Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

У С Т А Н О В И В : У червні 2025 року позивач ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , мотивуючи його тим, що 25 січня 2024 року між Товаристом з обмеженою відповідальністю "СТАР ФАЙНЕНС ГРУП" (далі - Первісний кредитор, ТОВ "СТАР ФАЙНЕНС ГРУП") та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22869-01/2024 (далі - Кредитний договір). Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки, про що свідчить п. 8 Кредитного, договору, адреса, реквізити та підпис сторін. За умовами Кредитного договору, Товариство надало Клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а Клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором. Приймаючи умови Кредитного Договору, Клієнт підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п.п. 7.6 п .7 Кредитного договору). 28.05.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Позивачем укладено Договір факторингу № 28052024, у відповідності до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» Права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 28052024 від 28.05.2024 (витяг з Реєстру боржників додається), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача. З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 29.04.2024 Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄДПБ» за кредитним договором 22869-01/2024 в розмірі 34500 грн., з яких: 10000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 24500 грн. - сума заборгованості за відсотками. Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь суму заборгованості за Кредитним договором №22869-01/2024\~ від 25.01.2024 в розмірі 34500 грн., з яких: 10000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 24500 грн. - сума заборгованості за відсотками, та понесені судові витрати. Ухвалою судді від 24.06.2025 відкрито провадження у справі, розгляд її призначено у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін на на 11 год. 00 хв. 20 серпня 2025 року. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак у позовній заяві зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги, не заперечує проти заочного розгляду справи та просить проводити розгляд справи у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи в порядку ст.ст.128-131 ЦПК України повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи, заперечень щодо розгляду справи у спрощеному провадженні та відзиву не подавав. У відповідності дост. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом ухвалено провести заочний розгляд справи. З викладених обставин суд вирішує справу у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст.279 ЦПК України, з повідомлення сторін,за наявними у справі матеріалами. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов наступного висновку.\~ Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 610 ЦК України, передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, основані на договорі. Так, 25 січня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] був укладений Договір про надання фінансового кредиту №№22869-01/2024 з додатком №1, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 10000,00 грн. на строк 100 днів. Позика надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом. (а.с.6-8,11) Того ж дня відповідачем підписано шляхом використання одноразового ідентифікатора W2975 паспорт споживчого кредиту, в якому міститься інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти (а.с.10). 25 січня 2024 року через сервіс онлайн платежів iРay.ua на картковий рахунок № [NUMBER] було зараховано кошти у сумі 10000 гривень. Вказані вище обставини щодо укладення договору позики та надання фінансових кредитів підтверджуються копіями відповідних договорів, додатків до них, паспортів споживчого кредиту та листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №3426_250117131406 від 17 січня 2025 року. 28.05.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Позивачем укладено Договір факторингу № 28052024, відповідно до умов якого за твердженнями позивача до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №№22869-01/2024\~ від 25.01.2024 (а.с.12-16) Згідно акту прийому-передачі реєстру Прав вимоги за договором факторингу №22869-01/2024\~ від 25.01.2024, ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передало, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло Реєстр Боржників (а.с.17). Однак вказаний Акт не містить кількості боржників та загальної суми заборгованості. До позовної заяви ТОВ «ФК «ЄАПБ» було надано витяг з реєстру боржників до договору факторингу №22869-01/2024\~ від 25.01.2024, щодо передання права вимоги відносно боржника [PERSON] , номер кредитного договору №22869-01/2024, в сумі 34500,00 грн., з яких: 10000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 24500,00 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 19). Витяг з реєстру не містить підписів уповноважених осіб клієнта та фактора, засвідчений лише особою, яка сформувала цей витяг. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів (квитанції, платіжного доручення) про перерахунок коштів ТОВ «СТАРФАЙНЕНС ГРУП» на рахунок [PERSON] в сумі 10000,00 грн.. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Кредитний договір, як і договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірі, що передбачений договором кредиту №22869-01/2024\~ від 25.01.2025 року, а відповідач ці кошти отримала. Отже в матеріалах справи відсутні достовірні та достатні докази на підтвердження заявленої позивачем вимоги про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №№22869-01/2024\~ від 25.01.2025 року у розмірі 10000 грн. Відтак в задоволенні позову необхідно відмовити. За таких обставин справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно до ч.1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позивач сплатив судовий збір при подачі позову і йому в задоволенні позову відмовлено, то відповідно такі судові витрати позивачу не відшкодовуються та покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed