Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

17 червня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 08 січня 2020 року у розмірі 97620 грн. 72 коп., що складається з: 52167,93 грн. заборгованість за кредитом, 45452,79 грн. - заборгованість за відсотками, 0,00 грн. заборгованість за штрафами. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 08 січня 2020 року між сторонами існують договірні відносини, зокрема, відповідачу надано кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 44,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та правом позивача самостійно змінювати кредитний ліміт. Вказує, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком кредитний договір. Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач належним чином не виконувала умови договору та не сплачувала в повному обсязі кредитні платежі, через що станом на 21 травня 2024 року має загальну заборгованість в сумі 97620 грн. 72 коп., що складається з: 52167,93 грн. заборгованість за кредитом, 45452,79 грн. - заборгованість за відсотками, 0,00 грн. заборгованість за штрафами, просив стягнути її з відповідача на свою користь, а також понесені судові витрати. Заочним рішенням\~Жовтневого районного\~суду Миколаївської\~області \~ від\~18\~вересня 2024\~року позов\~задоволено повністю,\~стягнуто з\~ [PERSON] на\~користь Акціонерного\~товариства «АКЦЕНТ\~БАНК» \~заборгованість за\~кредитним договором\~№б/н\~від 08\~січня 2020\~року у\~розмірі 97620 грн. 72 коп. станом на 21 травня 2024 року, яка складається з: 52167,93 грн. заборгованість за кредитом; 45452,79 грн. заборгованість за відсотками; стягнуто судові витрати по справі в сумі 3028 грн. 00 коп. Ухвалою Жовтневого районного\~суду Миколаївської\~області від 04 квітня 2025 року скасувано заочне рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18 вересня 2024 року, призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. 23 квітня 2025 року представник відповідача надала відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 52976,16 грн., у тому числі 45452,79 грн. процентів за користування кредитом та 7523,37 грн. основного боргу не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, зважаючи на те, що відповідач не підписувала Умови та правила та не була з ними ознайомлена на момент підписання заяви у якій процентна ставка за кредитним договором не зазначена. Відповідач частково здійснювала погашення заборгованості за кредитом у сумі 7523,37 грн., яку позивач спрямовував на погашення відсотків, замість спрямування їх у рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту. Також зазначила, що відповідачка є внутрішньо переміщеною особою з 01 грудня 2022 року і тому відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" їй не повинні нараховувати проценти у підвищеному розмірі, а саме 88,8% річних. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання з проханням розглядати справу без його участі. Представник відповідача Бондар М.В. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача, у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. 08 січня 2020 року відповідач подала анкету-заяву до банку про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг». Відповідно даної заяви, позичальник погодилась, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг, зобов`язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також ознайомлюватися з їх змінами, що викладені на сайті банку. Крім вказаної заяви в матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту, підписаний 08 січня 2020 року простим електронним підписом клієнта [PERSON] шляхом підтвердження ОТП з номера телефону у відповідності з Умовами та правилами надання банківських послуг. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та тарифи, долучені до матеріалів справи, не містять підпису відповідача. Позивач, звертаючись з позовом, посилався на ту обставину, що він зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору та в межах встановленого ліміту, однак відповідач порушила умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 97620 грн. 72 коп., що складається з 52167,93 грн. заборгованість за кредитом, 45452,79 грн. - заборгованість за відсотками, 0,00 грн. заборгованість за штрафами. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Згідно положень частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до положень статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно зі статтею 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на положення статті 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У Анкеті-заяві про надання банківських послуг, підписаній сторонами, не визначено розмір процентів за користування кредитними коштами по договору, не вказано, яка саме банківська послуга надається відповідачу та якою є відповідальність у разі порушення взятих на себе зобов`язань, яку саме карту видано позичальнику. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення відсотків, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Тарифи Банку та Паспорт споживчого кредиту за програмою кредитна картка. Однак, у матеріалах справи відсутні підтвердження, що саме ці Умови розуміла відповідач та ознайомлювалася і погоджувалася з ними, підписуючи Анкету-заяву про одержання кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо нарахування відсотків у визначених позивачем порядку та розмірі. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві про одержання кредиту домовленості сторін про сплату процентів у розмірах, визначених банком, виду картки, яку отримав позичальник, надані Умови самі по собі не можуть розцінюватися як зміст кредитного договору, наявного між сторонами справи. Щодо паспорту споживчого кредиту суд зазначає, що в ньому зазначено різні умови договору для карток «Універсальна», «Універсальна Голд» та «Зелена», а в даній справі відсутні докази того, яка саме картка була надана в користування позичальнику, що не дає змоги суду встановити дійсні умови кредитування відповідача, яка заперечує, що зазначені позивачем умови були їй відомі. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Цією ж правовою нормою визначено зміст вказаної інформації (умови кредиту: тип кредиту, сума кредиту, строк кредитування, мета та спосіб отримання, тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, види забезпечення за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту тощо), порядок ознайомлення з нею споживача, форму надання такої інформації (паспорт споживчого кредиту) та термін її актуальності. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту (частина 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»). Отже, у Паспорті споживчого кредиту, що наданий позивачем, міститься інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, а тому є лише пропозицією до укладення кредитного договору (офертою), а не складовою кредитного договору, оскільки у ньому визначені певні умови за різними кредитними картками, строк дії наданого для ознайомлення Паспорту споживчого кредиту. Крім того, в Анкеті-заяві, яка підписана відповідачем, серед переліку документів, які у сукупності складають договір про надання банківських послуг, Паспорт споживчого кредиту відсутній. Таким чином Паспорт споживчого кредиту, що наданий Банком, слід розцінювати як інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та є лише пропозицією до укладення кредитного договору (офертою) ознайомлення позичальника з різними програмами кредитування відповідно до виду кредитних карток «Універсальна», «Універсальна Голд» або «Зелена», а не складовою кредитного договору. Відповідно до правової пропозиції, висловленої Об`єднаною Палатою Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі №\~393/126/20, способом підтвердження переддоговорного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем Банк дотримався вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 у справі №\~342/180/17. Фактичне використання кредитної картки позичальником, що свідчить про визнання ним наявності між сторонами справи відповідних правовідносин, не дає суду можливість задовольнити позовні вимоги в цій справі в частині стягнення боргу за відсотками, оскільки відсутні погоджені сторонами умови для нарахування таких платежів. При цьому наявність правовідносин між сторонами під сумнів судом не ставиться. За таких обставин та за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком паспорт споживчого кредиту, тарифи та Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як належні та допустимі докази нарахування заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 45452,79 грн. Твердження відповідача щодо часткової сплати заборгованості за тілом кредиту у сумі 7523,37 грн., які були неправомірно зараховані позивачем в рахунок погашення процентів суд не приймає до уваги, зважаючи на недоведеність. У зв`язку з зазначеним, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості по кредиту у розмірі 52167,93 грн. та відмови у задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості по процентам у сумі 45452,79 грн. у зв`язку з недоведеністю позовних вимог в цій частині. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1618,16 грн.

Outcome: partial