Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-07 00:00:00

І. Стислий зміст позовних вимог До Рівненського міського суду Рівненської області надійшла цивільна справа за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , Рівненський відділ поліції ГУНП в Рівненській області про видачу обмежувального припису, в якій заявник просить видати обмежувальний припис щодо [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , строком на 06 (шість) місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити перебувати [PERSON] в місці проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближатися [PERSON] на 300 метрів до місця проживання заявника та місця роботи заявника Заклад дошкільної освіти [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] особисто або через третіх осіб вести листування, телефонні переговори, контактувати із заявником; заборонити [PERSON] розшукувати, переслідувати заявника на відстань менше 300 метрів. В обґрунтування вимог покликається на те, що [PERSON] , [INFO] , є сином заявника, спільно проживає з нею, постійно вимагає кошти, псує речі, чинить економічний та психологічний тиск, влаштовує скандали. На даний час його дії стали некерованими, зловживає спиртними напоями, виносить речі з дому, здаючи їх до ломбарду, переслідує, погрожує фізичним насильством. Зокрема, у червні 2025 року відносно [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис, однак вимоги припису, були ним порушені, про що вказано у постанові Рівненського міського суду Рівненської області від 18.07.2025 р., справа № 569/14191/25 (а.с. 7). ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі 07 серпня 2025 року до Рівненського міського суду Рівненської області надійшли матеріали цивільної справи за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , Рівненський відділ поліції ГУНП в Рівненській області про видачу обмежувального припису. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 серпня 2025 року справу передано судді Балацькій О.Р. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 серпня 2025 року зазначена заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами окремого провадження. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала заяву у повному обсязі, просить суд її задовольнити. Вказала, що [PERSON] постійно вимагає кошти, псує речі, чинить економічний та психологічний тиск, влаштовує скандали. На даний час його дії стали некерованими, зловживає спиртними напоями, виносить речі з дому, здаючи їх до ломбарду, переслідує, погрожує фізичним насильством. Щодо строку застосування обмежень покаладається на розсуд суду в межах визначених законом. Заявник додатково суду пояснила, що існують реальні ризики завдання шкоди здоров`ю від насильства у сім`ї, постійно перебуває у стресі, що негативно позначається на здоров`ї та психологічному стані. а також вказала, що проживає разом із сином за адресою: [ADDRESS] . Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 12). Заінтересована особа представник Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Бондарчук А.В. додатково пояснив, що [PERSON] перебуває у категорії «Кривдник», за останній місяць працівниками патрульної поліції винесено 3 постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відносно нього та винесено терміновий заборонний припис, який було порушено. Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. З`ясувавши фактичні обставини справи, на які заявник посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що заява частково підлягає задоволенню з огляду на таке. ІІІ. Фактичні обставини справи Суд встановив, що [PERSON] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, департаменту ЦТ та ЗНАП РМР (а.с. 5). Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 липня 2025 року у справі № 569/14191/25 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/128929721), яка набрала законної сили 18 липня 2025 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-8 КУпАП. У вказаній справі встановлено, що 03 липня 2025 року близько 12 год. 00 хв. не виконав вимоги ТЗП серії АА № 618719 від 30.06.2025 року винесеного терміном 10 діб, а саме перебував за місцем проживання потерпілої, де йому заборонено перебувати, всі три пункти. З інформації сайту «Судова влада України» на розгляді в Рівненському міському суді Рівненської області перебувають матеріали щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. ІV. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству». Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Пунктом 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч. 1 ст. 350-3 ЦПК України). Згідно з п. 3, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству») У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зазначено, що, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - батьки (мати, батько) і дитина (діти). Необхідною умовою для застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що підлягає доказуванню. Частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Крім того, сам факт неодноразового звернення [PERSON] до відділу поліції, з підстав вчинення відносно неї [PERSON] домашнього насильства, складення протоколів про адміністративні правопорушення відносно [PERSON] , які перебувають на розгляді у суді, винесення термінового заборонного припису стосовно нього є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Враховуючи надані докази, з огляду на встановлені судом обставини, заявник, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому суд доходить висновку про обґрунтованість заяви. Суд вважає, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту [PERSON] , необхідно застосувати обмежувальний припис щодо [PERSON] строком на 06 (шість) місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближатися на відстань 100 метрів до місця реєстрації [PERSON] . Встановлення заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування), яким є квартира, є тимчасовим заходом, передбаченим ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому фактичне тимчасове обмеження кривдника у праві користування будинком, суд вважає пропорційним заходом втручання, який здійснюється з метою захисту та забезпечення безпеки постраждалої особи [PERSON] , що передбачено ч. 2 ст. 321 ЦК України, ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». За правилами ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial