Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

У лютому 2023 року до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою звернувся [PERSON] , у якій з урахуванням заяв про заяв про збільшення розміру позовних вимог просив стягнути з [PERSON] 6 804 923,46 грн. збитків, 3034646,00 грн. інфляційних втрат та 715992,60 грн. три проценти річних, а всього 10 555 562 грн. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2025 р. позов задоволено повністю. У справі представництво інтересів позивача [PERSON] в суді здійснював адвокат Леськов В.П. на підставі договору про надання правничої допомоги від 23 вересня 2023 р. та додатку №2 до нього - протоколу погодження договірної ціни від 23 січня 2023 року. 15 квітня 2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Леськов В.П. подав заяву про стягнення судових витрат. 23 червня 2025 року представник позивача Леськов В.П. звернувся до суду з клопотанням про долучення доказів щодо витрат на професійну правову допомогу та постановлення додаткового судового рішення з цього питання. До клопотання надано договір про надання правничої допомоги від 23 вересня 2022 р. з додатком № 2 - протоколом погодження договірної ціни від 23 січня 2023 р. до договору про надання правничої допомоги від 23 вересня 2022 р., рахунок від 20 червня 2025 на оплату послуг за договором про надання правничої допомоги від 23 вересня 2022 р., акт приймання-передачі правничих послуг від 20 червня 2025 року. Згідно з детальним описом наданих правничих послуг, наведеним в рахунку від 20 червня 2025 року на оплату послуг за договором про надання прав правничої допомоги від 23 вересня 2022 р., протоколом погодження договірної ціни від 23 січня 2023 р. до вказаного договору, адвокат Леськов В.П. просив постановити додаткове рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 110 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 14 липня 2025 р. представник відповідача [PERSON] адвокат Власюк К.П. звернулась до суду з заявою про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, зазначаючи про те, що до позовної заяви позивач не включив у попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат витрати пов`язані з розглядом справи, а, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, а також не надав докази сплати позивачем послуг із надання йому правової допомоги у зв`язку з розглядом даної справи № 757/8848/23-ц. 12 серпня 2025 року до суду надійшли заперечення представника відповідача [PERSON] - адвоката Власюк К.П. заперечення щодо клопотання про постановлення додаткового судового рішення у справі № 757/8848/23-ц про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу та долучення доказів таких витрат, які позивач поніс чи має понести у даній справі. У запереченнях адвокат Власюк К.П. додатково до наведених у заяві від 14 липня 2025 р. обґрунтувань зазначала про те, що стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу поставить відповідача у скрутне фінансове становище огляду на стягнуті суми коштів в цій та інших судових справах. В судове засідання належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи відповідач та його представник не заявились, представник позивача подав заяву про розгляд заяви про постановлення додаткового рішення без його присутності та фіксації судового засідання. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За викладених обставин та відповідних тому норм процесуального законодавства суд приходить до висновку про розгляд заяви у відсутність нез`явившихся осіб, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Таким чином, в силу вимог ст. 270 ЦПК, а саме коротких строків та не обов`язкової участі сторін у вирішенні даного питання, суд вважає, що вказане питання можна вирішити за відсутності сторін, оскільки з метою захисту прав та інтересів усіх учасників справи судом було надано можливість надати свої письмові позиції щодо даної заяви. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі рішення. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судовим розглядом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2025 р. позов задоволено повністю, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 6 804 923,46 грн. збитків, 3034646,00 грн. інфляційних втрат та 715992,60 грн. три проценти річних, а всього 10 555 562 грн. З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача здійснювалось адвокатом Леськовим В.П., який звернувся до суду з заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням (частина перша статті 29 Закону). Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Аналогічні положення викладені в частинах першій, другій статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року) (далі - Правила адвокатської етики). Відповідно до частини третьої статті 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. З огляду на викладене суд зауважує, що правовідносини щодо домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах яких розглядаються питання щодо зобов`язання про сплату та строки сплати. Втручання суду у договірні відносини між адвокатом і клієнтом з питань визначення розміру гонорару чи його зменшення можливо лише за умови обґрунтованості та наявності доказів підтвердження невідповідності витрат фактично наданим послугам (постанови Верховного Суд від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19, від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17, провадження № 61-11991св20). Відповідно до договору про надання правничої допомоги від 23 вересня 2022 р. [PERSON] як замовник доручає, та адвокат Леськов В.П. як виконавець протягом дії даного договору приймає на себе зобов`язання надати замовнику за гонорар правничу (правову) допомогу, зокрема, здійснити захист прав та охоронюваних законом інтересів замовника, представництво інтересів замовника та надавати інші види правової допомоги з питань, що цікавлять замовника в порядку та на умовах, визначених даним договором, а замовник зобов`язується оплатити вартість надання правової (правничої ) допомоги, усі необхідні судові та інші пов`язані з виконанням завдання замовника витрати, а також компенсувати понесені виконавцем витрати, необхідні для виконання цього договору та надання правової допомоги. Конкретні завдання, щодо яких надається правнича допомога, визначаються у протоколі/ протоколах погодження договірної ціни, які є невід`ємною частиною даного договору (пункти 1.2, 3.1 договору). Відповідно до п.3.4 договору від 23 вересня 2022 р. підставою для оплати наданої правничої (правової) допомоги є підписані або схвалені сторонами на підставі рахунку з детальним описом виконаних робіт ( наданих послуг) та здійснених витрат акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг). Рахунок з детальним описом виконаних робіт (наданих послуг) та здійснених витрат замовник зобов`язаний оплатити не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту їх надання виконавцем. У протоколі погодження договірної ціни сторони можуть узгодити інший порядок оплати правничої (правової) допомоги, у тому числі передоплати. Протоколом від 23 січня 2023 р. погодження договірної ціни як додатком №2 до договору від 23 вересня 2022 р. позивач та його адвокат визначили конкретний вид правової допомоги, вартість послуг адвоката та строки її сплати: - правовий аналіз первинної документації щодо спірних правовідносин замовника з відповідачем [PERSON] , ознайомлення з документами державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо спірного нерухомого майна, їх вивчення, формування правової позиції та усне обговорення її з замовником, підготовка та подання до суду позовної заяви в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення збитків, заподіяних передачею [PERSON] без згоди [PERSON] як співвласника нежитлових приміщень №1, №2, №3 (групи приміщень №29) (в літ. «А»), за адресою: [ADDRESS] , (реєстраційний номер ДРРПНМ 2536345280000 ), у користування ТОВ «Інтероко», АТ «Міжнародний резервний банк» (АТ «Сбербанк»), ПАТ «Комерційний банк «Акордбанк» та привласнення через договори суборенди з третіми особами доходів від користування ТОВ «Інтероко», АТ «Міжнародний резервний банк» (АТ «Сбербанк»), ПАТ «Комерційний банк «Акордбанк» приміщеннями, представництво інтересів замовника у ТОВ «Інтероко», АТ «Міжнародний резервний банк» (АТ «Сбербанк»), ПАТ «Комерційний банк «Акордбанк» - встановлено фіксований гонорар адвоката в розмірі 30 000 грн.; - участь у судовому засіданні суду першої, апеляційної, касаційної інстанцій одного адвоката виконавця (за одну годину зайнятості адвоката), Підготовка адвокатських запитів, заяв, клопотань, відзивів, відповіді на відзив, заперечень, пояснень, апеляційної та касаційної скарг, інших заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань (за одну годину зайнятості адвоката) - передбачено погодинний гонорар адвоката у розмірі 4000 грн. за одну годину зайнятості адвоката У договорі застережно, що у випадку, якщо судове засідання не відбулось не з вини виконавця, замовник зобов`язаний сплатити виконавцю гонорар як за участь у судовому засіданні. Цивільний процесуальний закон визначає критерії, які необхідно застосовувати для визначення розміру витрат на правничу допомогу, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу у справі. Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України). Тобто визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд мають виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, а також виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, пункт 268; від 28 липня 1999 року у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, пункт 30). У правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 09 квітня 2019 року у справі № 826/2689/15, зазначено, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено. Під час розгляду питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд враховує визначені у договорі від 23.09.2022 р. умови щодо оплати послуг адвоката, встановлений у додатку №2 до договору (в протоколі погодження договірної ціни) розмір гонорару адвоката, а також виходить з розрахунку, наведеному в рахунку-фактурі від 20.06.2025 р. та підписаному 20.06.2025 р. позивачем і адвокатом Леськовим В.П. акті приймання-передачі правничих послуг з детальним описом наданих правничих послуг та їх вартості. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. З аналізу наведених норм вбачається, що компенсації підлягають не тільки витрати на підготовку заяв по суті справи, але й витрати на підготовку інших процесуальних документів, пов`язаних зі справою, у тому числі заяви про розподіл судових витрат, клопотання про долучення доказів на їх підтвердження. Саме такий підхід сформовано ЄСПЛ у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна та інші проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України». Отже, для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися, зокрема, критерієм неминучості витрат, тобто, необхідно встановити, чи були такі витрати необхідними. Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19 участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні. Такі етапи представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому паралельно вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час. З огляду на що суд вважає, що такі стадії, як прибуття до суду чи іншої установ та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта, і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі № 205/7293/19, провадження № 61-9067св23, від 09 серпня 2023 року у справі № 343/1227/21, провадження № 61-13171св22, від 18 квітня 2023 року у справі № 903/378/22, від 25 квітня 2023 року у справі № 910/21424/21. Аналогічній оцінці підлягає й час адвоката, витрачений на прибуття в судове засідання, яке фактично проведено не було з технічних підстав чи інших незалежних від учасників справи причин (надходженням сигналу повітряної тривоги, перебування судді в нарадчій кімнаті тощо). У матеріалах справи є докази вчинення представником позивача [PERSON] - адвокатом Леськовим В.П. дій щодо представництва клієнта, вказаних в актах, а саме: підготовки та подання позовної заяви, клопотань про витребування доказів, заяви про забезпечення позову, адвокатських запитів на адресу ПАТ «Комерційний банк «Акордбанк», ТОВ «Інтероко», явки у призначені судові засідання 18.07.2023 р., 12.02.2024 р., 01.05.2024 р., 21.05.2024 р., 10.09.2024 р., 16.09.2024 р., 02.10.2024 р., 11.11.2024 р., 12.12.2024 р., 29.01.2025 р., 18.02.2025 р., 25.03.2025 р., 15.04.2025 р., 30.04.2025 р., 09.06.2025 р., ознайомлення з матеріалами справи, підготовки та подання відзиву на апеляційну скаргу представника відповідача на ухвалу суду від 16.03.2023 р. про забезпечення позову, участі 06.12.2023 р. у судовому засіданні Київського апеляційного суду з розгляду апеляційної скарги представника відповідача на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16.03.2023 р. про забезпечення позову, підготовки та подання заяви про забезпечення доказів (т.3 а.с. 29 - 60), підготовки та подання заяв про збільшення розміру позовних вимог з їх детальним розрахунком, підготовки та подання відповіді на відзив відповідача. Суд приходить до висновку, що витрати позивача на надані вище зазначені правничі послуги адвоката Леськова В.П. є неминучими та підлягають до задоволення. Частиною другою статті 134 ЦПК України передбачено право суду відмовити стороні у відшкодуванні витрат на правничу допомогу в разі неподання цією стороною попереднього розрахунку суми судових витрат. Застосування відповідних положень статті 134 ЦПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи, а також інших чинників. Аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Отже, у разі неподання попереднього (орієнтовного) розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат. З огляду на викладене відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат. Подібні висновки зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 р. в справі № 922/1964/21, у постановах Верховного Суду від 08 березня 2023 року в справі № 755/7694/20, від 22 листопада 2023 року у справі № 757/31792/20, від 13 грудня 2023 року в справі № 134/1710/22. У заявах від 14 липня 2025 р. та 11 серпня 2025 р. представник відповідача [PERSON] адвокат Власюк К.П. не обґрунтувала, яким чином відсутність у позовній заяві попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат на правничу допомогу будь-яким чином завадило їй навести свої заперечення щодо їх стягнення та перешкодило подати заяву про зменшення їх розміру. Відповідно до висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеного у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. З огляду на це суд відхиляє посилання представника відповідача Власюк К.П. на те, що позивачем не надано жодного документу, який би підтверджував сплату коштів адвокату, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 24 березня 2023 року у справі № 484/449/22 (провадження № 61-10140св22), від 01 листопада 2023 року у справі №205/7293/19 (провадження № 61-9067св23). Також судом відхилюється як безпідставні покликання представника відповідача про те, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу зумовить скрутне фінансове становище [PERSON] , оскільки належних доказів свого скрутного матеріального стану відповідачем до суду не надано. Відсутність у боржника необхідних коштів не є згідно з ст. 617 ЦК України підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Крім того, відповідно до статті 137 ЦПК майновий стан сторони не впливає на визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (п. 64 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2025 року у справі № 161/20631/23 (провадження № 61-14623св24). Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У пунктах 44, 47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновок, що «саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності». Подібні висновки зроблені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 та додаткових постановах Верховного Суду від 07 лютого 2023 року у справі № 757/36628/16-ц, від 26 липня 2022 року по справі № 910/1209/21, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 зауважено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial