Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з заявою про видачу обмежувального припису, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] строком на шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в її приватній власності за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з заявницею, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] перешкоджати заявниці [PERSON] користуватися своїм майном, що є її особистою приватною власністю, та усунути перешкоди для користування таким; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу [PERSON] , переслідувати її та в будь який спосіб спілкуватись з нею; заборонити [PERSON] наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання заявниці [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування поданої заяви зазначає таке. Заявниця разом з матір`ю [PERSON] та сестрою [PERSON] спільно володіють та користуються своєю власністю - житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Порядок користування визначений окремим договором від 28.09.2016.Раніше з ними проживав і її батько, [PERSON] , який після розлучення з матір`ю повинен був виселитися з будинку але цього не зробив. [PERSON] постійно не проживає з нами але й перешкоджає їй законно користуватися своїм майном, не даючи доступу до частини житла, навісивши по декілька замків на всі двері (на вхідні двері до житла з вулиці, на погріб і горище). [PERSON] постійно свариться, ображає, принижує її як матір, чинить насильство як фізичне так і психологічне. Під час спільного проживання з [PERSON] склалися між ними ворожі стосунки, з боку [PERSON] є неповага як до дочки, оскільки він постійно принижує , глумиться з неї, висловлюється нецензурною лайкою, маніпулює, звинувачує її, засуджує її право на думку і висловлення., обумовлює її перед сусідами. Між ними постійні сварки, відсутнє взаєморозуміння, з цього приводу неодноразово викликалася поліції. 12.07.2025 між ними сталася сутичка, так як [PERSON] приїхав на автомобілі марки Volkswagen (д.н.з. [NUMBER] ), в якій сиділа якась жінка і заявив, що буде жити з нею у її частині будинку. Нахабно зірвав замок на воротах і збирався заїхати у подвір`я. Після чого заявниця викликала поліцію. Як наслідок , працівниками поліції був складений тимчасовий терміновий заборонний припис стосовно кривдника № 490377, яким зобов`язали [PERSON] залишити місце проживання постраждалої [PERSON] терміном на 5 днів. Після цього заявниця окремо звернулася до поліції із заявою. На даний час іде розгляд заяви. Діти заявниці також бояться [PERSON] , бо він проявляє агресію навіть в їх присутності. При появі останнього 12.07.2025 неповнолітній син заявниці ховався у хаті, бо раніше вже чув сварки [PERSON] . Залякування її з боку [PERSON] в присутності дітей є порушенням законодавства, яке захищає дітей від домашнього насильства. Так як [PERSON] відносився безвідповідально до утримання будинку (точніше взагалі не брав ніякої участі) та жодного разу за останні 10 років не оплачував комунальні послуги, заявниця змушена була зняти його з реєстрації, у відповідь на що отримала погрози з його боку. Присутність [PERSON] є небезпечна для її життя і здоров`я, а також для її дітей, мами, оскільки в її присутності остання зазнавала фізичного і психологічного насилля від колишнього чоловіка. [PERSON] також неодноразово погрожував фізичною розправою і її та кидався битися. Таким чином, вважає, що є особою, яка зазнала домашнього насильства. Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства [PERSON] заявниця просить застосувати обмежувальний припис у вигляді: заборони перебувати [PERSON] на її подвір`ї і в її будинку; заборони [PERSON] наближатися до місця її проживання на відстань 100 метрів; заборони [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати її як постраждалу особу якщо вона за власним бажанням буде перебувати у місці невідомому [PERSON] ; заборони переслідувати її та в будь який спосіб спілкуватися з нею; заборони [PERSON] вести листування, телефонні переговори із заявницею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06.08.2025 відкрито провадження, призначено до розгляду. Заявниця [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся, за правилами ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Судом встановлено та підтверджується встановленими в судовому засіданні обставинами, що згідно договору дарування житлового будинку від 28.09.2016, посвідченого приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Лагутінською Л.П. зареєстрованого в реєстрі № 747 та договору дарування земельною ділянкою від 28.09.2016 посвідченого приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Лагутінською Л.П. зареєстрованого в реєстрі № 749 [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] є власниками житлового будинку [ADDRESS] . На даний час заявниця [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] та сестрою [PERSON] , [INFO] проживають та користуються власністю: житловим будинком по [ADDRESS] та земельною ділянкою згідно договору про порядок користування житловим будинком від 28.09.2016, зареєстрованого в реєстрі № 751. Раніше з ними проживав і її батько, [PERSON] , який після розлучення батьків повинен був виселитися з будинку, але цього не зробив. Протягом останніх 10 років не проживав але перешкоджав законно користуватися їх майном, не даючи доступу до частини свого житла,. навісивши по декілька замків на всі двері (на вхідні двері до житла з вулиці, на погріб і горище). [PERSON] постійно свариться, ображає, принижує її як матір, чинить насильство як фізичне так і психологічне. Під час спільного проживання з [PERSON] склалися між ними ворожі стосунки, з боку [PERSON] є неповага як до дочки, оскільки він постійно принижує , глумиться з неї, висловлюється нецензурною лайкою, маніпулює, звинувачує її, засуджує її право на думку і висловлення., обумовлює її перед сусідами. Між ними постійні сварки, відсутнє взаєморозуміння, з цього приводу неодноразово викликалася поліції. Відповідно до повідомлення про скасування декларування/реєстрації/зняття із залекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи [PERSON] , [INFO] знято із задекларованого/зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Як свідчать матеріали справи, заявниця [PERSON] зверталася до поліції з приводу дій її батька [PERSON] щодо неї. Відповідно до термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 490377 від 12.07.2025 виданий ІСРПП ВП1 ЧРУП ГУНП В Черкаській області [PERSON] [PERSON] , [INFO] винесено терміновий заборонний припис (а.с.10). Згідно талону-повідомлення єдиного обліку № 5155 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію 14.07.2025 заявниця, [PERSON] звернулася до поліції з заявою про прийняття міри , щодо неправомірних дій гр. [PERSON] . З метою запобігання вчинення [PERSON] домашнього насильства, заявниця звернулась до суду з даною заявою та просить винести обмежувальний припис відносно [PERSON] . Надаючи оцінку доводам учасників справи та встановленим обставинам спірних правовідносин суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ч 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. У разі порушення кримінального провадження у зв`язку з вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України. Згідно із ч. 3 ст. 26 Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19. Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Отже, заявниця довела перед судом про те, що відносно неї вчинялося психологічне та фізичне насильство. Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі за №756/3859/19 зроблено висновок про те, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Відповідно до преамбули Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» його мета саме у запобіганні та протидії домашньому насильству. При цьому важливою є і встановлена послідовність двох зазначених завдань. Обмежувальний припис визначений у цьому законі як один з інструментів досягнення відповідних завдань. Метою реалізації обмежувального припису в межах ЦПК України є саме реалізація тимчасової перестороги, тимчасового заходу захисту на підставі оцінки ризиків здійснення домашнього насильства або його повторення. Це відповідає висновку, зробленому Верховним Судом у постанові від 05.09.2019 у справі №756/3859/19. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як наголошує ч.2 ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису. Тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. У постанові Верховного Суду від 28.04.2020 у справі за №754/11171/19 зазначено, що при вирішенні питання щодо застосування обмежувального припису суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.97, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. ЄСПЛ у різних справах постановив, зокрема, що якщо особа висуває небезпідставну скаргу щодо повторюваних актів домашнього насильства над нею чи інших видів знущання, якими б незначними не були окремі епізоди, національні органи влади зобов`язані оцінити ситуацію загалом, у тому числі й загрозу продовження аналогічних подій. Серед іншого, ця оцінка має належним чином враховувати особливу вразливість потерпілих, які часто емоційно, економічно чи іншим чином залежать від своїх нападників, а також психологічний ефект, який може мати загроза повторного знущання, залякування та насильства на повсякденне життя потерпілого (mutatis mutandis, згадані рішення у справах «Хайдуова проти Словаччини», пункт 46, та «Ірина Смірнова проти України» (Irina Smirnova v. Ukraine), там само). Якщо встановлено, що конкретна особа була постійним об`єктом знущань, і є вірогідність продовження жорстокого поводження, окрім реагування на конкретні інциденти, органи державної влади повинні вжити належні заходи загального характеру для протидії основній проблемі та запобіганню майбутньому жорстокому поводженню (рішення у справі «Джорджевіч проти Хорватії», заява № 41526/10, пункти 92 і 93 та 147-149, ЄСПЛ 2012, та згадане рішення у справі «Ірина Смірнова проти України» (Irina Smirnova v. Ukraine), там само). До того ж у контексті статті 2 Конвенції Суд зазначав, що у справах про домашнє насильство права нападників не можуть переважити права потерпілих, зокрема, на фізичну та психічну недоторканість (mutatis mutandis, згадані рішення у справах «Опуз проти Туреччини» (Opuz v. Turkey), пункт 147, та «Талпіс проти Італії» (Talpis v. Italy), пункт 123). За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що заявник обґрунтовано звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявник дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а його кривдником є заінтересована особа. На підставі досліджених доказів, які підтверджують факт застосування психологічного та фізичного насильства, свідчать що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними. Тож, у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінюючи сам вид насильства (психологічне та фізичне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про задоволення заяви про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] , а саме щодо строку дії такого - 6 місяців. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та

Outcome: approved