Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

ТОВ "Бізнес Позика" звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення на свою користь 20340,00 грн заборгованості за кредитним договором № 513767-КС-001 від 24.10.2024, з яких 6000,00 грн суми прострочених платежів за тілом кредиту, 10140,00 грн суми прострочених платежів по процентах, 3000,00 грн заборгованості по штрафах, 1200,00 грн суми прострочених платежів за комісією та судові витрати по справі. стислий виклад позиції сторін В обґрунтування позову позивач покликався на те, що 24.10.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір № 513767-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» 24.10.2024 направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 513767-КС-001 про надання кредиту, а остання прийняла (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення Договору № 513767-КС-001 про надання кредиту на умовах визначених офертою. Позивачем направлено відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор [NUMBER] на номер телефону [NUMBER] , який зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином між сторонами 24.10.2024 укладено кредитний договір на суму 6000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, підписаний одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало позичальниці грошові кошти в розмірі 6000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальниці № [NUMBER] (котрий позичальницею вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті). А оскільки [PERSON] належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, у неї, станом на 22.06.2025, утворилась заборгованість в розмірі 20340,00 грн, з яких 6000,00 грн суми прострочених платежів за тілом кредиту, 10140,00 грн суми прострочених платежів по процентах, 3000,00 грн заборгованості по штрафах, 1200,00 грн суми прострочених платежів за комісією. Відповідачка [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву ТОВ «Бізнес Позика» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором не подала, хоча в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала судді про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі від 23.07.2025 вручена їй особисто 25.07.2025. Відповідно, відповідачка свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навела. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі Ухвалою судді від 23.07.2025 відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, якою також задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергу, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з ч. 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ТОВ «Бізнес Позика» за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, а також причетність до порушення таких його прав відповідачки, встановив наступне. Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів 24.10.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір № 513767-КС-001 про надання кредиту, за яким кредитодавець надає позичальниці грошові кошти в розмірі 6000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика»(а.с. 19-28). До цього 24.10.2024 ТОВ «Бізнес позика» надано [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 513767-КС-001 про надання кредиту(а.с. 29-40), яку нею акцептовано (а.с. 41-51) шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором [NUMBER] 24.10.2024о 00:23:46. Відповідно до розділу 2 вищевказаного договору, строк, на який надається кредит: 24 тижні. Стандартна процентна ставка за кредитом: в день 1 %, фіксована. Комісія за видачу кредиту: 1200,00 грн, одноразово. Розмір комісії залишається незмінним протягом усього строку (терміну) договору. Загальний розмір кредиту - 6000,00 грн, термін дії договору - до 10.04.2025, орієнтовна вартість кредиту - 14743,42 грн, денна процентна ставка - 0,86 %, дата видачі кредиту - 24.10.2024, дата повернення кредиту - 10.04.2025. Договір підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором [NUMBER] 24.10.2024 о 00:23:46 та містить відомості про адресу позичальниці [PERSON] , її паспортні дані, РНОКПП, номер картки - [NUMBER] , номер телефону [NUMBER] , адресу електронної пошти. На переконання суду така інформація могла бути надана виключно відповідачкою при укладенні договору. У паспорті споживчого кредиту, який також підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором [NUMBER], вказано інформацію, яка надається для ознайомлення позичальнику, а саме: основні умови кредитування з урахувань побажань позичальника, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника, порядок повернення кредиту та інші обставини (а.с. 14-16). Суд вважає такий доказом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений порядок укладення електронного договору. Відповідно до змісту ч.4 вказаної статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту)другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції,для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. За ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено,якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором,визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно витягу з ІТС наданої ТОВ «Бізнес Позика» встановлено, що [PERSON] було заповнено анкету клієнта в ІТС https://my.tpozyka.com, в якій зазначено її персональні дані та номер рахунку для перерахування коштів (а.с. 54). Також позивачем надано довідку щодо візуальної форми послідовності дій клієнта [PERSON] , щодо її ідентифікації в ІТС (а.с. 52-53). Таким чином, суд дійшов висновку, що Договір № 513767-КС-001 про надання кредиту від 24.10.2024 підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором [NUMBER], чим підтверджено укладання між нею та ТОВ «Бізнес Позика» такого правочину, оскільки без здійснення входу на сайт кредитора за допомогою логіну та пароля до особистого кабінету, внесення своїх персональних даних, номера телефону, договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. До матеріалів позову позивач надав Правила надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» (а.с. 56-68), які не містять підпису [PERSON] про ознайомлення. Суд не бере вказаний доказ до уваги, з причини відсутності підпису позичальника про ознайомлення з такими, оскільки відсутні підстави вважати, що відповідачка була ознайомлена саме з наданими Правилами. Також позивачем доведено, що відповідачка отримала на карту кредитні кошти в сумі 6000 грн. Зокрема, відповідно до підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів (а.с. 64), що видане ТОВ «ПрофітГід», ТОВ «ПрофітГід», в рамках Договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-5 від 04.11.2020 та на підставі платіжної інструкції відправника було здійснено успішний переказ коштів на рахунок отримувача, а саме: 24.10.2024 о 00:24:24, платник ТОВ «Бізнес Позика», сума 6000,00 грн, банк - Ощадбанк, картка № [NUMBER] , призначення платежу - перерахування коштів [PERSON] , ІПН [NUMBER] , згідно кредитного договору № 513767-КС-001 від 24.10.2024. А також з листа АТ «Ощадбанк» від 12.08.2025 та долученої виписки за рахунком на ДВД диску вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , 24.10.2024 о 11:38:22 на дану карту поступило 6000,00 грн, призначення платежу - зарахування переказу на рахунок CH Payment: VISA Acq --> Our VISA Cards [NUMBER]. Позивачем долучено Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань, розпорядження НКДРСРФП про отримання ліцензії з надання фінансових послуг (а.с. 69-71). Надані позивачем докази, окрім Правил надання споживчих кредитів, суд у відповідності із ст. 77, 78 ЦПК України вважає належними та допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку. Отже встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] 24.10.2024 було укладено Кредитний договір № 513767-КС-001. В суду не має сумніву, що саме [PERSON] отримала від позивача кредитні кошти на свою банківську картку в сумі 6000,00 гривень, що підтверджено як довідкою ТОВ «ПрофітГід», так і листом АТ «Ощадбанк», які доповнюють один одного, логічно пов`язані та підтверджують даний факт. Але відповідачка взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк грошові кошти не повернула, та несплат вила інші платежі, встановлені договором. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 28.05.2025 у [PERSON] наявна заборгованість за Договором № 513767-КС-001 про надання кредиту від 28.08.2024, в розмірі 20340,00 грн, з яких: 6000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 10140,00 грн - сума прострочених платежів по відсотках, 3000,00 грн - сума заборгованості по штрафах, 1200,00 грн - сума прострочених платежів за комісією (а.с. 17-18). Згідно довідки про стан заборгованості [PERSON] за Договором № 513767-КС-001 про надання кредиту від 24.10.2024 - загальна заборгованість за договором 20340,00 грн, з яких: 6000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 10140,00 грн - сума прострочених платежів по відсотках, 3000,00 грн - сума заборгованості по штрафах, 1200,00 грн - сума прострочених платежів за комісією (а.с. 13). Судом перевірено розрахунок суми заборгованості, наданий позивачем, заперечень проти якого відповідач не надавав та суд з таким погоджується частково. Зокрема, відповідно до договору № 513767-КС-001 (п. 2.8 та 4.2.2) орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 14743,42 грн, з яких 6000,00 грн - тіло кредиту, 1200,00 грн - комісія, 7543,42 грн - відсотки. Водночас в розрахунку заборгованості вказано, що заборгованість за тілом кредиту - 6000,00 грн, 10140,00 грн - сума прострочених платежів по відсотках, 1200,00 грн - сума прострочених платежів за комісією, 3000,00 грн сума заборгованості по штрафах. Згідно п. 4.2.4 кредитного договору сторони домовились, що у разі неповернення будь-якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань позичальника. За графіком платежів позичальниця мала вносити платежі по 6000,00 грн - 07.11.2024, 21.11.2024, 05.12.2024, 19.12.2024, 5700,00 грн - 02.01.2025, 16.01.2025 - 5268,00 грн, 30.01.2025 - 4775,52 грн, 13.02.2025 - 4214,16 грн, 27.02.2025 - 3574,12 грн, 13.03.2025 - 2844,48 грн, 27.03.2025 - 2012,64 грн, 10.04.2025 - 1064,46 грн. З розрахунку вбачається, що жодних платежів [PERSON] не вносилось. Таким чином позивач отримав право коригування суми нарахованих процентів та суд погоджується з розміром таких, які позивач просить стягнути. Щодо стягнення заборгованості за комісією суд зазначає наступне. 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22). Таким чином суд вважає обґрунтованим нарахування комісії, положення щодо чого встановлено в кредитному договорі та погоджується з розміром такої. Також позивач просить стягнути 3000,00 грн заборгованості за штрафом. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (даний пункт доповнено Законом № 2120-IX від 15.03.2022) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). При цьому з 24.02.2022 по сьогоднішній день в Україні триває воєнний стан, що є загальновідомою обставиною, яка не підлягає доказуванню. У зв`язку з наведеним підстави для стягнення штрафу - відсутні, а тому в позові в цій частині слід відмовити. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що передбачено статтею 610 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17). Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Відтак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальницею кошти в добровільному порядку ТОВ «Бізнес Позика» не повернуті то є підстави для стягнення тіла кредиту процентів та комісії. Тому, підсумовуючи наведене суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 17340,00 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 6000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 10140,00 грн та суми прострочених платежів за комісією 1200,00 грн, а в решті позову відмовити. На час розгляду справи судом, відповідачкою не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку, а також контррозрахунку розміру заборгованості. Отже суд позбавлений можливості дати оцінку аргументам відповідачки, яка відзиву не надала. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, а позов задоволено частково, на 85,25 %, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 2065,10 грн сплаченого судового збору.

Outcome: partial