Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-07 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 30.05.2025 надійшов зазначений позов ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, в якому Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту від 10.12.2020 №\~440815 у загальному розмірі 17\~151,18\~грн., а також судові витрати, включаючи витрати на професійну правничу допомогу. На обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача директор названого вище Товариства Сердійчук\~Я.Я. (виписка та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витяг з наказу про призначення на посаду директора від 05.12.2023 №\~85/к, рішення єдиного учасника ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» А.\~Соловйова від 06.12.2023, а.с.\~32, 38, 39, 57) у позовній заяві зазначила, що Відповідачем 10.12.2020 в письмовій формі було укладено Договір про надання споживчого кредиту за №\~440815 з Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» (далі ТОВ «СЛОН КРЕДИТ»). За умовами цього Договору Відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 22\~500,00\~грн. строком на 729\~днів (до 10.12.2022), проте не надала своєчасно та у повному обсязі грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом згідно із своїми зобов`язаннями за договором. У подальшому зазначений кредитор відступив право вимоги за цим договором Позивачеві. У зв`язку з цим Відповідач, як стверджено в позовній заяві, має перед Позивачем заборгованість за зазначеним Договором у загальному розмірі 17\~151,18\~грн., що включає: \~13\~407,14\~грн. заборгованості за основним зобов`язанням (за «тілом» кредиту); \~3\~744,04\~грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2025 справу призначено судді Макаренко\~Л.А. (а.с.\~66-71). Після виконання вимог частин шостої восьмої статті\~187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ухвалою суду від 09.06.2025 відкрито провадження в справі, визначено здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та їх виклику у судове засідання за наявними у справі матеріалами (письмове провадження), встановлено Відповідачеві 15-денний строк з дня отримання ухвали суду для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову, роз`яснено право подати у зазначений строк клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також роз`яснено строки розгляду справи, визначені статтею\~275 ЦПК України, не пізніше 08.08.2025 (а.с.\~75-77). За названою статтею\~275 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. З огляду на це та дату відкриття судом провадження у даній цивільній справі строк її розгляду, як зазначено вище, спливає 08.08.2025; як вбачається з матеріалів справи, жодна із сторін не заявила клопотання про розгляд справи в іншому порядку. Відповідачем згадану ухвалу суду від 09.06.2025 отримано 20.06.2025, що підтверджено відповідним поштовим повідомленням (а.с.\~80), проте протягом встановленого судом 15-денного строку з дня отримання ухвали суду відзиву на позовну заяву, а так само і клопотання про розгляд справи у судовому засіданні до суду не подавала. Позивач також отримав згадану ухвалу суду, що підтверджено поштовим повідомленням (а.с.\~79); клопотання про розгляд справи у судовому засіданні до суду також не подавав. З огляду на це та враховуючи ненадання Відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі частини восьмої статті\~178 ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті\~12 ЦПК України). Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття\~89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» в особі директора Рохманійко\~М.В., з одного боку, та Відповідачем [PERSON] , з іншого боку, 10.12.2020 укладено Договір про споживчий кредит №\~440815, копію якого долучено до позовної заяви (а.с.\~35-36) шляхом заповнення Відповідачем Заяви-Анкети із зазначенням персональних відомостей (а.с.\~48). Як вбачається з копії Договору, він укладений у простій письмовій формі та підписаний сторонами власноруч; ідентифікуючи Відповідача відомості (прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, паспорт, адреса реєстрації, номери мобільного телефону) наведено в розділі\~9 цього Договору (а.с.\~36), ці відомості є аналогічні наведеним у Графіку платежів (Додаток №\~1 до Договору, а.с.\~46) та згаданій Заяві-анкеті (а.с.\~48). За умовами зазначеного Договору Кредитодавець надав Позичальникові (Відповідачу) на споживчі потреби грошові кошти у розмірі 22\~500\~грн.; строк кредитування 730\~днів (кінцевий термін повернення 10.12.2022); тип процентної ставки: фіксована та становить: \~за перший день користування кредитом (включно) 25\~% в день (9125\~% річних), що сплачуються шляхом утримання із кредитних коштів; \~за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85\~% річних. Відповідно кредитні кошти надаються Відповідачеві у безготівковій формі шляхом їх перерахування: \~у розмірі 18\~000,00\~грн. на користь Споживача (тобто Відповідачу) за реквізитами рахунку у АТ «ТАСКОМБАНК»; \~у розмірі 4\~500,00\~грн. на користь Товариства (Кредитодавця) з метою виконання зобов`язання з оплати процентів за перший день користування кредитом (згадані вище 25\~%). Більш детальна інформація наведена у Графіку платежів (Додаток №\~1 до Договору, а.с.\~46) та Паспорті споживчого кредиту (а.с.\~47), згідно з якими Відповідач мала погашати кредит рівними платежами щомісячно у розмірі 1\~977,00\~грн. Виконання переказу кредитних коштів Відповідачеві у розмірі 18\~000,00\~грн. підтверджено копією платіжного доручення від 10.12.2020 №\~3959 (а.с.\~53). Надалі між Позивачем ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» 31.01.2025 було укладено Договір надання послуги з факторингу №\~31012025 (а.с.\~11-17), за умовами якого Позивачеві відступлено права грошових вимог, зокрема, до Відповідача за згаданим вище Договором про надання споживчого кредиту, що підтверджено копіями Реєстру божників (Додаток №\~1-1 до Договору надання послуги з факторингу від 31.01.2025 №\~3101202) та Витягу з нього (а.с.\~28-30, 31). Відповідач здійснювала платежі на погашення кредитної заборгованості частково, починаючи із січня 2021\~року до лютого 2022\~року (включно), за виключенням платежів за травень, вересень і листопад 2021\~року, надалі з березня 2022\~року платежі не сплачувала. Відтак погашення кредитної заборгованості здійснено Відповідачем не в повній мірі, у зв`язку з чим виникла заборгованість, що підтверджується Розрахунком заборгованості за кредитом, Договір №\~440815 (а.с.\~54). Таким чином, Відповідач не надала своєчасно та в повному обсязі грошові кошти для погашення її заборгованості за згаданим Договором надання споживчого кредиту згідно з умовами цього Договору. У зв`язку з цим Відповідач має перед Позивачем, до якого перейшли права вимоги за цим Договором, заборгованість у загальному розмірі 17\~151,18\~грн., що включає 13\~407,14\~грн. заборгованості за основним зобов`язанням (за «тілом» кредиту) та 3\~744,04\~грн. заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Водночас, як вбачається із згаданого Розрахунку (а.с.\~54), заборгованість за основним зобов`язанням у розмірі 13\~407,14\~грн. є сумою заборгованості за «тілом» кредиту у розмірі 11\~085,61\~грн. та заборгованістю за з оплати процентів за перший день користування кредитом (згадані вище 25\~%) у розмірі 2\~321,53\~грн. Проте, як було наведено вище, такі проценти за перший день користування були стягнуті одразу із загальної суми кредиту 22\~500,00\~грн. у розмірі 4\~500,00\~грн., відповідно Відповідачеві переховано було лише 18\~000,00\~грн. згідно з копією платіжного доручення від 10.12.2020 №\~3959 (а.с.\~53). З огляду на це суд не погоджується про наявність у Відповідача заборгованості зі сплати окремо процентів за перший день користування кредитом у розмірі 2\~321,53\~грн., оскільки сума 25\~%, що підлягала сплаті за перший день користування кредитом була стягнута одразу шляхом зменшення суми кредиту, фактично перерахованого Відповідачеві через утримання 4\~500,00\~грн. згідно з умовами пунктів\~2.1, 3.5 Договору про надання споживчого кредиту від 10.12.2020 №\~440815 (а.с.\~35). Тому заявлений Позивачем до стягнення розмір заборгованості слід зменшити на 2\~321,53\~грн. через недоведення підстав для їх стягнення. Відповідно до положень статті\~81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ухвалі суду від 09.06.2025 про відкриття провадження у цій справі сторонам було роз`яснено засади цивільного судочинства, зокрема положення статті\~12 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (а.с.\~77). Згідно з частиною першою статті\~509, частиною першою статті\~525 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За визначеннями частини першої статті\~626, частини першої статті\~634 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; при цьому договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статей\~1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа\~1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Частинами першою, другою статті\~10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття\~629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті\~615 ЦК України). Згідно з вимогами статті\~526, частини першої статті\~527, частини першої статті\~530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття\~536 ЦК України). Статтею\~610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Щодо переходу права вимоги від Кредитодавця до Позивача, суд виходить з того, що за загальним визначенням правонаступництвом є перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого; правонаступництво є самостійною підставою заміни кредитора у зобов`язанні; його слід розглядати як певний юридичний механізм похідного правонабуття, за яким до правонаступника переходять суб`єктивні права та обов`язки попередника. Доказами правонаступництва щодо окремого зобов`язання може бути, зокрема, відповідний договір, на підставі якого воно виникло (зокрема, постанова Верховного Суду від 20.03.2018\~р. у справі №\~910/1972/17). Відповідно до статті\~512 ЦК України підставами для заміни кредитора у зобов`язанні є, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Так, зокрема, згідно зі статтею\~1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття\~514 ЦК України); заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття\~516 ЦК України). Зважаючи на усе викладене, суд вважає, що Відповідач порушила умови Договору про надання споживчого кредиту від 10.12.2020 №\~440815, укладеного з ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», право вимоги за яким згідно з названим вище Договором факторингу перейшло до Позивача; не виконала взяті на себе грошові зобов`язання, а заявлений Позивачем до стягнення розмір заборгованості за основним зобов`язанням («тілом» кредиту) і нарахованими процентами в цілому відповідає визначеним зазначеними договорами умовам (крім згаданих 2\~321,53\~грн., що не повинні були стягуватись з Відповідача через утримання під час надання кредиту), що підтверджено належними і допустимими доказами, які не оспорювались Відповідачем, а відтак наявні підстави для задоволення позову частково. При цьому правильність нарахування зазначених сум заборгованості за кредитом та за нарахованими відсотками за згаданим договором кредиту не викликає у суду сумніву та не заперечується Відповідачем, якою було отримано копію позовної заяви, проте відзиву із запереченнями проти позову, включаючи і щодо розміру заборгованості, до суду не подавала. Відтак, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково і стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованості за Договору про надання споживчого кредиту від 10.12.2020 № 440815 у загальному розмірі 14\~829,65\~грн. (11\~085,61\~грн. заборгованості за основним зобов`язанням (за «тілом» кредиту) + 3\~744,04\~грн. заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги). Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту\~1 частини другої статті\~141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір та професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 86,46\~% (14\~829,65\~грн. = 86,46\~% від заявленої до стягнення 17\~151,18\~грн.). На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9\~000,00\~грн. Позивач надав суду копію відповідного договору про надання такої правничої допомоги від 02.09.2024 №\~02-09/2024-5, укладеного між Позивачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (а.с.\~40-41), заявку на надання юридичної допомоги від 01.04.2025 №\~27 (а.с.\~44), а також Акт від 30.04.2025 №\~8 про надання юридичної допомоги з детальним описом робіт (наданих послуг), витраченого часу, витяг з якого додано до позовної заяви (а.с.\~45). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №\~755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті\~141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення і розподілу судових витрат: 1)\~їх дійсність; 2)\~необхідність; 3)\~розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При цьому із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору. Верховний Суд у постанові від 06.11.2024 у справі №\~547/581/21 констатував, що положення частин п`ятої, шостої статті\~137 ЦПК України дає право суду, лише за клопотанням іншої сторони, тільки зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності таких витрат покладено на сторону, яка заявила таке клопотання, а не на суд. За приписами статті\~13 ЦПК України суд як арбітр, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, не може діяти на користь будь-якої із сторін, оскільки це не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Наведені вище висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 12.03.2025 у справі\~№ 361/10208/23. Відповідач [PERSON] відзиву із запереченням проти позовних вимог, зокрема й щодо співмірності судових витрат, суду не подавала. З огляду на наведене суд дійшов до висновку, що вимога про стягнення заявленого розміру судових витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог (у розмірі 86,46\~%). Відтак, з Відповідача на користь Позивача слід стягнути судові витрати у загальному розмірі 9\~875,81\~грн. (тобто 86,46\~% від 11\~422,40\~грн. суми витрат зі сплати судового збору в розмірі 2\~422,40\~грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 9\~000,00\~грн.). Враховуючи, що розгляд справи здійснено за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось (частина друга статті\~247 ЦПК України). Відповідно до статей\~15, 16, 509, 525-527, 530, 534, 615, 626, 629, 639, 1054, 1056-1, 1077 Цивільного кодексу України, статей\~8, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та

Outcome: partial