Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, зокрема, що між сторонами було укладено договір позики в розмірі 4000 доларів США, що в еквіваленті до гривні становить 167000,00 грн. Факт укладення договору позики та отримання відповідачем коштів підтверджуються розпискою. Вказані кошти відповідач зобов`язалось повернути до 01.07.2022. Станом на день подання даного позову позику повернуто не було. Враховуючи наведене вище просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики у загальному розмірі 166037,00 грн. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02.06.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 09.06.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі та розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 09.07.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Проти заочного рішення не заперечувала. Позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином за адресою реєстрації, однак поштове відправлення повернулось до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Зважаючи на положення ч.8 ст.128 ЦПК України та відповідно до установленої судової практики Верховного Суду, зокрема, постанови ВС від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17), судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою». Враховуючи зазначені обставини суд, зважаючи на зміст заяви позивача, ухвалою від 06.08.2025 вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до положень ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази суд, дійшов такого висновку. Встановлено, що 22.02.2022 між [PERSON] та [PERSON] було укладено розписку відповідно до змісту якої, відповідач отримала від позивача кошти в суму чотири тисячі умовних одиниць та зобов`язалась повернути зазначену суму до 01.07.2022. Представником позивача також було надано до суду оригінал вказаного документу (а.с.16). Відповідно до положень статті 15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 627\~ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень статті 11\~ЦК України за своєю правовою природою договір є правочином. Водночас договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування статей 1046, 1047\~ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Договір позики є класичним прикладом реального договору, про що свідчить положення абзацу 2 частини 1 статті 1046 ЦК України. Така норма сформульована імперативно. Окрім того, із дефініції цього договору, яка закріплена в абзаці 1 частини 1 статті 1046 ЦК України, можна зробити висновок, що оскільки позика спрямована до обов`язку повернути взяте в позику, то немає позики там, де не було заздалегідь взято в позику, тому що тоді не може бути мови про повернення (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.10.2018 в справі № 924/1096/17). Таким чином, за наявності в матеріалах справи розписки від 22.02.2022, підтверджено факт укладення договору позики та факт отримання відповідачем від позивача в позику коштів у суму 4000 доларів США. При цьому, судом не встановлено, що укладений між сторонами розписка відповідачем у будь-який спосіб оспорювалась, відтак позика є правомірною та свідчить про те, що між сторонами існують позикові правовідносини та у відповідача наявний обов`язок з повернення грошових коштів. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). За приписами ст. 525, 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 міститься висновок, що «у статті 629\~ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач свої договірні зобов`язання належним чином не виконав, існує порушення взятих на себе зобов`язань, право позивача порушене, тому підлягає захисту, відповідач має нести відповідальність відповідно до умов договору та сплатити на користь позивача суму заборгованості в розмірі 4000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 06.07.2025 (1$=41,6845) еквівалентно 166738,00 грн., а тому позовні вимоги щодо стягнення основного боргу підлягають задоволенню. При цьому, суд задовольняє позов в межах заявлених позовних вимог, тобто у розмірі 166037,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved