Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-07 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 31.07.2015 року по 17.03.2022 року він перебував в шлюбі з [PERSON] . За час перебування в шлюбі подружжя набуло у власність квартиру [ADDRESS] . Вказане майно було зареєстроване за відповідачем. Зі змісту заяви вбачається, що позивач пропонував відповідачу розділити майно, уклавши договір про поділ майна у нотаріуса, однак [PERSON] відмовилася, а тому позивач просить суд\~ визнати за ним право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Відповідач, яка діє через свого представника адвоката Лебедовську Л.Ю.,\~ заперечуючи позовні вимоги, направила відзив на позов, просила відмовити в позові повністю, зазначаючи, що однокімнатна квартира є неподільною річчю та немає спору, оскільки бувше подружжя продає спільну квартиру, та без згоди позивача продаж неможливий. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. 17.03.2025 року згідно\~ протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями, даний позов передано судді Ярмолі О.Я. (а.с.42). 11.04.2025 року суддя прийняла позовну заяву та відкрила провадження у даній справі, призначивши підготовче судове засідання на 12.05.2025 р. (а.с.49). 28.04.2025 року представник відповідача подала відзив на позов (а.с.56-61). 12.05.2025 року представник позивача подала клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.73). 12.05.2025 року представник відповідача подала суду клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.76). 16.06.2025 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с.83-84). В судовому засіданні представник позивача підтримала\~ позовні вимоги. Представник відповідача позов не визнала, зазначивши, що відсутній спір. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що\~ позов підлягає до задоволення. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що з 31.07.2015 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 17.03.2022 року (а.с.6,25). В період шлюб, згідно договору купівлі-продажу,\~ 29.02.2020 року сторони, як подружжя набули у власність квартиру [ADDRESS] . Наведене підтверджено матеріалами справи та визнано сторонами по справі (а.с.64). Судом встановлено, що право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за [PERSON] . Встановлено, що сторони не зареєстровані в квартирі [ADDRESS] і, наразі, не проживають в цій квартирі. Наведене підтвердили представники сторін в судовому засіданні. Встановленим є те, що між сторонами жодних\~ договорів щодо їхнього майна не укладалося, шлюбний контракт відсутній. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно зі ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За положеннями ст.65 цього Кодексу, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.\~\~\~ Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно,\~ необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу /статті 60,69 СК, ч.3 ст.368 ЦК/, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати /виключені з цивільного обороту/, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Отже, наведеними вище доказами підтверджується\~ факт перебування сторін в зареєстрованому шлюбі та факт набуття ними\~ в період шлюбу квартири [ADDRESS] . Суд враховує правову позицію висловлену в постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року в справі № 646/7463/16-ц (провадження № 61-17601св20), де зазначено, що якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього, в даному випадку на квартиру, лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Суд критично оцінює позицію сторони відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог через відсутність спору. Відповідач вважає, що однокімнатна квартира є неподільною річчю, відповідач не має іншого житла, встановлювати порядок користування та виділ часток в натурі є неможливим, а також, продаж квартири не можливий буде без згоди позивача, тому звернення до суду з даним позовом є зайвим, спору не існує. Однак, суд вважає, що висловлена позиція стороною відповідача вже вказує на спір. Дійсно, співвласники мають за спільною згодою розпоряджатися спільним майном. Тобто, сторони можуть спільно відчужити майно, а також, можуть спільно продовжувати ним користуватися, володіти. Розірвання шлюбу не є обов`язковим наслідком відчуження спільного майна, чи його поділ в натурі. Співвласник майна має право вимагати вчинення реєстрації права власності на свою частку у спільному майні. Згідно ч.1, ч. 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (ст. 357 ЦК України). З урахуванням наведених правових норм 60,69 СК, ч.3 ст.368 ЦКУкраїни, суд приходить до висновку, що підлягає до задоволення позовна вимога про визнання за позивачем права власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] . На підставі положень ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved