Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

У листопаді 2023 року Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі - АТ «Криворізька теплоцентраль», позивач) звернулися до суду з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є постачальником теплової енергії за адресою проживання відповідача: [ADDRESS] . Внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо здійснення оплати за надані послуги у відповідача в період з 01.10.2013 року по 31.08.2023 року утворилася заборгованість основного боргу у розмірі 36336,59 гривень, інфляційні втрати у розмірі 5293,68 гривень, 3% річних у розмірі 2172,43 гривень, плата за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 року по 31.08.2023 року у розмірі 172,20 гривень, а всього у розмірі 43974,90 гривень. Крім того, просять стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 гривень. Ухвалою суду від 08 січня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Роз`яснено учасникам справи щодо права та строків на подання письмових заяв по суті справи. Ухвалою суду від 22 жовтня 2024 року явку представника позивача Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» у судове засідання визнано обов`язковою, судовий розгляд справи відкладений. Відповідач надала суду відзив на позову заяву та вказала про безпідставне нарахування оплати за надання послуг з центрального опалення, просила засотувати строк позовної давності до даного позову. Представник позивача надала суду відповідь на відзив та просила суд задовольнити заявлені вимоги в повному обсягу, наголосила на тому, що строк позовної давності переривався регулярними оплатами за центральне опалення у літній період, коли не нараховувалася плата позивачем. У судовому засіданні представник позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив, які просила суд задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Бондаренко С. О. у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача додатково просила врахувати надані відповідачкою пояснення по суті справи та застосувати строк позовної давності до заявлених вимог. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд за матеріалами справи встановив, що АТ «Криворізька теплоцентраль» здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату цих послуг згідно з особового рахунку і встановлених тарифів. Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 14), що перебуває на обслуговуванні у Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на послуги з централізованого опалення (а. с. 9). Згідно статті 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке, відповідно зі ст. 67, 68, 162 Житлового Кодексу України, зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15. Пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами) (надалі - Правила надання послуг) визначено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною першою ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Пунктом 18 Правил передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача (п.1 ч.3 ст.20 вказаного Закону). 01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 цього Закону, до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, з 01 листопада 2021 року між позивачем та відповідачем, як споживачем послуги з постачання теплової енергії, фактично укладений Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Якщо договором передбачено надання послуг за плату замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України). Протягом 30 днів з дня опублікування Типового договору на адресу АТ «Криворізька теплоцентраль» не надходило документів про рішення власників багатоквартирного будинку [ADDRESS] про обрання моделі договірних відносин. Так, з 01.11.2021 року з позивачем фактично укладений Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. У відповідача даний Типовий договорів з позивачем обліковується за реквізитами № 3251/жб від 01.11.2021. Зобов`язання за Типовим договором відбувається на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи опалення, що складається із індивідуального, що до розподіляється на неопалюване приміщення або приміщення з індивідуальним опаленням, через яке прокладені транзитні трубопроводи внутрішньо будинкової системи опалення, за обсяг теплової енергії, що надходить від таких трубопроводів у це приміщення. Згідно пункту 8 Типового договору, виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості, згідно з вимогами пунктів 5 і 6 (виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку) цього договору, до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішньо будинкових систем багатоквартирного будинку (індивідуального (садибного) будинку). Відповідно до пункту 41 підп. 9 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії та Постанови КМУ Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії від 21 серпня 2019 р. № 830, споживач зобов`язаний: дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства (не допускати втручання у внутрішньо будинкову систему теплопостачання, її переобладнання) під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг. Також, послуги з теплопостачання надавались відповідачу за адресою: [ADDRESS] безперервно, зокрема, і в період з 01.10.2013 року по 31.08.2023 року, що підтверджується актами про подачу теплоносія та актами про припинення подачі теплоносія, відповідно на початку опалювального сезону та в кінці опалювального сезону. (а. с. 33-45) Нормою ч.5 ст.13 вказаного Закону передбачено, що плата виконавцю комунальної послуги складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування. АТ «Криворізька теплоцентраль» відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається теплова енергія до житла відповідача, однак відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги здійснюються неналежним чином. Як встановив суд з наданого розрахунку заборгованості, який перевірений судом, заборгованість по оплаті за централізоване опалення квартири за адресою: [ADDRESS] на опалювальну площу 41,9 м2 за період з 01.10.2013 року по 31.08.2023 року основного боргу становить 36336,59 гривень, плата за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 року по 31.08.2023 року становить 172,20 гривень. (а. с. 8) Щодо клопотання відповідача [PERSON] на пред`явлення позову поза межами позовної давності і про застосування наслідків пропуску такого строку суд зазначає наступне. За нормами ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Як вбачається з розрахунку, відповідачем було здійснено часткову оплату за послугу з централізованого опалення, а саме: у квітні 2013 року - 104,19 гривень, у листопаді 2013 року - 100,00 гривень, у грудні 2013 року - 100,00 гривень, у лютому 2014 року - 113,00 гривень, у березні 2014 року - 100,00 гривень, у травні 2014 року - 50,00 гривень, у жовтні 2014 - 200,00 гривень, у серпні 2016 року - 896,26 гривень, у липні 2017 року - 200,00 гривень, у листопаді 2019 року - 340,63 гривень, у грудні 2019 року - 493,54 гривень, у січні 2020 року - 490,61 гривень. Із наданих суду письмових доказів, видно, що у травні 2014 року, серпні 2016 року та в липні 2017 року позивач не нараховував заборгованість за постачання теплової енергії, але відповідачем здійснювалися оплати за вказані вище періоди. (а. с. 77-199) Таким чином, відповідач була обізнана про свою заборгованість, частково її погашала, що свідчить про визнання боргу та переривання перебігу строку позовної давності. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 3-269гс16. У Постанові Верховного Суду від 08 листопада 2020 року у справі № 6-2891цс18 вказано, що відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою». З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що строк позовної давності переривався вчиненням відповідачем дій по оплаті послуг з централізованого опалення, що мали регулярний щорічний характер, і остання оплата була здійснена у 2020 році, у зв`язку з чим строк позовної давності станом на момент подання позову до суду у 2023 році позивачем не пропущено. Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України. Таким чином, згідно з розрахунків доданих по позову, з якими погоджується суд, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 5293,68 гривень та 3% річних у розмірі 2172,43 гривень. (а. с. 10) Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на підставі вищевикладеного та відповідно до документів, які міститься в матеріалах справи, зокрема відповідно до платіжної інструкції в національній валюті від 22 вересня 2023 р. № 4267 (а. с. 4), необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved