Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, в якій просив визнати [PERSON] , [INFO] , недієздатною, встановити над нею опіку і призначити його опікуном над [PERSON] . В обґрунтування заяви заявник зазначив, що його мати [PERSON] , згідно Висновку №66 від 13.11.2024 комісії «Комунального некомерційного підприємства «Сєвєродонецького центру первинної медико-санітарної допомоги» про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує постійного стороннього догляду. Вказане у Висновку є наявним у зв`язку з хворобами та перенесеними операціями [PERSON] , а саме: онкологія молочних залоз, видалення лівої молочної залози, новоутворення в лівій молочній залозі, ретроареолярно анехогенне новоутворення в правій молочній залозі, кіста правої молочної залози, втрата слуху, катаракта, глаукома, набряк в/кінцівки, лімфемедема шкіри правого передпліччя плеча, аортальний стеноз, здійснено 8-м курсів НПХТ за схемою «ЕС», проходження реабілітації в Дніпропетровському онкологічному центрі (в реабілітаційному відділенні). Операції, ускладнення стану здоров`я, безперервні лікування, побічні хвороби вплинули на психічний стан [PERSON] . [PERSON] в зв`язку з розладом психіки не може розуміти значення своїх дій і керувати ними. Її стан з часом погіршується, а тому потребує встановлення над нею опіки. На підставі зазначеного заявник просив визнати [PERSON] , [INFO] недієздатною, встановити опіку та призначити його опікуном. Ухвалою суду від 11 грудня 2024 року по справі було призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: чи страждає [PERSON] , [INFO] , будь-яким хронічним стійким психічним розладом/захворюванням; чи здатна [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; якщо психічний розлад не є хронічним і стійким, то чи це істотно вливає на здатність розуміти значення своїх дій і керувати ними; чи потребує [PERSON] встановлення над нею опіки? На дану ухвалу суду судовим експертом було направлено на адресу суду клопотання, відповідно до якого експерт просив надати експерту медичну карту амбулаторного хворого з кабінету лікаря-психіатра на [PERSON] , при цьому зазначив, що без вказаних додаткових матеріалів проведення експертизи неможливе. У судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав свою заяву, посилаючись на обставини, які викладені в заяві. Разом з цим пояснив, що психічно мати у нього здорова, але хворіє на онкологію, в неї не працює ліва рука, не бачить праве око та вона не чує на ліве вухо, тому вона потребує стороннього нагляду. Документів, які витребовує експерт для проведення експертизи в нього не має, так як мати на обліку у лікаря-психіатра не перебувала та на теперішній час не перебуває. Представник заінтересованої особи у судовому засіданні вважала, що вимоги заявника не підлягають задоволенню, оскільки опікунство встановлюється тільки, якщо особа не розуміє значення своїх дій та якщо має психічні захворювання. Підстав для оформлення опікунства при відсутності психіатричного діагнозу немає. Суд, дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій і (або) керувати ними. Відповідно до частини 1 статті 41, статті 55 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів такої особи. Згідно з частиною 1 статті 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Частиною 1 статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно зі статтею 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Аналогічні положення містяться у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року №34/166/131/88 (пункт 3.1.). Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Зокрема частиною 3 статті 296 ЦПК України визначено, що заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана ч ленами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Визначення понять психічного розладу та тяжкого психічного розладу закріплене у Законі України «Про психіатричну допомогу», відповідно до якого психічними розладами є розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті, а під тяжким психічним розладом розуміють порушення психічної діяльності функціонального характер розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. У постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі № 636/398/19 (провадження № 61-5685св20) зазначено, що за положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України передбачено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Відповідно до частини першої статті 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини друго їстатті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України). Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч. 3 ст. 294 ЦПК України). Суд звертає увагу, що у справах про визнання фізичної особи недієздатною призначається судово-психіатрична експертиза. Саме висновок експерта в таких справах є належним доказом психічного стану особи. Отже, висновок про недієздатність фізичної особи необхідно робити, перш за все, на підставі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи, за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого в особи виникає абсолютна неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. В даній справі судом була призначена амбулаторна судово-психіатрична експертиза з метою визнання психічного стану [PERSON] , [INFO] . Проте така експертиза не була проведена через відсутність у справі достатніх медичних даних, необхідних для проведення експертизи. При цьому, звернувшись до суду та заявляючи вимоги про визнання [PERSON] недієздатною та призначення його опікуном, заявник не надав належних та достатніх доказів психічного стану такої особи. До своєї заяви заявником були долучені: Висновок комісії №66 від 13.11.2024р. про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі з додатками; Консультаційний висновок лікаря-отоларинголога [PERSON] від 29.04.2024р.; Огляд судинного хірурга «Медичний Центр «Мediсum» від 27.03.2024р.; Дослідження глаз; Виписка № 5165 КП «ДОКОД» ДОР» з медичної карти стаціонарно хворого [PERSON] ; Консультативний висновок спеціаліста КП «ДОКОД» м.Дніпро №6545804 від 05.11.2024р.; Виписний епікриз з карти стаціонарного хворого пацієнта [PERSON] №1752/М024098 КП «Дніпропетровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської області, а також копії виписок медичної карти стаціонарно хворого [PERSON] , згідно з якими вона перебувала на лікуванні в онкохіміотерапевтичному відділенні з 06.01.23р. по 09.01.23р. ( 1-й курс НПХТ); з 30.01.23р. по 02.02.23р.( 2-й курс НПХТ); з 20.02.23р. по 22.02.23р.( 3-й курс НПХТ); з 13.03.23р. по 15.03.23р.( 4-й курс НПХТ); з 03.04.23р. по 06.04.23р.( 5-й курс НПХТ); з 24.04.23р. по 27.04.23р.( 6-й курс НПХТ); з 15.05.23р. по 18.05.23р.( 7-й курс НПХТ); з 05.06.23р. по 08.06.23р.( 8-й курс НПХТ). Разом із тим, належні докази, що [PERSON] внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій і (або) керувати ними, у справі відсутні. Крім того, суд звертає увагу, що при прийнятті рішення про визнання особи недієздатною, суд встановлює над такою особою опіку та за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна. Водночас відповідне подання органу опіки та піклування про призначення заявника опікуном не було надано суду. За таких обставин суд приходить до висновку, що підстави для визнання [PERSON] недієздатною та призначення її опікуном заявника в судовому засіданні не доведені. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні заяви необхідно відмовити. На підставі викладено

Outcome: dismissed