає, що укладений між сторонами Договір відповідає вимогам чинного законодавства та вільному волевиявленню сторін; сторонами було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов, в т. ч. щодо порядку нарахування та оплати процентів за Договором. 07.11.2021 відповідачу на зазначений номер був надісланий одноразовий ідентифікатор F20798. Вказаним ідентифікатором було підписано Договір. Відповідач здійснив усі дії, спрямовані на укладання договору шляхом підписання договору про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та із зазначенням поміж іншого інформації щодо реквізитів банківської картки на рахунок якої, в подальшому, були перераховані грошові кошти в сумі 5 000, 00 грн. Відповідач, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит. Відповідач не надав жодної виписки по своїх карткових рахунках на підтвердження обставин ненадходження грошових коштів на рахунок Відповідача за укладеним Договором або сплати заборгованості за Договором в іншому розмірі. Зазначають, що позивач звернувся до суду з позовом до Боржника про стягнення заборгованості у межах суми, переданої у рамках підписаного Договору відступлення прав вимоги. Сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Сторони Договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів неправильного нарахування виниклої суми заборгованості за відсоткам. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. Кредитором нараховано заборгованість відповідно до умов укладеного договору. Виходячи з чого, вбачається, що стягувачем було правомірно та у відповідності до домовленостей між сторонами, що викладені в даному договорі, нараховано відсотки в межах дії даного договору з урахуванням погоджених умов щодо строку договору та його пролонгації. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити із підстав викладених у заявах по суті справи. Відповідачка була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позов. Також, зазначив, що виписками по картковому рахунку відповідачки не підтверджено перерахування кредитних коштів саме первісним кредитором. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 31.03.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрите спрощене позовне провадження з викликом (повідомленням) сторін; призначене судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою суду від 29.04.2025 у судовому засіданні оголошено перерву Протокольною ухвалою суду від 12.05.2025 розгляд справи відкладено на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. Протокольною ухвалою суду від 27.05.2025 розгляд справи відкладено на підставі п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. Ухвалою суду від 10.06.2025 задоволене клопотання позивача про поновлення строку на подання клопотання про витребування доказів, задоволене клопотання позивача про витребування доказів, у судовому засіданні оголошено перерву. Ухвалою суду від 14.07.2025 повторно витребувані докази від АТ «Сенс Банк», у судовому засіданні оголошено перерву. Ухвалою суду від 28.07.2025 повторно витребувані докази від АТ «Сенс Банк», до АТ «Сенс Банк» затосовані заходи процесуального примусу, у судовому засіданні оголошено перерву. Ухвалою суду від 13.08.2025 скасована ухвала про застосування заходів процесуального примусу. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд установив, що 07.11.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 100162744 (індивідуальна частина) (далі - Договір № 100162744). Сторони погодили суму кредиту 5000 грн.; строк кредиту 16 днів з 07.11.2021 та термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) -23.11.2021; відсотки за користування кредитом становлять 2000,00 грн.. які нараховуються за ставкою 2,5 % від фактичного залишку за кожен день користування кредитом; одноразова комісія за надання кредиту - 950,00 грн. Процентна ставка за цим договором - фіксована. Відповідно до п. 2.2.2 Договору нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 Договору. Відповідно до п. 2.2.3 Договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п. 1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6 Договору. Стандартна (базова) ставка не є підвищеною. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.3.2 Розділ 2.3 Договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и) щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України, і яка(і) полягає(ють) у наступному: а) здійснені платежу(ів) Позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п. 2.3.1.1 Договору та розділу 6 Правил; б) продовженні користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 Договору. Після настання зазначених в пунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно п. 1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати) визначений п. 1.4 змінюється пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються Кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від додатку №1, і розміщується Кредитодавцем в особовому кабінеті Позичальника, який уповноважує Кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення. Згідно п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог Кредитодавця. У вказаному договорі [PERSON] зазначила паспорт громадянина України [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] , телефон [NUMBER] . Вказаний договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. (а.с. 7-12, 48, 58-59). Також, ТОВ "МІЛОАН" надало довідку про ідентифікацію, якою підтвердило, що [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] підписала вказаний договір аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора F20798, який був направлений на номер [NUMBER] . (а.с. 65). Відповідно до довідки ТОВ ФК "Елаєнс" від 07.02.2025, останнє підтвердило ТОВ "МІЛОАН" успішне проведення платежу у системі, на підставі договору №40484607_26/10/18-2 про надання послуг з переказу грошових коштів, 07.11.2021 на картку № [NUMBER] , кошти у сумі 5000 грн. згідно договору 100162744 (а.с. 66). Відповідно до інформації наданої АТ «Сенс Банк» №10382-БТ-32,3/2025 від 06.08.2025, картка № [NUMBER] належить [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , яка зареєстрована у [ADDRESS] . З виписки по рахунку вбачається, що 08.11.2021 на вказану картку відбулося безготівкове зарахування коштів у сумі 5000 грн. призначення платежу зазначене як кредит.(а.с. 181-194) Згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення, наданих ТОВ "МІЛОАН" за період з 07.11.2021 по 22.01.2022. заборгованість [PERSON] перед первісним кредитором становить 17750,00, з яких 5000 грн.- заборгованість за тілом кредиту, 11800 грн. - заборгованість за відсотками, 950,00 грн. - заборгованість за простроченою комісією. (а.с 14). На підставі договору факторингу від 10.02.2022 №10-02/2022 ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №100162744. Відповідно до п.6.1.4 Договору факторингу права вимоги переходять до фактора після здійснення повної оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. Матеріали справи містять докази сплати грошових коштів Клієнтом Фактору до Договору факторингу, а також реєстр боржників та акт прийому-передачі такого реєстру, що свідчить про перехід прав вимоги до правонаступника. (а.с. 16-24) ТОВ «Вердикт Капітал» відступило права грошової вимоги до Боржників Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення(купівлю-продаж) права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за Договором №100162744, що підтверджується копією вказаного договору, актів прийому-передачі реєстру боржників за договором, актів зарахування зустрічних однорідних вимог та реєстрів боржників. (а.с 25-46). Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, заборгованість [PERSON] за Договором 100162744 станом на 11.03.2025 складає 21250.00 грн. та включає заборгованість по основній сумі кредиту 5000,00 грн., за відсотками 15300,00 грн., за комісією - 950,00 грн. (а.с. 15-на звороті) Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 2 статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію"(далі - Закон) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. (частина 12 статті 11 Закону). Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору Кредитний договір між відповідачкою та первісним кредитором укладений у електронній формі, підписаний його сторонами за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, що відповідає вимогам чинного законодавства та визначеному умовами вказаного договору порядку укладення договору. Таким чином, кредитний договір укладений в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про захист прав споживачів», не суперечить приписам ст.6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України, на виконання вимог ч.1 ст.638 ЦК України сторони у досягли згоди щодо всіх істотних умов правочину, у зв`язку з чим він відповідно до ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Приписами ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом положень п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ч.1 ст.516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Вищевказані договори про надання кредиту та відступлення прав вимоги не були визнані у встановленому законом порядку недійсними. Зустрічні позовні вимоги про визнання недійсними вищевказаних договорів відповідач не пред`являв. Тому, відповідно до положень ст.6, 204, 627, 629, 1083 ЦК України ці договори є правомірними, чинними та обов`язковими для виконання. Водночас, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками є належними доказами на підтвердження отримання коштів відповідачем. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України). Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За клопотанням позивача суд отримав від АТ «Сенс Банк» первинні документи, на підтвердження перерахування грошових коштів [PERSON] за вищевказаними кредитними договорами, які у сукупності із Довідкою від 07.02.2025 та Кредитним договором №№100162744 є достатніми доказами на підтвердження обставин перерахування кредитних коштів відповідачу. Згідно з відомостями про щоденні нарахування та погашення, наданими первісним кредитором [PERSON] не вносила коштів на виконання своїх кредитних зобов`язань, у зв`язку з чим після закінчення строку дії договору визначеного у п. 1.4 Договору (16 днів) з 24.11.2021 відбулася пролонгація договору на стандартних (базових) умовах підставі п. б розділу 2.3.2. Договору на 60 днів (п. 2.3.1.2 Договору). Нарахування відсотків відбувалось на підставі п.п.1.6, 2.3.1.2.Договору. Таким чином, протягом строку дії кредитного договору з урахуванням його пролонгації за період з 07.11.2021 по 22.01.2022 заборгованість відповідачки перед первісним кредитором становила 17750,00, з яких: 5000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 11800,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 950,00 грн. заборгованість за комісією. [PERSON] всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не надала до суду жодних доказів на спростування обставин отримання кредитних коштів та підтвердження належного виконання нею своїх кредитних зобов`язань. Водночас, позивач просить стягнути з відповідача суму нарахованих відсотків за період з 10.02.2022 по 23.02.2022 у розмірі 3500 грн., тобто поза межами строку дії кредитного договору. Згідно з п. 4.2 Договору нарахування процентів після спливу строку кредитування відбувається у якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. Із правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, слідує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з ч.2 статті 1050 ЦК України. За даних обставин, розмір відсотків, погоджений між сторонами договору у відповідній угоді, і визначені умовами договору проценти за користування кредитом, можуть бути нараховані лише в межах строку кредитування. Після закінчення строку кредитування кредитор має право на застосування відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, проте, таких вимог позивачем заявлено не було. Крім того, відповідно до п. 4.2. Договору, обов`язок позичальника по сплаті таких відсотків настає після відповідної вимоги кредитора. Водночас, докази того, що вимога кредитора про сплату відсотків за порушення грошового зобов`язання надсилалася [PERSON] у матеріалах справи відсутні. Згідно з п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. У пункті 1.5.1. Договору сторони погодили, що позичальник зобов`язується сплатити комісію саме за надання кредиту, яка стягується одноразово та становить 950,00 грн. Таким чином, вимога позивача про стягнення суми комісії є правомірною. Таким чином, сума заборгованості [PERSON] за договором № 100162744 від 07.11.2021 за період із 07.11.2021 по 22.01.2022 перед відповідачем становить 17750,00, з яких: 5000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 11800,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 950,00 грн. заборгованість за комісією Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] підлягають до часткового задоволення. Судові витрати Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений ним при подачі заяви судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що розмір задоволених позовних вимог ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» становить 83 %, то з відповідача підлягає до стягнення 2010,59 грн. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження витрат позивача понесених на правову допомогу у розмірі 9000 грн., позивачем надані копії договору №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024 укладеного між позивачем та АО «Лігал Ассістанс», прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», затверджений Рішенням загальних зборів № 01-11/2023 від 01.11.2023, заявка про надання правової допомоги №43 від 01.02.2025. а саме супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , де передбачені послуги надання усної консультації та складання позовної заяви, витяг з Акту №5 про надання юридичної допомоги від 28.02.2025. Згідно заявки на надання юридичної допомоги №43 від 01.02.2025 та витягу з Акту № 5 про надання юридичної допомоги від 28.02.2025 адвокатським об`єднанням надані послуги у вигляді усної консультації з вивченням документів, кількість витраченого часу становить 2 години, ціна послуги 3000 грн; складання позовної заяви 2 години - 6000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представник позивача не погодився з розрахунком витрат на правничу допомогу, вважав його завищеним та неспівмірним. Зазначив, що відсутні докази тоги, що документи по справі були підготовлені АО «Лігал ассістанс». Позовну заяву підписав директор ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» М. Ткаченко. Також позивачем не додано платіжний документ або відомості про оплату послуг правничої допомоги. Відповідно до умов договору про надання правової допомоги, додаткової угоди до нього, акту про підтвердження наданої допомоги оплата гонорару здійснюється на умовах попередньої оплати (авансування) шляхом переказу грошей при підписанні відповідного акту. Відомостей про оплату наданої правничої допомоги позивачем не надано. Витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами. При цьому, підписання позову директором товариства, не спростовує ті обставини, що адвокатське об`єднання надавало позивачу послуги консультування та складання позовної заяви. З огляду на положення ч. 8 ст. 141 ЦПК України відшкодуванню підлягають витрати, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. Тому, твердження представника відповідача про відсутність доказів оплати позивачем витрат на правничу допомогу є безпідставними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Таким чином, не є обов`язковими для суду договірні зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду на те, що вказана справа відноситься до категорії малозначних справ та є типовою, супровід справи не потребував опрацювання великого обсягу документів та нормативно-правових актів, підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи. Заявлена представником позивача сума судових витрат на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. є завищеною і непропорційною до предмета спору та ціни позову. З огляду на критерії співмірності, розумності, обґрунтованості та пропорційності, витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача, слід зменшити з 9000,00 грн до 4000,00 грн. Оскільки, позов задоволений частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати понесені на правову допомогу у розмірі 3320,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial