Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за дні невикористаної відпустки, моральної шкоди та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування вимог позивачка зазначила, що вона, у період з 10.01.2023 по 28.02.2025 знаходилася у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР» (далі - ТОВ «ІНЧЕР») та працювала на посаді «оператор заправних станцій 4р», підрозділ АЗС № 30. Відповідач з листопада 2024 року припинив виплачувати їй заробітну плату, але вона продовжувала працювати та виконувати свої посадові обов`язки, оскільки товариство повідомило про тимчасову відсутність коштів на розрахунковому рахунку та обіцяло здійснити розрахунок. У зв`язку з тим, що відповідач, після сплину чотирьох місяців, так і не виплатив їй заробітну плату, вона була змушена звільнитись з роботи, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП (за угодою сторін) на підставі власної заяви. Після звільнення їй було видано трудову книжку та письмове повідомлення про нараховані суми, належні працівникові при звільненні від 03.03.2025 вих. № 114, однак відповідач не виплатив суму заборгованості по заробітній платі за період роботи з 01.11.2024 по 28.02.2025, що становить 52 338.40 грн (листопад 2024 - 14775,68 грн; грудень 2024 - 15209,11 грн; січень2025 - 13932,29 грн; лютий 2025 - 8421,32 грн). Також, не виплатив компенсацію за 13 днів невикористаної відпустки, що становить - 6627,14 грн, про що відповідач зазначив у Повідомленні про нараховані суми, належні працівникові при звільненні від 03.03.2025 вих. № 114. На прохання здійснити повний розрахунок - їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю коштів на розрахунковому рахунку товариства, при цьому зазначено, що заборгована сума буде виплачена після надходження коштів.Розрахунок по\~виплаті заробітної\~плати за\~період з\~01.11.2024\~по 28.02.2025\~та компенсації\~за дні\~не використаної\~відпустки з\~нею \~не проведено\~до цих\~пір.Оскільки\~ТОВ "ІНЧЕР"\~своєчасно не\~виконав покладений\~законом обов`язок\~щодо проведення\~повного розрахунку\~зі мною\~у день\~звільнення,\~отже в\~силу вимог\~закону підлягає\~застосуванню ст.\~117\~КЗпП України. Затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. З огляду на те, що обов`язки, передбачені у статтях 47, 116 КЗпП України, ТОВ «ІНЧЕР» не виконало, повний розрахунок з позивачем в день її звільненняне провело, вона має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців, а саме починаючи 01.03.2025 до дня фактичного розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення судом. \~ \~ \~ Позивач чотири\~місяці (з 01.11.2024 по 28.02.2025) працювала та виконувала свої посадові обов`язки в ТОВ «ІНЧЕР» без оплати своєї праці, оскільки відповідач повідомив про тимчасову відсутність коштів на розрахунковому рахунку та обіцяв здійснити розрахунок по заробітній платі в повному обсязі найближчим часом. Після звільнення вона також зверталася до товариства з проханням погасити заборгованість із заробітної плати та компенсації за невикористані дні відпустки, однак їй було відмовлено. Внаслідок порушення законних прав позивача, а саме, невиплаченої заробітної плати та компенсації за дні невикористаної відпустки, було порушено звичайний для неї уклад життя, що завдало їй моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права. Крім того, в результаті затримки заробітної плати, у тому числі при звільненні, вона понесла моральні страждання протягом певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, що принизило її та є моральною шкодою. Звертає увагу суду, що заробітна плата була єдиним джерелом її існування. У зв`язку з очікування виплати заборгованості по заробітній платі у неї погіршилось психоемоційне здоров`я, що проявляється у тривожності та безсонні. Крім того, у зв`язку із порушенням відповідачем трудового законодавства вона змушена весь свій вільний час приділяти усуненню шкідливих наслідків: збір документів, витрачання коштів на правничу допомогу, а також відстоювати свої права у суді. Тому вважає, достатньою сатисфакцією моральної шкоди, що пов`язана із негативним впливом на рівень її життя та психологічний стан здоров`я, а також з додатковими діями спрямованими на захист своїх конституційних прав, буде стягнення з ТОВ «ІНЧЕР» на свою користь 10 000 грн. моральної шкоди. Просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР» на свою користь заборгованість по виплаті заробітної плати у сумі - 52 338,40 грн (п`ятдесят дві тисячі триста тридцять вісім гривень сорок копійок), компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі - 6627,14 грн (шість тисяч шістсот двадцять сім гривень чотирнадцять копійок); середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 01.03.2025 по день фактичного розрахунку чи винесення остаточного рішення у судовій справі, моральну шкоду у сумі 10 000, 00 грн (десять тисяч гривень) та понесені нею судові витрати. У судове засідання позивачка не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин суд уважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказах. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, уважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] з 10 січня 2023 року по 28 лютого 2025 року працювала на посаді оператора заправних станцій 4 розряду АЗС №30 в ТОВ «ІНЧЕР», що підтверджено копією трудової книжки (а.с.20) та копіями наказів №16-к від 09.01.2023 та №71-к від 25.02.2025 (а.с.21,52). За час роботи відповідач нерегулярно виплачував заробітну плату [PERSON] , в результаті чого станом на 28.02.2025 утворилася заборгованість за листопад 2024 - \~лютий 2025 року в сумі 45942,59 грн; 63717,68 грн (нарахована) ( у тому числі грошову компенсацію за 13 календарних днів невикористаної щорічної відпустки 6627,14 грн), 45942,59 грн (до виплати) (а.с.54). Згідно повідомлення про нараховані та належні до виплати суми при звільненні позивачу було виплачено 3000 грн з нарахованої за листопад 2024 року 14775,68 грн заробітної плати (а.с.53). Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено обов`язок роботодавця провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Враховуючи те, що ні в день звільнення, ні на дату ухвалення даного рішення відповідач не виплатив позивачці всі суми, що належать їй від підприємства, як передбачено ч.1 ст.116 КЗпП, тому вимоги позивачки про стягнення на її користь заборгованості із заробітної плати є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З відповідача на користь позивачки належить стягнути заборгованість із заробітної плати за листопад 2024 - лютий 2025 року в сумі 60717,68 грн, оскільки саме такий розмір заборгованості по заробітній платі відповідач заборгував позивачці на дату ухвалення рішення. При цьому будь-яких доказів на доведення тих обставин, що невиплата заробітної плати сталась не з вини роботодавця, відповідачем суду не надано. Оскільки суд дійшов висновку, що у даній справі встановлено порушення прав позивачки на отримання в день звільнення всіх сум, що належать їй від підприємства, то це є наслідком застосування положень ст.117 КЗпП, тобто стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до ч.1ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Перевіряючи наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивачка звільнилась з роботи 28.02.2025, належні їй при звільненні виплати вона не отримала дотепер. Таким чином, з наведеного вбачається порушення відповідачем строків розрахунку при звільненні позивачки. Середній заробіток працівника розраховується відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати,затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 року № 100. На виконання ухвали Пирятинського районного суду Полтавської області від 15.07.2025 відповідачем надана довідка №405 від 31.07.2025 про середню заробітну плату [PERSON] , де зазначена середньогодинна заробітна плата [PERSON] у розмірі 85,46 грн (а.с.55) . З огляду на це середньоденна заробітна плата [PERSON] буде складати 683,48 грн з розрахунку: 85,46 грн (середньогодинна заробітна плата) х 8 год (кількість робочих годин у дні) = 683,48 грн. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у зв`язку з невиплатою відповідачем усіх належних позивачці при звільненні сум, а також їх невиплатою на дату ухвалення рішення у даній справі, роботодавець зобов`язаний сплатити [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.03.2025 (з наступного дня за датою звільнення ) по 07.08.2025 включно (по дату ухвалення рішення у даній справі), що в межах шестимісячного строку, передбаченого ст.117 КЗпП. Загальний розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню, становить 77255,84 грн: 683,48 грн (середньоденна заробітна плата) х 113 робочих днів ( 21 день у березні 2025 року, 22 дня у квітні 2025 року, 22 дні у травні 2025 року, 21 день у червні 2025 року, 23 дні у липні 2025 року та 4 дні у серпні 2025 року ) = 77255,84 грн. Відповідно до п. 3 Розділу ІІІ постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору. Суми нарахованої заробітної плати за підсумками роботи за певний період враховуються … без виключення сум відрахування на податки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2021 в справі №9901/407/19 вказано, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. На підставі викладеного суд уважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість із заробітної плати в сумі 60717,68 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 77255,84 грн, що вказані без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню з наведених вище підстав. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Згідно із\~ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. \~ Захист порушеного права у сфері трудових правовідносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких зазнала особа у зв`язку із посяганням на її трудові права та інтереси. У відповідності до положень\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Як встановлено із змісту позовної заяви, позивач заподіяння їй моральної шкоди обґрунтовує тим, що через неправомірні дії відповідача, які полягають у невиплаті належних грошових коштів при звільненні, вона відчувала моральні страждання, втратила нормальні життєві зв`язки, у зв`язку з очікування виплати заборгованості по заробітній платі у неї погіршилось психоемоційне здоров`я, що проявляється у тривожності та безсонні. Завдана їй моральна шкода також обумовлюється моральним стражданням унаслідок порушення її законного права на заробітну плату, приниження честі, гідності, ігноруванням її прав. Моральну шкоду позивач оцінює в 10000 грн. Однак, суд вважає розмір моральної шкоди значно завищеним, виходячи з характеру зазначеного правопорушення. Виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, в сумі 5000 грн.\~\~\~\~\~\~ Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивачки підлягають до стягнення кошти по сплаті судового збору за вимогою про стягнення моральної шкоди в розмірі 1211,20 грн. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення заборгованості із заробітної плати, то із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн пропорційно до задоволених вимог. Також згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у сумі 1211,20 грн за вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць (п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України).

Outcome: partial