Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

30 квітня 2025 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 11 жовтня 2018 року між сторонами було укладено кредитний договір №1001147532001, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 17460 гривень строком на 24 місяці, зобов`язавшись його повернути згідну графіку платежів, сплативши за користування кредитом 0,01% річних, а також комісію в розмірі 2,99%. Оскільки позичальник не виконав належним чином взяті на себе договірні зобов`язання із повернення кредиту, в нього станом на 04 лютого 2025 року утворилась кредитна заборгованість в загальному розмірі 21470,51 гривень, з яких: 12606,16 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 6,35 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 8858 гривень - заборгованість за комісією. Також 25 липня 2018 року між сторонами було укладено кредитний договір №2001084806501, за умовами якого відповідач отримав кредиту у вигляд кредитного ліміту в розмірі 10050 гривень, зобов`язавшись повертати кредит щомісячними платежами, сплативши за користування кредитом 57,62% річних. Враховуючи, що позичальника не виконує належним чином взяті на себе договірні зобов`язання зі своєчасного повернення кредиту за другим із вказаних договорів, у нього станом на 04 лютого 2025 року утворилась кредитна заборгованість за таким кредитним договором в загальному розмірі 21720,23 гривень, з яких: 12497,38 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 9222,85 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом. Посилаючись на те, що в досудовому порядку відповідач не повертає зазначені борги за кредитним договорами, позивач просив суд задовольнити даний позов та стягнути з відповідача наведену вище кредитну заборгованість, а також судові витрати по справі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 01 липня 2025 року цивільну справу прийнято до провадження та вирішено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонами клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не подано, відзив від відповідача до суду не надходив, в зв`язку із чим суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені на ступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини сторін. Судом встановлено, що 25 липня 2018 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено кредитний договір №2001084806501, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 10050 гривень (в подальшому неодноразово змінювався, досягнувши в останній зміні розміру в 12900 гривень 23 квітня 2019 року), зобов`язавшись повернути кредит щомісячними платежами (розрахунковий день 30 число місяця), сплативши за користування кредитом 57,62% річних. Викладені обставини підтверджуються копією заяви відповідача на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка містить наведені умови кредитного договору, а також копією виписки про рух коштів на рахунку позичальника, копією довідки про збільшення кредитного ліміту. Із матеріалів цивільної справи судом встановлено, що на відміну від кредитодавця позичальник належним чином свої договірні зобов`язання не виконував, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за кредитним договором №2001084806501 від 25 липня 2018 року, яку позивач своєю письмовою вимогою (повідомленням) від 04 лютого 2025 року просив відповідача погасити в досудовому порядку. Однак відповідач таке погашення не здійснив, внаслідок чого у нього перед позивачем станом на 04 лютого 2025 року утворилась кредитна заборгованість в загальному розмірі 21720,23 гривень, з яких: 12497,38 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 9222,85 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом. Викладене підтверджується копією письмової вимоги позивача з копією реєстру поштових відправлень, копією розрахунку, копією виписки про рух коштів на рахунку позичальника. Також судом встановлено, що 11 жовтня 2018 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено кредитний договір №1001147532001, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 17460 гривень строком 24 місяці, зобов`язавшись повернути кредит періодичними платежами згідно графіку платежів, сплативши за користування кредитом 0,01% річних, а також комісію в розмірі 2,99%. Викладені обставини підтверджуються копією заяви відповідача на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка містить наведені умови кредитного договору, а також копією виписки про рух коштів на рахунку позичальника, копією платіжної інструкції. Із матеріалів цивільної справи судом встановлено, що на відміну від кредитодавця позичальник належним чином свої договірні зобов`язання не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за кредитним договором №1001147532001 від 11 жовтня 2018 року, яку позивач своєю письмовою вимогою (повідомленням) від 04 лютого 2025 року просив відповідача погасити в досудовому порядку. Однак відповідач таке погашення не здійснив, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась кредитна заборгованість станом на 04 лютого 2025 року в загальному розмірі 21470,51 гривень, з яких: 12606,16 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 6,35 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 8858 гривень - заборгованість за комісією. Викладене підтверджується копією письмової вимоги позивача з копією реєстру поштових відправлень, копією розрахунку, копією виписки про рух коштів на рахунку позичальника. Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування». Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ст.207 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма ст.1 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Зі змісту норм ст.ст.8, 9 Закону України «Про споживче кредитування» слідує, що кредитодавець має право включати до умов кредитного договору обов`язок позичальника сплачувати на користь кредитодавця комісії, пов`язані з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. Аналогічне положення містить ст.16 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в ході розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитними договорами №2001084806501 від 25 липня 2018 року та №1001147532001 від 11 жовтня 2018 року, приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи знайшли підтвердження факти укладення між сторонами даних кредитних договорів із дотриманням вимог законодавства щодо їх змісту та форми, а також встановлено невиконання відповідачем, на відміну від позивача, своїх зобов`язань за даними кредитними договорами, що зумовило виникнення у відповідача заборгованостей за кредитами в наведених у позові розмірах, а у позивача - права вимагати від відповідача сплати таких заборгованостей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: approved