Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 27 червня 2025 року у цивільній справі №338/571/25 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, ухвалено: в порядку поділу спільного майна подружжя залишити у власності [PERSON] , [INFO] , транспортний засіб марки «Toyota», модель «Land Cruiser 120», д.н.з. [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 360245,00 (триста шістдесят тисяч двісті сорок п`ять) гривень за рахунок компенсації вартості її частки у спільному майні та 3602,45 грн сплаченого судового збору. 06 червня 2025 року представник позивачки [PERSON] адвокат Либовка Анна Володимирівна звернулася в суд з заявою, в якій просить ухвалити додаткове рішення у справі №338/571/25 про стягнення з відповідача на користь позивачки 21000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу. На обґрунтування заяви представник позивачки зазначила, що у зв`язку з розглядом вищевказаної справи позивачкою понесені судові витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 21000 грн, що підтверджується копією акта приймання наданих послуг від 01.07.2025 року за Додатком №1 до Договору про надання правової допомоги №54-2025 від 10.04.2025 року. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, у поданій заяві представник позивачки просила проводити розгляд заяви у їх відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився про час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши заяву та додані до неї документи, матеріали цивільної справи, суд дійшов таких висновків. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При ухваленні рішення від 27 червня 2025 року у справі №338/571/25 суд не вирішив питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу. У позовній заяві позивачкою було вказано, що у зв`язку із розглядом справи нею будуть понесені судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу адвоката орієнтовно в розмірі 17000 грн. В судовому засіданні її представник повідомила суд, що докази понесених її довірителем витрат на професійну правничу допомогу будуть надані суду в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України. Частина 2 ст. 141 ЦПК України визначає, що судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови у позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із вимог ст. 137 ЦПК України. Так, згідно з ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~ \~ \~ \~Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 27 червня 2025 року у цивільній справі №338/571/25 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжжя. Представником позивачки до заяви\~про ухвалення додаткового рішення долучено копію акта приймання наданих послуг від 01.07.2025 року за Додатком №1 до Договору про надання правової допомоги №54-2025 від 10.04.2025 року, відповідно до якого загальна сума витрат на оплату допомоги адвоката складає 21000 грн. Матеріалами справи підтверджується, що адвокат Либовка А.В. на підставі ордера від 25.04.2025 року надавала [PERSON] правничу допомогу на підставі договору про надання правничої допомоги №54-2025 від 10.04.2025 року. Також представником позивачки надано орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу 17000 грн. Сума гонорару адвоката повинна бути такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціні позову. Для правильного визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Приймаючи додаткове рішення суд враховує правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, зроблений в постанові від 15.06.2021 року у справі № 159/5837/19 про те, що відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на таку допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також, що п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19; Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 2 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 3 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. \~ \~ \~ \~Враховуючи те, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна задоволено, позивачкою під час розгляду справи №338/571/25 понесено витрати на правничу допомогу адвоката, то такі витрати підлягають стягненню з відповідача. Разом з тим, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо). На переконання суду, стороною позивача завищено розмір судових витрат за надані послуги з правової допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Беручи до уваги викладене, суд вважає, що вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 7000 грн, що буде співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Outcome: partial