Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

У червні 2025 року позивач [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,\~ посилаючись на наступні обставини. Вона та відповідач перебували в зареєстровану шлюбі, який 28 жовтня 2009 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] видане 28.10.2009 року відділом РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області на підставі актового запису № 756. Від шлюбу у них з відповідачем є дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим відділом РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 841. [INFO] дочка досягла повноліття і продовжує навчання, є студентом 1 курсу денної форми здобуття освіти бакалаврського рівня вищої освіти навчально - наукового інституту права в групі МПБ-24-1 за спеціальністю 239 «Міжнародне право» Згідно довідки № 81/13-17 від 22 травня 2025 року термін навчання з 01 вересня 2024 року по 30 червня 2028 року. Матеріальне становище дочки незадовільне. Оскільки єдиним засобом до існування є її заробітна плата, яка не достатня для забезпечення нормального рівня проживання та навчання дочки. Згідно Договору № 24033631 від 15.08.2024 року укладеного між нею та Державним податковим університетом, вартість навчання дочки [PERSON] за 3 роки і 10 місяців складає 186 796 гривень. Оплата послуг здійснюється щомісячно до 10 числа кожного місяця (п. 4.1, п. 4.9.1 Договору). А тому в рік позивач сплачує в середньому до 50 000 гривень. Окрім цього, позивач щомісячно сплачує послуги проживання дочки в гуртожитку, що складає 1 960 гривень на місяць. Даний факт підтверджується Договором № 447/22-16 від 01.09.2024 року про надання для тимчасового проживання ліжко-місця. Раз на тиждень на вихідних дочка приїжджає з Києва в м. Біла Церква. Вартість проїзду в одну сторону становить 170 грн, що підтверджується квитком на автобус. Таким чином в місяць витрати на проїзд становлять 1 360 гривень. Окрім вище викладеного вона несе витрати на купівлю одягу, продуктів харчування для дочки, оплати мобільного зв`язку та канцтоварів. Тобто, вищевикладені обставини підтверджують факт понесення позивачем значних матеріальних затрат на навчання дочки. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідач може надавати матеріальну допомогу. У відповідача відсутні будь-які підстави щоб бути звільненим від обов`язку утримувати дочку. Останній є фізично здоровою особою, отримує дохід, однак офіційне місце його роботи їй не відоме. У нього немає на утриманні інших осіб, окрім дочки. Просила суд стягнути із відповідача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на її користь на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і по 30.06.2028 року включно (а.с. 1-2). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2025 (а.с. 22-23) головуючим суддею визначено суддю Орєхова О.І. та матеріали справи передані для розгляду. З матеріалів справи вбачається, що позивачем пред`явлено позов до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у відповідності до вимог ч. 1 ст. 28 ЦПК України, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 29.10.2020 у справі № 263/14171/19. Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Згідно Витягу з реєстру територіальної громади № 2025/007395965 від 04.06.2025, вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Враховуючи те, що позивач зареєстрована в м. Біла Церква та предметом спору є стягнення аліментів на повнолітню дочку яка продовжує навчання, тому дана справа підсудна Білоцерківському міськрайонному суду Київської області. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру (ч. 8 ст. 187 ЦПК України). Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1463783 від 10.06.2025, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом судді щодо визначення підсудності, вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27-28). Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.\~ Ухвалою судді 10 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання у справі на 01 липня 2025 року (а.с. 29-30). 01 липня 2025 року розгляд справи було відкладено до 28 серпня 2025 року у зв`язку з неявкою відповідача (а.с. 33). В судове засідання позивач [PERSON] \~ не з`явилась, 01.07.2025 за вх. № 36800 надала заяву, в якій остання просила справу за її позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, розглядати за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити позов (а.с. 32). В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, 07.07.2025\~ за вх. №\~ 37771 надійшла заява, в якій останній просив справу за позовом [PERSON] до нього про стягнення аліментів на повнолітню дитину яка продовжує навчання, розглядати за його відсутності. Позов визнає в повному обсязі (а.с. 36). Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 3 ст. 211 ЦПК України). Тому, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Інших заяв та клопотань на час розгляду справи від учасників судового розгляду на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи не з`явилися в судове засіданні, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] та відповідач [PERSON] , [INFO] перебували в зареєстровану шлюбі, який 28 жовтня 2009 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , видане\~ 28 жовтня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 756 (а.с. 4). Також встановлено, що від шлюбу у подружжя народилася дитина [PERSON] , [INFO] , про що в матеріалах справи свідчить копія свідоцтва про народження, серія\~ [NUMBER] , видана Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області 07 червня 2007 року, актовий запис № 841, де батьками останнього вказані\~ [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, яке міститься в матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб 01 вересня 2017 року, про що складено відповідний актовий запис № 1217, де прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с. 5). Згідно копії Витягу з реєстру територіальної громади № 2025/007213201 від 01.06.2025, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що адресою: [ADDRESS] ,\~ зареєстрована [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Встановлено, що [PERSON] , [INFO] досягла повноліття [INFO] . Звертаючись до суду з вказаними вимогами, позивач зазначала, що дитина продовжує навчатися, їй одній без допомоги батька складно забезпечити належний рівень утримання доньки, тому вимушена звернутися з вищевказаними вимогами в судовому порядку. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Так, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежного від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка або син, а також самі дочка або син, які продовжують навчання. Згідно з статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Навчання, крім побутових витрат, також потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт. Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом вищенаведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором за заявою одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 490/4522/16-ц. Такий правовий висновок міститься і в постанові КЦС ВС від 11.03.2020 № 759/10277/1 (61-22317св19). Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено, [PERSON] досягла повноліття у травні 2025 року ( [INFO] ). З копії Довідки\~ № 81/13-17 від 22.05.2025,\~ яка видана Державним податковим університетом Навчально-науковим інститутом права вбачається, що [PERSON] , [INFO] , навчається в Державному податковому університеті ІV рівня акредитації на 1 курсі першого (бакалаврського) рівня вищої освіти на денній формі навчання навчально-наукового інституту права в групі МПБ-24-1, за спеціальністю 293 «Міжнародне право» освітньої програми «Міжнародне право» за рахунок коштів фізичних (юридичних) осіб.\~ Зарахована наказом Державного податкового університету № 1027 від 15.08.2024. Дата вступу: 01 вересня 2024 року. Дата закінчення 30 червня 2028 року (а.с. 14). Також, в матеріалах справи містяться копія Договору № 24033631 про навчання у Державному податковому університеті (за кошти фізичних та юридичних осіб) (а.с. 10-11) та копія Договору № 447/22-16 про надання для тимчасового проживання ліжко-місця в спеціально облаштованому приміщенню (гуртожитку) Державного податкового університету (для здобувачів вищої освіти) (а.с. 12-13). Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] , [INFO] є повнолітньою, навчається на денній формі навчання, а відтак потребує матеріальної допомоги, оскільки саме по собі перебування на денній формі навчання свідчить про неможливість її працевлаштування впродовж часу навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання ним коштів, необхідних для його життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років. Такий правовий висновок міститься в\~ постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/20347/20.\~\~\~\~\~\~\~ Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. До того ж, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц, провадження № 61-46794св18. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Такої позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 грудня 2021 року у справі № 681/15/21, провадження № 61-15542св21. Отже, судом встановлено, що не лише позивач, мати повнолітньої, а й відповідач, перебувають в рівних умовах щодо утримання їхньої повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання є обов`язком батьків, отже вимоги про сплату аліментів за цей період є законними (ВС/КЦС у справі № 308/4214/18 від 13.04.2021). В зазначеній постанові Верховний Суд вказав, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Такий обов`язок покладається на батьків ст. 199 СК України. Таким чином, при визначенні розміру аліментів суд враховує взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини, встановлені обставини справи, оцінює надані докази в їх сукупності, виходячи з принципу розумності, при цьому суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпеченням необхідних для їх життєдіяльності, збереження рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька для забезпечення гармонійного розвитку. Відповідач [PERSON] , звертаючись до суду із заявою про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги про стягнення аліментів на період навчання доньки визнав, та не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням\~ суду від дня\~ пред`явлення позову. Тому, враховуючи вищенаведені обставини, матеріальне становище дитини та матері, матеріальне становище платника аліментів, який визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] , [INFO] , підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання доньки, яка продовжує навчання, [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 06 червня 2025 року, і до закінчення навчання, але не пізніш ніж до досягнення донькою двадцяти трьох років. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів повнолітня дитина (або мати) може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Дана правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 462/4973/15-ц. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З 1 січня 2025 року відповідно до Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» ставки судового збору змінюються. Як визначено у Законі, судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення заборгованості,\~ неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 6\~ ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Однак, відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд врахує, що за подання позову немайнового характеру особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до Закону України «Про судовий збір», що діє на час звернення до суду та складає 1 211,20 гривень та оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат, то у відповідності до вимог ст.ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави підлягають стягненню 50 відсотків судового збору в розмірі 605,60 гривень (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок), а інша частина судового збору в розмірі 605,60 гривень компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved