Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

Позивач звернулась з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, зазначивши, що 12.01.2025 року відповідач на своїх особистих сторінках у соціальних мережах Fасеbоок та Instagram поширила недостовірну інформацію щодо неї. Зокрема, вона зазначила, що вона є жінкою вільної поведінки, має статеві відносини з одруженими чоловіками. Також відповідачка вказала її посаду та місце роботи, що завдало шкоди її діловій репутації та негатно вплинуло на її відносини із колегами, керівництвом та оточенням. Ці висловлювання є такими, що принижують її честь, гідність та ділову репутацію, оскільки вони не відповідають дійсності, їх поширення викликало негативі емоції та страждання, а також завдало їй моральної шкоди, завдало шкоди її діловій репутації. Відповідач розповсюдила неправдиву та недостовірну інформацію щодо неї, яка не відповідає дійсності. Поширення неправдивої інформації щодо неї відповідачем завдає шкоди її немайновим інтересам, порушує її гідність, честь та ділову репутацію. Просила визнати інформацію, поширену [PERSON] [INFO] в соціальних мережах Facebook та Instagram, недостовірною. Зобов`язати [PERSON] спростувати зазначену інформацію у той самий спосіб, у який вона була поширена, шляхом оприлюднення на її сторінках у соціальних мережах Facebook та Instagram спростування такого змісту: «Інформація, поширена мною [INFO] щодо [PERSON] , не відповідає дійсності. Прошу вибачення за завдану шкоду». Стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень. Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому вказала, що вона не була автором і не поширювала інформації в соціальних мережах відносно [PERSON] .. Позивач, зазначивши у позовній заяві про те, що відповідач поширила відносно неї образливу інформацію в соціальних мережах, не зазначила жодних доказів вчинення таких дій саме відповідачем. Це суперечить п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України щодо необхідності зазначити у позовній заяві докази, що підитверджують вказані обставитнии. Крім того, [PERSON] не є власником веб-сайтів Fасеbоок та Instagram, а тому не може бути поширювачем інформації. Так як позивач не зазначив у позовній заяві власників веб-сайтів, то така заява є неконкретизованою, що не дозволяє об`єктиво вирішити спір. Також у позовній заяві не наведені докази, що певна інформація у соціальних мережах стосується конкретно позивача [PERSON] при тому, що ім`я у неї не [PERSON] , а [PERSON] . Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій вказав, що заперечення, наведені відповідачем у відзиві, не визнає в повному обсязі, оскільки вони в жодний спосіб не спростовують доводів позивача. Посилання відповідача на те, що в позовній заяві не зазначено власників веб- сайтів Facebook та Instagram є формальним, оскільки не впливає в жодний спосіб на предмет доказування в справі та не має юридичних наслідків. Відповідач стверджує, що, нібито, в позовній заяві не наведені докази, що певна інформація у соціальних мережах стосується конкретно позивача оскільки її ім`я не [PERSON] , а [PERSON] . Слід відмітити, що такі заперечення також не спростовують доводи позивача, адже зазначені в соціальних мережах світлини містять не лише інформацію у вигляді тексту, що принижує честь та гідність і ділову репутацію позивача, а й до них розміщенні фото позивача. По сутті заперечення, викладені у відзиві, зводяться до того, що позивач подала позовну заяву з формальними порушеннями, які на думку відповідача дають підстави для відмови у позові, проте з такими висновками погодитися не можливо виходячи з наступного: Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, зокрема, яка полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідач, розмістивши на своїй сторінці в соціальній мережі «Facebook та Instagram» вказану позивачем інформацію, довела її до відома більше ніж однієї особи, що вважається поширенням інформації в контексті ч.і ст.277 ЦК України. Враховуючи зміст поширеної відповідачем інформації, не доведеність її достовірності, слід дійти висновку, що така інформація є недостовірною, негативною, такою, що принижує та порочить честь позивача в очах оточуючих - громадськості, читачів соціальних мереж. Дана інформація створює у оточуючих викривлене уявлення про позивача як людину. З огляду на те, що дії відповідача були неправомірними і такими неправомірними діями позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що розповсюдженням відповідачем негативної недостовірної інформації відносно позивача була принижена її честь, у зв`язку з чим вона зазнала моральних переживань, тому виходячи із ступеня та характеру завданих позивачеві моральних страждань, з додержанням принципів поміркованості, розумності та справедливості, з урахуванням заявленого розміру даної шкоди, розмір відшкодування моральної шкоди слід визначити в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Стороною позивача було заявлено клопотання про допит свідків, які судом були допитані в судовому засіданні. Свідок [PERSON] свідчила про те, що знала про те, що сторони спілкувались. У січні 2025 року на сторінці у соцмережі Інстаграм побачила фото Ганни, під яким був текст з образливими висловлюваннями. вона зробила скріншот та відправила його [PERSON] . Та була засмучена, у стані розчарування. Сторінка була відкрита, під іменем " [INFO] " та розміщено фото відповідача, а потім вона змінила ім`я на [PERSON] . [PERSON] [PERSON] звернутись до поліції. Про цю інформацію її розпитували спільні з [PERSON] знайомі. В подальшому відповідачем інформація не була видалена. Свідок [PERSON] дала показання про те, що знає сторони, оскільки працбвала разом з ними. Знайома скинула їй скріншот сторінки та запитала, чи не про її куму розміщена на ній інформація. Там було фото [PERSON] та зазначено місце її роботи, образи в її адресу інтимного характеру. Її вразила та інформація. Коли вона зателефонувала [PERSON] , то та плакала, була в паніці. ганна порядна людина і такого не могла вчинити. Інформація була неправдива. Такий стан у [PERSON] був впродовж місяця. Наступного дня вона була свідком того, як у кафе сторонні люди обговорювали ту інформацію, яка була розміщена у [PERSON] та Інстаграм. Сторінки належали відповідачеві, бо на них було її фото, сторінки були відкриті. Свідок [PERSON] дала показання про те, що працює разом з позивачем. 12.01.2025 року у [PERSON] на сторінці відповідача побачила допис про позивача, у ньому була нецензурна лексика, рощміщено фото [PERSON] . Про це вона повідомила ганну та скинула їй скріншот сторніки. На роботі колеги змінили ставлення до [PERSON] , ігнорували її. У [PERSON] був погуршений психоемоційний стан, вона була засмучена. Інформація була неправдива, такого факту не було, [PERSON] знає як порядну людину. У такому стані [PERSON] була більше місяця, плакала, інформація стала відома на роботі. Заслухавши показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір про захист особистого немайнового права, що забезпечує соціальне буття фізичної особи право на повагу до гідності та честі, недоторканість ділової репутації, спростування недостовірної інформації. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Конституцією \~України \~кожному гарантується\~право на\~свободу думки\~і слова,\~на вільне\~вираження своїх\~поглядів і\~переконань (стаття\~34).\~ Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст.275,297,299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, ділової репутації, які є недоторканими, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Статтею 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Предметом доказування в даному спорі є: по-перше, факт поширення відповідачем негативної інформації, по-друге, недостовірність поширеної відповідачем інформації. Честь це суспільна оцінка моральних і духовних якостей людини, гідність це самооцінка людиною своїх моральних і духовних якостей, ділова репутація це набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до статті 277 ЦК предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). \~ \~ \~ \~Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію»\~оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на\~ характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. \~ \~ \~ \~ Згідно із\~статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками\~і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету\~і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням\~чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.\~Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року). На сторінці Fасеbоок та Instagram відповідачем були опублікован фото позивачки, які супроводжувалися наступними текстами (автором яких зазначено [PERSON] ): "Позор тебе, Аня", " [INFO] в свою кровать. Логопед в КНП КЦМЛ, позор". \~ \~ \~ \~Посилання на публікацію :https://www.facebook.com/share/1Aw57kLupW/?mibextid=wwХIfr. Інформація, яку оспорює позивач, є фактичними, а не оціночними твердженнями, оскільки містить фактичні дані, істинність яких може бути перевірена, тому суд прийшов до висновку, що факт поширення такої інформації відповідачем знайшов своє об`єктивне підтвердження. Відповідач, скориставшись інтернет-ресурсом соціальних мереж Fасеbоок та Instagram, повідомила недостовірну інформацію, завдяки чому така інформація була доведена до невизначеного кола (більше ніж однієї особи) осіб, що в контексті ч.1\~ст.277\~ЦК України вважається поширенням інформації. Враховуючи зміст поширеної відповідачем інформації, не доведеність її достовірності, суд дійшов висновку, що така інформація є недостовірною, негативною, такою, що принижує та порочить честь позивача в очах оточуючих, колег, керівництва та оточення, а враховуючи те, що вона працює, і її ділову репутацію. Дана інформація створює у оточуючих викривлене уявлення про моральні якості та устої позивача, в тому числі і як добропорядної громадянки. Стосовно позовних вимог про стягнення коштів моральної шкоди з відповідача слід зазначити наступне. Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Стаття 23 ЦК України встановлює, яку форму може набувати моральна шкода, та в яких випадках вона може бути заподіяна особі. Перелік не має вичерпного характеру. Оскільки моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди, ЦК не встановлює ні мінімального, ні максимального розміру відшкодування моральної шкоди. Безумовно, моральну шкоду неможливо компенсувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового вираження щиросердечного болю, честі, гідності особи, тому будь-який її розмір буде мати суто умовне вираження. Критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, різноманітні. Головне - щоб за їх допомоги можна було вимірити глибину і тривалість страждань (для людей). Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово. Крім того, за умовами ч. 1 ст. 31 Закону України «Про інформацію», у разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Так рішенням від 27.07.2004 р. по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. Отже, так як судом встановлено порушення прав позивача приниженням честі та гідності внаслідок поширення недостовірної інформації, враховуючи, що позивач тривалий час намагався відновити своє порушене право шляхом звернення до суду з позовом про визнання недостовірної інформації та зобов`язання її спростувати, дотримуючись принципів розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що позивач зазнав моральних страждань та до вішкодування підлягає моральна шкода в розмірі 20000 грн.. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На\~підставі викладеного,\~

Outcome: partial