Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова із позовною заявою до [PERSON] про стягнення втрат на інфляції та збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Згідно розпорядження Верховного Суду від 08 березня 2022 року № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Фрунзенського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави. На виконання вищевказаного розпорядження дана цивільна справа надійшла до Октябрського районного суду м. Полтави та була розподілена на суддю Материнко М.О. Ухвалою від 23 січня 2023 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення втрат на інфляції та збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позов обумовлений тим, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м. Харькова від 27 лютого 2019 року. В результаті спільного проживання у сторін народилися доньки [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач [PERSON] участі у вихованні та утриманні доньок не брав, тому у 2019 році позивач змушена була звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів. Згідно рішення Фрунзенського районного суду м. Харькова від 27 лютого 2019 року відповідач зобов`язаний був виплачувати на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. на кожну щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Враховуючи високий рівень інфляції в країні, аліменти, які стягуються з відповідача, не забезпечують нормального та достатнього рівня життя дітей на щоденні потреби у лікуванні, навчанні, їх різнобічного розвитку, їх добробуту. Позивачці важко самостійно забезпечувати дітей всім необхідним. Відповідач працює у Республіці Польща, водієм далекобійником. Отримує дохід, який повністю витрачає на свої потреби, а тому зможе сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі по 5000,00 грн. на кожну щомісячно до досягнення доньок повноліття. Тому позивачка просить збільшити розмір аліментів, який визначений рішенням суду на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , [INFO] з 1500 грн. на 5000 грн. щомісячно, до досягнення дітей повноліття. Також просить стягнути з відповідача на її користь витрати на інфляції щодо сплачених аліментів одноразово у сумі 741 грн. 88 коп. за час з 15 листопада 2018 року до 01 січня 2022 року. Оскільки платник і одержувач аліментів не домовилися про інше, то розмір аліментів, визначений судом у рішенні від 27 лютого 2019 року підлягає індексації відповідно до закону за час з 05 квітня 2019 року. Відповідач добровільно сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей у збільшеному розмірі не бажає, чим ухиляється від повноцінного матеріального утримання своїх дітей, позивач змушена була звернутися до суду за захистом свої прав. Представник позивача адвокат Сунцов В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Також пояснив, що з часу присудження аліментів матеріальний стан позивачки погіршився, натомість у відповідача матеріальний стан покращився, його дохід є високим та він має можливість сплачувати аліменти у такому розмірі. Не заперечував, що відповідач сплачує аліменти у раніше визначеному розмірі. Представник відповідача адвокат Мілевська І.А. проти задоволення позовних вимог заперечила, просила відмовити в їх задоволенні. Зазначила, що позовні вимоги відповідач не визнає, просить в позові відмовити, оскільки [PERSON] належним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо матеріального забезпечення дітей, сплачує аліменти присуджені судом, з урахуванням індексації, щомісячно, окрім того, при зустрічі з дітьми додатково дарує матеріальні блага, подарунки, які не входять в оплату аліментів. Позивачем не надано жодного доказу про погіршення матеріального становища [PERSON] станом з дати присудження аліментів рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2019 року. Також в матеріалах справи відсутня інформації про його доходи, про покращення матеріального становища, наявність чи відсутність рухомого чи нерухомого майна, яке могло бути набуте після 2019 року. Відповідач [PERSON] офіційно не працевлаштований, займається тимчасовими заробітками, є різноробочим. Його доходи є мінливими. Зароблених коштів відповідачу вистачає на оплату комунальних платежів у батьківській квартирі, де також зареєстровані його діти, на придбання продуктів харчування, ліків для себе та для батька пенсіонера, який переніс операцію та сплату аліментів. Оскільки, має не задовільний стан здоров`я, а саме ниркову кольку та потребує приймання ліків на постійній основі. Да даний проміжок часу будь якого рухомого, нерухомого майна не було придбано. Судом встановлено наступне. Судом встановлено, що з 02 серпня 2013 року сторони перебували у шлюбі, який рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2019 року по справі№645/6861/18 було розірвано. Від шлюбу у сторін народилися доньки [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач [PERSON] . Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2019 року стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти в розмірі по 1500 грн. щомісячно на утримання малолітніх дітей доньок [PERSON] та [PERSON] , [INFO] до досягнення ними повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що, відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, враховуючи зміст ст. 181, 183, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Тобто, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, пов`язаних з обов`язком батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Наведений висновок підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 682/3112/18 від 04 березня 2020 року. При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан, як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Звертаючись з позовною вимогою про збільшення розміру аліментів, стягнутих рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2019 року з відповідача на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , [INFO] у розмірі по 1500 грн на кожну щомісячно до досягнення дітей повноліття, позивач зазначила, що з часу присудження аліментів на утримання дітей, матеріальне становище відповідача значно покращилось, оскільки він тривалий час проживає та працює за межами України, а саме в Республіці Польща, та має постійний високий дохід. Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначила, що відповідач не має постійного офіційного місця роботи, виконує свої обов`язки по сплаті аліментів, при зустрічах з дітьми, коли на це погоджується позивач, дарує подарунки, які не входять в оплату аліментів. Позивачем до суду не надано доказів на предмет покращення матеріального становища відповідача, які б уможливлювали сплату аліментів в збільшеному розмірі на утримання його малолітніх дітей. Разом з тим позивачем не доведено, що відповідач перебуває за кордоном України, а саме в Республіці Польща та регулярно працює водієм-далекобійником, згідно листа № 645/424/822/778776/2025 від 24 червня 2025 року виданого Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відповідач [PERSON] прибув на територію України останній раз 02 січня 2022 року, після чого кордон України не перетинав, станом на 07 липня 2025 року о 13.20 год. Таким чином, лист № 645/424/822/778776/2025 від 24 червня 2025 року виданий Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, щодо нерегулярних виїздів за кордон України відповідачем [PERSON] не є доказом про покращення матеріального становища відповідача. Тому, позивачем не доведено, що матеріальний стан відповідача суттєво покращився та дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі по 5000,00 грн. на кожну дитину щомісяця, яка заявляється в позовних вимогах. Судом встановлено, що присуджений з відповідача розмір аліментів по 1 500 грн. на кожну дитину щомісячно, на даний час дає можливості для рівної участі обох батьків у забезпеченні мінімально необхідних потреб дітей. На переконання суду, саме такий розмір аліментів узгоджується з вимогами закону, відповідатиме інтересам дітей, покриватиме частину витрат на дітей і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечить реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про збільшення розміру аліментів не підлягають задоволенню, оскільки позивачкою не доведено підстави для зміни розміру аліментів у зв`язку зі зміною майнового стану відповідача. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Положення ст. 192 СК України не передбачає зміну матеріального або сімейного стану платника аліментів обов`язковою та безумовною підставою для зміни їх розміру. В даному випадку надані до суду докази не доводять наявності підстав для збільшення розміру аліментів, який було визначено рішенням суду, яке набрало законної сили. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних для цього обставин. Так, позивач зазначає, що аліментів, які сплачує відповідач в умовах росту цін не вистачає для забезпечення усіх потреб дітей, однак жодним чином не підтверджує про зміну свого матеріального стану, сімейного стану, здоров`я, інших обставин, які виникли вже після ухвалення судом первинного рішення про стягнення аліментів, оскільки на той момент вона із такою сумою виплат не тільки погоджувалася, а й сама пред`являла їх у позовних вимогах, позивач не надала належних, переконливих і допустимих доказів на підтвердження підстав для зміни розміру аліментів. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В силу ч. 1 ст. 81 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зістаттями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. У позовній заяві позивач не посилається на зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника аліментів чи отримувача аліментів, та відповідно не надає будь - яких доказів на підтвердження того, що матеріальне становище відповідача значно покращилося, а лише вказує на зростання цін та збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивач не виконала вимог закону щодо належного обґрунтування та доказування позову, її вимоги ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях та жодним чином не доведені належними та допустимими доказами. Тому суд прийшов до висновку, що позивач у письмовому зверненні до суду із доданими документами та під час розгляду справи не наведено жодних вагомих підстав для збільшення розміру аліментів, зокрема зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я; обставини які слугували при визначенні розміру аліментів, встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, особою не оспорювались і на даний час жодним чином не змінились. Відтак аналізуючи наведене, суд не вбачає законних підстав для збільшення розміру присуджених аліментів. Так, позивач звертаючись до суду фактично обмежилася наведенням нормативної бази та не надала жодних доказів в підтвердження своїх позовних вимог, вказала, що відповідач працює закордоном та отримує значний розмір заробітної плати, однак доказів в підтвердження цих обставин суду не надано, як і не зазначено, та не надано доказів в підтвердження тому, що існують обставини, які можуть слугувати обставиною для збільшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з зазначеним позовом, позивач не звернула увагу, що у відповідності до вимог ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Отже, посилання позивача на зміну цін, зростання інфляції в позові як самостійна підстава для збільшення розміру аліментів, є безпідставним. Враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, суд не вбачає підстав для їх задоволення та збільшення розміру аліментів та стягнення витрат на інфляцію та стягнення витрат на правничу допомогу. Рішення суду про стягнення аліментів набрало чинності, було звернуто до виконання та виконується в повному обсязі зі стягненням інфляції, воно не має заборгованість по сплаті аліментів. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу. Суд вважає, що позивач не виконала свого обов`язку щодо доказування обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги, та не надала суду докази, які б могли бути підставою для збільшення розміру аліментів на утримання дітей до 5000 грн. на кожну. Доводи про те, що відповідач має більший дохід, який він отримує неофіційно, не спроможні та є лише припущеннями позивача. Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позову за недоведеністю. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам ст. 192 СК України, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed