Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

23.07.2025 [PERSON] через представника адвоката Шандрук К.О. звернулася до Віньковецького районного суду Хмельницької області із позовною заявою, у якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 02.08.2019 виконавчим комітетом Охрімовецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, актовий запис № 3. Позивачка мотивує свої позовні вимоги таким. 01.08.2019 між[PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, з приводу чого в книзі реєстрації актів цивільного стану зробленоактовий запис № 3, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] [INFO] . Проте спільне життя у сторін не склалося, виникали постійні суперечки та конфлікти на побутовому рівні. Зазначає, що у всіх сферах життя погляди подружжя різняться, спільний побут, взаємні права та обов`язки у позивача та відповідача відсутні. Відтак збереження шлюбу є неможливим, сім`я фактично розпалася, сторони між собою майже не спілкуються та не бажають підтримувати сімейні відносини, а тому позивач просить суд не вживати жодних заходів щодо примирення подружжя. Також позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь понесені нею судові витрати. Ухвалою суду від 24.07.2025 відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено проведення судового засідання щодо розгляду справи по суті 19.08.2025. Позивач [PERSON] у судове засідання 19.08.2025 не з`явилася, але у позовній заяві просила розгляд справи проводити без її участі, шлюб просила розірвати. Відповідач [PERSON] у судове засідання 19.08.2025 не з`явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 29.07.2025 відповідач подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити без його участі у зв`язку із неможливістю бути присутнім на судовому засіданні, проти заявлених вимог не заперечив, шлюб просив розірвати. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову. Чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання (ч. 1 ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року). Положення Загальної декларації прав людини в Україні знайшли свою реалізацію у Конституції України, законодавчих актах, що дає підстави для реалізації, захисту прав людини. Забезпечення прав людини, визначених у Загальній декларації прав людини, є обов`язком суду. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 (заяви № 29381/09, 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів. Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003, заява № 44647/98). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частинами другою, третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 02.08.2019, який зареєстрований виконавчим комітетом Охрімовецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, актовий запис № 3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 02.08.2019 (а.п. 4). У шлюбі у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.04.2020 (а.п. 5). Батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.04.2020 (а.п. 5). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № М-13663 місце проживання позивачки зареєстроване за адресою [ADDRESS] (а.п. 8). Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб між сторонами необхідно розірвати, так як у подружжя наявні різні погляди на життя, сімейні обов`язки, цінності та ведення спільного господарства та побуту. Кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування, а шлюб - розпався та має лише формальний характер. На даний час сторонни проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, фактично не спілкуються. Шлюб припинив своє існування. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ч. 7 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-VІ від 01.07.2010 у разі розірвання шлюбу в судовому порядку рішення суду, яке набрало законної сили, надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України) та у резолютивній частині рішення зазначається розподіл таких судових витрат (п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, то суд вважає необхідним відшкодувати позивачці понесені та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп., що підтверджується квитанцією ID № 9597-8046-3250-3545 АТ «ТАСКОМБАНК» від 16.07.2025 (а.п. 3). На підставі Конституції України, ст. 24, 56, 112, 113 СК України,

Outcome: approved