Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-14 00:00:00

25 червня 2025 року на адресу суду надійшла позовна заява про розірвання шлюбу, в обґрунтування якої зазначено, що [PERSON] перебуває у шлюбі із [PERSON] , який було зареєстровано 20 листопада 2019 року Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 2094. Оригінал свідоцтва про шлюб знаходиться у відповідача. Шлюб між подружжям не розірвано. [PERSON] та [PERSON] мають двох дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] ; сина - [PERSON] , [INFO] , місце народження - Хожув, країна народження - Польща. Шлюбні відносини між подружжям не склалися. Фактично подружжя спільно не проживали однією сім`єю з червня 2025 року, спільне господарство не ведеться. Причиною припинення сімейно - шлюбних відносин стала невідповідність характерів, поглядів, суджень, що породжувало обопільне невдоволення один одним, загострювало відносини і у кінцевому підсумку призвело до повного розриву відносин. Позивач вважає, що примирення між ними неможливе, існуючий шлюб повинен бути розірваний. Спору майнового характеру між подружжям не існує. За взаємною згодою подружжя, спільні діти залишаються проживати разом із матір`ю. Просить шлюб між ними розірвати, після розірвання шлюбу залишити позивачці шлюбне прізвище « [PERSON] ». Судові витрати стягнути з відповідача. 26 червня 2025 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. 14 серпня 2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Руднєва\~І. С. подала заяву про розгляд справи у їхню відсутність. Позовні вимоги підтримує. 15 серпня 2025 року від відповідача [PERSON] та його представника адвоката Бригиди\~В. В. надійшли заяви про розгляд справи у їхню відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідач також зазначив, що майнові спори між ними відсутні, питання стосовно дітей узгоджені. Справу розглянуто в порядку ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. В ч. 1 ст. 51 Конституції України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини (ч. 3). Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 4). В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як зазначено у ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя (ч. 1). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2). У ч. 1 ст. 113 СК України зазначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статті 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У пункті 126 рішення у справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Судом встановлено, що 20 листопада 2019 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) зроблено відповідний актовий запис № 2094, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . За таких обставин, суд, приходить до висновку, що позовна заява про розірвання шлюбу є виваженою та свідомою, відповідає дійсній волі, причини, з яких сторона наполягає на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, сімейні стосунки подружжя є формальними, поновити шлюбно-сімейні стосунки сторони наміру не мають, не ведуть спільного господарства, у зв`язку з чим подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, та порушувало принцип добровільності шлюбу, визначений статтею 24 Сімейного кодексу України, що має істотне значення, а отже перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з тим, що позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору в розмірі 968 грн. 96 коп.

Outcome: approved