Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» звернулося до суду із позовом до\~\~ [PERSON] , [PERSON] , про визнання фраудаторних правочинів недійсними, яким просить: - визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 05 березня 2021 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] за яким продано житловий будинок та земельну ділянку за адресою: село Лісопотік Яворівського району Львівської області, припинити право власності [PERSON] на житловий; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №56956718, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Онищак Н.М. від 05.03.2021, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності/довірчої власності номер 40864976 за [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . - припинити право власності [PERSON] , номером запису про право власності: 40865414 на земельну ділянку, кадастровий номер 4625889200:07:001:0149 за адресою: [ADDRESS] ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №56956718, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Онищак Н.М. від 05.03.2021, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності/довірчої власності номер 40865114 за [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 4625889200:07:001:0149. - визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05 березня 2021 року, що укладений між [PERSON] за яким продано земельну ділянку площею 0,0053, розташовану за адресою: село Лісопотік Яворівського району Львівської області, кадастровий номер: 4625889200:07:001:0150; припинити право власності [PERSON] номером запису про право власності: 40865573 на земельну ділянку, кадастровий номер 4625889200:07:001:0150; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №56957376, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Онищак Н.М. від 05.03.2021, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності/довірчої власності номер 40865573 за [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 4625889200:07:001:0150. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що між ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», що у зв`язку з внесенням змін до статутних документів, пов`язаних із зміною 15.08.2018 змінило назву на Акціонерне товариство «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] 13 липня 2017 року було укладено договір про встановлення кредитного ліміту № 26250040688105 (Кредитний договір). Однак, зобов`язання за кредитними договорами [PERSON] виконані не були. У зв`язку з порушенням зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, у грудні 2020 року Банк звернувся до Сихівського районного суду м. Львова з позовом про стягнення заборгованості Заочним рішенням від 24.05.2021 у справі № 464/7392/20 стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором № 26250040688105 від 13 листопада 2017 року в розмірі 446 570,08 грн та 6 698,55 грн судового збору. Ухвалою від 17.09.2021 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. Апеляційна скарга не подавалась. На виконання вищевказаного рішення, 21.10.2021 було видано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання приватному виконавцю Шелінській Ю.А., відкрито ВП № 67947493. З листа приватного виконавця Шелінської Ю. А. від 24.01.2024 № 5353 вбачається, що станом на 24.01.2024 рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24.05.2021 у справі № 464/7392/20 не виконано, майно, на яке можливо звернути стягнення у боржника [PERSON] відсутнє. Також, з вказаного листа убачається, що приватним виконавцем за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що боржник після того як АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» звернувся до неї з позовом про стягнення заборгованості, достовірно знаючи про невиконані кредитні зобов`язання, з метою ухилення від виконання своїх грошових зобов`язань перед АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», 05.03.2021 здійснила відчуження свого нерухомого майна, а саме двох земельних ділянок та житлового будинку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, після того, як у грудні 2020 року Банк звернувся з позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] , остання, достовірно знаючи про факт існування невиконаного зобов`язання перед Банком, з очевидною метою приховати своє нерухоме майно від звернення на нього стягнення, вчинила фраудаторні правочини щодо відчуження свого будинку та двох земельних ділянок. Більше того, звертає на себе увагу той факт, що за договором купівлі-продажу №530 від 05.03.2021 було відчужено будинок та земельну ділянку за ціною 691 400,00 грн, що перевищувало суму боргу перед АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО». Однак, отримавши ці кошти, [PERSON] не вчинила жодних дій на погашення боргу, що беззаперечно доводить наміри та факт ухилення останньої від виконання своїх кредитних зобов`язань і укладення фраудаторних правочинів на шкоду кредитору. 13.01.2024 суддею Яворівського районного суду Львівської області задоволено заяву представника АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО", вжито заходи забезпечення позову - накладено арешт на житловий будинок, на земельну ділянку кадастровий номер 4625889200:07:001:0149 та на земельну ділянку кадастровий номер 4625889200:07:001:0150, що у село Лісопотік, Яворівський район, Львівська область. Заборонено державним реєстраторам, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо майна. Ухвалою судді від 05.02.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження та призначено судове засідання. 29.05.2024 відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позов, яким заявлені вимоги заперечила обґрунтувавши наступним. 05.03.2021 було укладено спірні договори купівлі-продажу. Майно було придбано у власність оплатно і на даний час, як із самого моменту придбання, використовується покупцем як новим власником за призначенням. Так, до огляду з ріелтором земельних ділянок та житлового будинку, [PERSON] з продавцем не були знайомі. А для отримання коштів на придбання спірного будинку разом із земельними ділянками [PERSON] продала належний їй дерев`яний будинок разом із земельною ділянкою, на якій він розташований у с.м.т.Брюховичі та придбала житловий будинок у селі Лісопотік, що свідчить про реальну купівлю-продаж нерухомого майна. Пошуки будинку здійснювались за допомогою агентства нерухомості. Продаж було здійснено представником продавця за довіреністю. Тобто зазначений договір являв собою реальне волевиявлення сторін. \~ \~ \~ \~Отримавши кошти за продаж нерухомості , що в рази перевищували борг, [PERSON] мала можливість оплатити борг. Продаж було вчинено до постановленого Сихівським районним судом м.Львова рішення від 24.05.2021 про стягнення з [PERSON] на користь АТ " Банк кредит Дніпро " боргу. Жодного забезпечення позову на момент відчуження нерухомого майна не було. Вона як добросовісний набувач майна не несе відповідальності за борги [PERSON] і не повинна відповідати за її дії. Також, перед придбанням житлового будинку, вони з чоловіком звернулась до Агенства нерухомості "ЛАН", яким було запропоновано різні об`єкти, свій вибір вони зупинили на тому, що був придбаний. В день погодження купівлі будинку та земельної ділянки ними було підписано з агентством нерухомості Договір про надання посередницьких послуг для забезпечення інтересів агентства отримати свої комісійні та укладено Договір про попередні умови купівлі продажу. [PERSON] зазначила, що позивачем не було доведено фіктивності правочину. Викладене вище свідчить про те, що відсутні правові підставі для задоволення позовних вимог. Представник АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» 03.06.2024 направив відповідь на відзив. Вказав, що за договором купівлі-продажу №530 від 05.03.2021 було відчужено будинок та земельну ділянку, продаж було здійснено за ціною 691 400,00 грн, що перевищувало суму боргу перед банком. Однак, отримавши ці кошти, [PERSON] не направила їх на погашення існуючого боргу, що беззаперечно доводить наміри та факт ухилення [PERSON] від виконання своїх кредитних зобов`язань і укладення фраудаторних правочинів. Звернув увагу суду на ту обставину, що договором про попередні умови купівлі-продажу квартири від 08.02.2021, який надано відповідачем [PERSON] , сторони встановили ціну нерухомого майна у розмірі 2 296 000,00 грн, що набагато перевищує ціну, за яку було продано нерухоме майно за оспорюваними договорами. Такі обставини, можуть свідчити також про недобросовісність сторін, яка виявилася в умисному зменшенні вартості майна, задля можливого зменшення оподаткування, що також додає негативної характеристики відповідачам. Тобто [PERSON] відчужуючи належне їй на праві власності нерухоме майно, усвідомлювала про наявність своїх зобов`язань фінансового характеру перед АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та заздалегідь передбачаючи існування негативних наслідків для себе у випадку виконання судового рішення щодо стягнення з неї заборгованості, шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно. Також відповідач не позбавлена можливості звернутися із відповідним позовом до [PERSON] про повернення сплачених за майно коштів. Натомість, у разі залишення цього майна у власності [PERSON] кредитор втратить можливість задовольнити свої вимоги до [PERSON] , оскільки інше майно, за рахунок якого можна вчинити дані дії, відсутнє, що ставить позивача АТ Банк Кредит Дніпро у більш невигідне становище, ніж [PERSON] . Таким чином, вищевказані обставини доводять той факт, що правочини щодо відчуження будинку та земельних ділянок є фраудаторними та підлягають визнанню недійсними задля захисту права АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові та письмовій відповіді на відзиви. Просив заявлені вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник\~ [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили, просили відмовити у його задоволенні, надавши пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов. [PERSON] звернула увагу на те, що позивач отримав рішення суду про стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості, однак з невідомих причин не виконував його. На момент укладення договору купівлі-продажу, записів про обтяження спірного майна в реєстрі не було, а тому відповідач є добросовісним набувачем. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що між ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», яке у зв`язку із внесенням змін до статутних документів, пов`язаних із зміною 15.08.2018 змінило назву на АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», та [PERSON] 13.07.2017 було укладено договір про встановлення кредитного ліміту № 26250040688105 (Кредитний договір). Заочним рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 24.05.2021 у справі № 464/7392/20 позов АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» було задоволено повністю, стягнуто з [PERSON] на користь АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» заборгованість за кредитним договором № 26250040688105 від 13.11.2017 в розмірі 446 570,08 грн та 6 698,55 грн судового збору. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 17.09.2021 у справі № 464/7392/20 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24.05.2021 року у справі № 464/7392/20 залишено без задоволення. З листа приватного виконавця Шелінської Ю.А. від 24.01.2024 № 5353 убачається, що на виконанні перебуває виконавче проваження ВП № 67947493 з присусого виконання виконавчого листа № 464/7392/20 виданого 21.10.2021. Станом на 24.01.2024 рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24.05.2021 року у справі № 464/7392/20 не виконано, майно, на яке можливо звернути стягнення у боржника [PERSON] відсутнє. Також, приватним виконавцем повідомлено стягувача, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що боржник [PERSON] 05.03.2021 здійснила відчуження свого нерухомого майна, а саме двох земельних ділянок та житлового будинку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Судом установлено, що на підставі договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 30.12.2020, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального Коцюруба Л.Я., продавець [PERSON] передала у власність, а покупець [PERSON] прийняла у власність земельну ділянку та житловий будинок [ADDRESS] . 08.02.2021 між [PERSON] та агенцією нерухомості «ЛАН» укладено договір про надання посередницьких послуг. В той же час судом установлено, що між представником продавця [PERSON] та [PERSON] , як покупцем, був укладений Договір про попередні умови купівлі-продажу квартири від 08.02.2021 за умовами якого продавець ствердила про намір продати, а покупець придбати належне продавцю майно (квартиру) вартість якої складає 82000 дол. в [ADDRESS] . Згодом, згідно з договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 05.03.2021, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Онищак Н.М., реєстровий номер 530, представник продавця [PERSON] від імені [PERSON] передала у власність, а покупець [PERSON] прийняла у власність житловий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований, за адресою: [ADDRESS] . За домовленістю сторін цей продаж вчинено за 691400 ,0 грн. Згідно з договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.03.2021, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Онищак Н.М., реєстровий номер 534, представник продавця [PERSON] від імені [PERSON] передала у власність, а покупець [PERSON] прийняла у власність земельну ділянку площею 0,0053, розташовану за адресою: село Лісопотік Яворівського району Львівської області, кадастровий номер: 4625889200:07:001:0150, вартість земельної ділянки склала 4240,00 грн. Право власності було зареєстровано в Реєстрі речових прав на нерухоме майно, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер №56956718, №56957376, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 3632399321. На підтвердження дійсності намірів придбати нерухомість у власність та вступу в управління майном [PERSON] долучено до матеріалів справи копію Акту перевірки димових каналів від 26.04.2021 та копія витягу з протоколу повірки побутового лічильнику газу буд. [ADDRESS] . Звертаючись до суду з цим позовом, представник АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» просив визнати недійсними договір купівлі-продажу від 05.03.2021, посилаючись на недобросовісність дій відповідачів, оскільки відчуження належного боржнику майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на її майно як боржника, стверджував про фраудаторність наведеного правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, під правочином розуміються дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Частиною 1 ст. 203 ЦК України, встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч.5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Уст.\~204\~ЦК України передбачено, що правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України, є підставою недійсності правочину. Правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що обумовлювалися цим правочином, є фіктивним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами (ст. 234 ЦК України). Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин формально і заздалегідь знаючи, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним. При фіктивному правочині у сторін такого правочину відсутній намір створити ті правові наслідки, які задекларовані у правочині. Тобто волевиявлення учасників правочину не відповідає їх дійсній волі. Ознаками фіктивності договору є: наявність зовнішньої форми правочину, що фіксує удавані наміри сторін; відсутність у сторін дійсного наміру створити наслідки, які зумовлювалися у цьому правочині. Тобто має місце лише імітація правочину, а у діях сторін, що імітують правочин, відсутня головна ознака правочину - спрямованість на встановлення, припинення або іншу видозміну цивільних правовідносин. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним (фіктивним), повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, діяли умисно, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України: від 24 вересня 2014 року у справі № 6-116цс14; від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14; від 09 серпня 2017 року у справі № 6-2690цс16. Вказані правові висновки у подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від03 липня 2019 рокуу справі № 369/11268/16-ц, провадження\~№ 14-260цс19. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц, провадження № 14-260цс19, зроблено висновок, що «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 ст.3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя ст. 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст. 228 ЦК України». Тобто Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц, провадження № 14-260цс19, сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину як: - фіктивного (ст. 234 ЦК України); - такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (ст.3,13 ЦК України); - такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга ст. 228 ЦК України). Отже, з урахуванням наведених вище обставин справи при оспорюванні кредитором фраудаторних правочинів (вчинених на шкоду кредитору) слід розмежовувати такі підстави для оспорення як фіктивність (ст. 234 ЦК України) та вчинення правочину всупереч принципу добросовісності й недопустимості зловживанням правом (ст.\~3,\~13 ЦК України). Кваліфікація правочину як фіктивного виключається, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав; натомість для кваліфікації фраудаторного правочину як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (ст.\~3,\~13 ЦК України) не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна. Таке правозастосування узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові КЦС ВС від 06.11.2024 у справі № 370/1104/22, які суд в силу вимог ч.4ст.\~263\~ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Суд виходить із того, що правочин, вчинений боржником у період виникнення у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину як такого, що вчинений боржником на шкоду кредиторам. В постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 501/1857/18 (провадження № 61-9514св22) вказано, що фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору. ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах. Згідно з правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22.11.2023 у справі № 369/14427/19, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумніву частині його добросовісності та набувати ознак фраудаторного правочину. У той же час, добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої ст. 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість. У постановах Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17, від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18, від 03 березня 2020 року у справі № 904/7905/16, від 26 травня 2020 року у справі № 922/3796/16, від 17 вересня 2020 року у справі № 904/4262/17 виснувано, що «з конструкції частини третьої ст.13\~ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом». Системно проаналізувавши матеріали справи, доводи сторін, суд констатує, що не будь-який договір укладений в період наявності у боржника зобов`язань перед кредитором, автоматично являється фраудаторним. Суд вважає, що підтримання судом такої правової позиції автоматичності фраудаторності, фактично може призвести до нівелювання, обмеження правомочностей власника майна, непропорційного втручання кредитора в права боржника. У будь-якому випадку, суд зобов`язаний надавати правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, у тому числі досліджувати зміст оспорюваного правочину на предмет наявності ознак фраудаторності, наявності умислу у сторін. Так, позивачем не надано жодних доказів того, що [PERSON] уклала чи мала намір укласти з АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» самостійний договір, яким було б забезпечено виконання зобов`язань останньої за кредитним договором № 26250040688105. Майно було відчужене [PERSON] до ухвалення рішення Сихівського районного суду міста Львова від 24.05.2021 у справі № 464/7392/20, яким з останньої стягнуто на користь АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» заборгованість за кредитним договором № 26250040688105 від 13.11.2017 в розмірі 446 570,08 грн та 6 698,55 грн судового збору. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20). Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19). Суд зазначає, що оспорювані договіри купівлі-продажу від 05.03.2021 є оплатними. Згідно з п. 2.1 договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 05.03.2021,\~ реєстровий\~номер 530,\~продаж житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, за адресою: [ADDRESS] , за домовленістю сторін було вчинено за 691400 ,0 грн. Представник продавця [PERSON] від імені [PERSON] своїм підписом підтвердила отримання повного розрахунку за продане нерухоме майно до підписання цього договору. Згідно з п. 3.1 вказаного договору стверджує, що: - житловий будинок та земельна ділянка належить [PERSON] , та є спільним майном подружжя; - житловий будинок та земейьна ділянка до цього часу нікому іншому не продані, не подаровані, в спорі, під забороною, в податковій заставі не перебувають, прав щодо них у третіх осіб немає. Представник Продавця довів до відома Покупця, а Покупець прийняла до уваги, що на момент продажу житлового будинку малолітні та неповнолітні діти не мають право користування цим будинком, в будинку немає осіб, які б проживали без реєстрації, про що подана задва Продавця, зі змістом якої ознайомлений Покупець, а також те що в 2021 році нерухоме майно відчужує вперше. Згідно з п. 2.1 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.03.2021,\~ реєстровий\~номер 534,\~продаж земельної ділянки 4625889200:07:001:0150, за адресою: село Лісопотік Яворівського району Львівської області, а домовленістю сторін було вчинено за 4240,0 грн. Представник продавця [PERSON] від імені [PERSON] своїм підписом підтвердила отримання повного розрахунку за продане нерухоме майно до підписання цього договору. Згідно з п. 3.1 вказаного договору представник продавця стверджував, що земельна ділянка є спільним майном подружжя [PERSON] ; - внаслідок продажу земельної ділянки не порушуються права та законні інтереси інших осіб; - земельна ділянка вільна від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб;- земельна ділянка до цього часу нікому іншому не продана, не подарована, не відчужена іншим способом, не заставлена, в спорі і під забороною відчуження та арештом не знаходиться; - земельна ділянка виділена не за рахунок земельних паїв; - що внаслідок продажу цієї земельної ділянки не порушуються права та законні інтереси інших осіб. Надаючи правову оцінку добросовісності сторін, суд констатує наступне. Відповідачі по справі продавець [PERSON] та покупець [PERSON] не є родичами або пов`язаними особами, доказів цьому матеріали справи не містять, як ствердила [PERSON] відповідачі між собою знайомі не були. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформованої Онищак Н.М., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, 05.03.2021, інформація про обтяження, іпотеки, інші речові права стосовно вищевказаних об`єктів нерухомого майна, а також стосовно продавця відсутня (п. 3.2 оспорюваних договорів). Дослідженням наданих [PERSON] доказів, зокрема копії Акту перевірки димових каналів від 26.04.2021 та копія витягу з протоколу повірки побутового лічильнику газу, судом установлено, що укладений сторонами договори купівлі-продажу спрямовані на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним. Матеріали справи не міститься жодних доказів, які б свідчили про те, що спірні договори купівлі-продажу були укладені виключно з метою ухилення від виконання боргових зобов`язань [PERSON] . Тому, враховуючи доводи викладені представником позивача у позові та у відповіді на відзив, долучені письмові докази, зважаючи на норми чинного законодавства та обґрунтування зазначене у відзиві на позовну заяву суд вважає, що в даній справі відсутня сукупність критеріїв для кваліфікації спірних договорів купівлі-продажу нерухомого майна, як фраудаторних. Суд вважає за необхідне зазначити, що за обставин більш складних юридичних ситуацій, зокрема у випадку коли іпотека існує, однак в реєстрі відсутні відомості про неї, судова практика рухається шляхом захисту прав добросовісних набувачів. Наприклад, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) Велика Палата Верховного Суду доволі чітко зазначила, що добра совість враховується при набутті права на майно. Відсутність в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень зумовлює такий суровий наслідок для іпотекодержателя, як припинення права іпотеки (див.: постанову Верховного Суду від 18 вересня 2024 року у справі № 760/28654/18 (провадження № 61-13639св23) та інші). Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (див.: пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19)). Заперечуючи проти відзиву на позов, позивач не спростував добросовісності\~\~ [PERSON] на час набуття нею права власності на спірне майно. З огляду на викладене, фраудаторність правочинів\~-\~договорів купівлі-продажу від 05.03.2021, посвідченого приватнимнотаріусом Онищак Н.М.,зареєстрованих за №530 та534, не знайшла своє підтвердження матеріалами справи, а тому відсутні правові підстави для визнання їх недійсними у судовому порядку. Також, враховуючи відмову у визнанні недійсними договорів купівлі-продажу, відсутні правові підстави для задоволення похідних позовних вимог про скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності. Враховуючи відмову у задоволенні позову, судові витрати, в силу ч.1\~ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача. Відповідно до ч. 9 ст.158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed