Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У липні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Агроволодар», в якому просила зобов`язати відповідача повернути законному власнику\~ [PERSON] земельну ділянку загальною площею 6,800 га, кадастровий номер 1223210500:01:045:0528, розташовану на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, з фактичного користування, що виникло на підставі Додаткової угоди, серія та номер: ПП/0666/710, від 15 листопада 2019 року, до Договору оренди землі № Д-7 від 01.12.2016 року, зареєстрованого 06 вересня 2017 року державним реєстратором Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Сизарєвою І.О., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37019224 від 12.09.2017 року, номер запису про інше речове право: 22280403. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] зазначає, що на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серії ЯЕ № 479586, виданого 02 серпня 2007 року Новомосковською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів державних на право приватної власності на землю за № 01:07:126:01707, [PERSON] на праві приватної власності має земельну ділянку загальною площею 6,800 га, кадастровий номер 1223210500:01:045:0528, розташовану на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності на земельну ділянку загальною площею 6,800 га, кадастровий номер 1223210500:01:045:0528, зареєстроване за позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26 грудня 2016 року державним реєстратором Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Перцевою І. М., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33287885 від 29.12.2016 року, номер запису про право: 18418300. 01 грудня 2016 року позивач, як Орендодавець та Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроволодар», як Орендар (в подальшому - відповідач) уклали Договір оренди землі № Д-7, який зареєстровано 06 вересня 2017 року державним реєстратором Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Сизарєвою І.О, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37019224 від 12.09.2017 року, номер запису про інше речове право: 22280403. Відповідно до п. 1.1., 2.1., 3.1 Договору оренди позивач надала, а відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 6,800 га, кадастровий номер 1223210500:01:045:0528, яка знаходиться на території Перещепинської міської ради, Новомосковського району Дніпропетровської області строком на 7 років, починаючи з дати права оренди (договору оренди) державної реєстрації відповідно до діючого законодавства, тобто до 26 грудня 2023 року. 13 грудня 2023 року позивач надіслала відповідачеві лист-повідомлення про заперечення в поновленні договору оренди , яким повідомила про намір після закінчення дії Договору оренди самостійно обробляти свою земельну ділянку, шляхом підписання акту приймання-передачі земельної ділянки, два примірники якої було долучено позивачем до вказаного листа. Зазначений лист вручений відповідачеві 19 грудня 2023 року. Між тим, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.07.2024 року, номер інформаційної довідки: 387115173, Позивач дізналася, що строк дії вищезазначеного Договору оренди укладеного щодо земельної ділянки загальною площею 6,800 га, кадастровий номер 1223210500:01:045:0528, було змінено, а саме визначено як: 12 років починаючи з дати права оренди (договору оренди) державної реєстрації та діє до 31 грудня 2028 року. Підставою для внесення до реєстру вищезазначених змін щодо строку дії Договору оренди, стала Додаткова угода, серія та номер: ПП/0666/710 від 15 листопада 2019 року (далі - Додаткова угода), умови якої начебто були погоджені між позивачем та відповідачем. Позивач наполягає, що жодної Додаткової угоди з відповідачем вона не укладала та своєї згоди на продовження строку дії Договору оренди не надавала. Звертає увагу суду, що не підписувала 15 листопада 2019 року Додаткову угоду, серія та номер: ПП/0666/710, до Договору оренди землі № Д-7 від 01.12.2016 року, саме тому дійсне волевиявлення на продовження строку дії Договору оренди до 31 грудня 2028 року у позивача відсутнє. Вказує, що існування спірної Додаткової угоди від 15 листопада 2019 року до Договору оренди є наслідком недотримання наступних вимог відображених в\~ст. 203 Цивільного кодексу України, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: ч. 1, 3, 4\~ст. 203 Цивільного кодексу України\~(надалі\~ЦК України). Наполягає на тому, що вона не підписувала Додаткову угоду, серія та номер: ПП/0666/710 від 15 листопада 2019 року щодо продовження строку орендних відносин з відповідачем. Тобто, зазначена вище Додаткова угода є такою, що порушує чинне законодавство, суперечить внутрішній волі позивача та не спрямована на реальне настання юридичних наслідків, оскільки позивач не підписувала даної Додаткової угоди та відповідно не бажала продовжувати строк дії Договору оренди, крім того взагалі не мала більше наміру передавати належну їй земельну ділянку будь-кому у користування на правах оренди. Позивач вказує, що Додаткова угода до Договору оренди, яку позивач не підписувала (не погоджувала) не створює жодних юридичних наслідків. В той час, як складається ситуація, що після закінчення строку дії Договору оренди, тобто після 26 грудня 2023 року, Відповідач фактично здійснюватиме користування земельною ділянкою позивача без достатньої правової підстави, що є неприпустимим враховуючи ту обставину, що позивач не підписувала Додаткову угоду на продовження строку дії Договору оренди, а тому позивач вважає, що земельна ділянка має бути повернута їй після 26 грудня 2023 року. В правове обґрунтування позову посилається на ст. 1, 13, ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 30 Закону України «Про оренду землі», ч. 2 ст. 207, ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 218, ч. 1 ст. 236, ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 638, ч. 2 ст. 792, ч. 1, 2 ст. 1212, ч. 1 ст. 1213 ЦК України. Посилається на висновок з питань застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц. Процесуальні дії у справі. Постановленою ухвалою судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сороки О.В. від 24 липня 2024 року відкрите провадження по справі, розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження (а.с. 40). Ухвалою суду від 27 січня 2025 року по справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, одночасно витребувано у відповідача оригінал Додаткової угоди серії № ПП/0666/710 від 15.11.2019 року до Договору оренди землі № Д-7 від 01.12.2016 року (а.с. 47-48). 05.03.2023 року надійшло клопотання експерта (а.с. 54-57). Ухвалою судді від 05 травня 2025 року поновлено провадження по справі (а.с. 86). Ухвалою суду від 05 травня 2025 року по справі призначено судово-почеркознавчу експертизу (а.с. 88-89). Ухвалою суду від 02 червня 2025 року поновлено провадження по справі. Ухвалою суду від 24 червня 2025 року призначено розгляд справи по суті. Позиція сторін в судовому засіданні. Представник позивача адвокат Ямковий В.Ф. в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, а тому суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача, провів заочний розгляд справи. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Відповідно до Державного акту серії ЯЕ № 479586, виданого 02 серпня 2007 року Новомосковською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів державних на право приватної власності на землю за № 01:07:126:01707, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка, загальною площею 6,800 га, кадастровий номер 1223210500:01:045:0528, що розташована на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 16). Право власності на земельну ділянку загальною площею 6,800 га, кадастровий номер 1223210500:01:045:0528, зареєстроване за позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26 грудня 2016 року державним реєстратором Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Перцевою І. М., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33287885 від 29.12.2016 року, номер запису про право: 18418300 (а.с. 17). 01 грудня 2016 року позивач, як Орендодавець та Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроволодар», як Орендар (в подальшому - відповідач) уклали Договір оренди землі № Д-7, який зареєстровано 06 вересня 2017 року державним реєстратором Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Сизарєвою І.О, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37019224 від 12.09.2017 року, номер запису про інше речове право: 22280403 (а.с. 18-19). Відповідно до п. 1.1., 2.1., 3.1 Договору оренди позивач надала, а відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 6,800 га, кадастровий номер 1223210500:01:045:0528, яка знаходиться на території Перещепинської міської ради, Новомосковського району Дніпропетровської області строком на 7 років, починаючи з дати права оренди (договору оренди) державної реєстрації відповідно до діючого законодавства, тобто до 26 грудня 2023 року. 13 грудня 2023 року позивач надіслала відповідачеві лист-повідомлення про заперечення в поновленні договору оренди , яким повідомила про намір після закінчення дії Договору оренди самостійно обробляти свою земельну ділянку, шляхом підписання акту приймання-передачі земельної ділянки, два примірники якої було долучено позивачем до вказаного листа (а.с. 21). Зазначений лист вручений відповідачеві 19 грудня 2023 року (а.с. 24). У відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.07.2024 року, номер інформаційної довідки: 387115173, рішенням державного реєстратора Петриківської районної державної адміністрації, на підставі Додаткової угоди, серія та номер: ПП/0666/710 від 15 листопада 2019 року зареєстровано право оренди земельної ділянки загальною площею 6,800 га, кадастровий номер 1223210500:01:045:0528, продовжено строк дії договору до 31 грудня 2028 року (а.с. 15). Засвідченої копії Додаткової угоди серія та номер: ПП/0666/553 від 15 листопада 2019 року, оригіналу для огляду та дослідження суду не надано. Позивач посилається на відсутність такої у сторони позивача. Додаткової угоди на ухвалу суду про витребування доказів відповідач для дослідження не надав, причини ненадання доказів суду не повідомив. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Згідно з ч. 1 4 ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За п. 4 ч. 2 ст.\~43\~ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Згідно з ч. 3 ст.\~43\~ЦПК України у випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст.\~81\~ЦПК України у випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. За ч. 10 ст.\~84\~ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Згідно зі ст.\~109\~ЦПК України в разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Судом від відповідача витребувано основний доказ у справі, з урахуванням підстав спору оригінал Додаткової угоди. Ухвали суду отримані відповідачем (а.с. 80), однак докази не надані. 16.07.2025 року судом отримано повідомлення експерта про відсутність можливості проведення експертизи через ненадання на дослідження експерту оригіналу Додаткової угоди, яка витребувана ухвалою суду від відповідача. За таких обставин, ураховуючи положення ст. 84,\~109 ЦПК України, суд встановлює ухилення сторони відповідача від подання доказів з неповажних причин та визнає обставину відсутності підписання позивачем Додаткової угоди серія та номер: ПП/0666/710 від 15 листопада 2019 року. При цьому, позивачем доведено факт укладання Договору оренди 01.12.2016 року, його реєстрацію та строк дії усім років, внаслідок чого суд приходить до переконання, що земельна ділянка за договором правомірно перебувала у користуванні відповідача до 26.12. 2023 року. Доказів повернення земельної ділянки відповідачем позивачеві після вказаної дати та на момент розгляду справи матеріали справи не містять. Щодо способу захисту, обраного позивачем. Згідно із частиною першою статті 202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203\~ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207\~ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно з частиною першою статті 627\~ЦК України і відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14\~Закону України\~«Про оренду\~землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в спірних договорах) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18\~цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. За частиною першою статті 15\~Закону України\~«Про оренду\~землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Позивач, звертаючись до суду з позовом, посилається на те, що Додаткову угоду вона не підписувала, її умови щодо продовження строку дії не погоджувала, строк дії договору оренди закінчився, тож відповідач безпідставно відмовляє в поверненні використовуваної земельної ділянки позивачеві, як власнику. Відповідно до статті 204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Враховуючи підстави позову, позивач наполягає на поверненні їй земельної ділянки, вважаючи, що ця ділянка знаходиться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)). До такого висновку суд прийшов, враховуючи висновки з питань застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц щодо ефективного способу захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним через відсутність підтвердження факту підписання ним угоди, яка підлягає державній реєстрації. Щодо закінчення строку Договору оренди та незаконного утримання земельної ділянки позивачем. Так, Договір оренди закінчився 26 грудня 2023 року. Умовами абз. 2 п.12.2 договору передбачено, що дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено по закінченню терміну Договору. Однак, як також убачається з договору орендар має переважне право на поновлення Договору на новий термін. (п.3.2 Договору оренди). Про бажання припинити договір після закінчення його терміну (строку) зацікавлена Сторона повинна повідомити письмово другу Сторону не пізніше ніж за шість місяців до його закінчення (п.3.3Договору оренди). У разі якщо Орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень Орендодавця Договір підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені даним Договором (п.3.4Договору оренди). Згідно з ч. 1, 2, 6, 8, 9 ст.\~33\~Законом України\~«Про оренду\~землі» в редакції, чинній на момент укладання договору передбачалося, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із власником земельної ділянки. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. При цьому, чинним на момент розгляду справи Законом України\~«Про оренду\~землі» передбачається, що Договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33\~цього Закону та статтею 126-1 Земельного кодексу України. Правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України\~щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення (абз. 3, 4 розділу ІХ Закону України «Про оренду землі»). Згідно з ч. 2, 3 ст. 126-1 ЗК України, якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається. Сторона договору, яка бажає скористатися правом відмови від поновлення договору не пізніш як за місяць до дати закінчення дії такого договору, подає до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору. Оскільки матеріали справи свідчать, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про реєстрацію нікчемної Додаткової угоди, яка змінює на більший строк дію Договору оренди, позивач внаслідок вказаного позбавлена можливості відмовитися від поновлення договору у спосіб, визначений законодавством, доказів укладання додаткової угоди про поновлення Договору оренди після закінчення строку його дії суду не надано, позивач звернулась до суду з позовною вимогою, зміст якої вказує на небажання продовжувати Договір оренди на новий строк, відповідачем не надано доказів на підтвердження підстав утримання земельної ділянки після закінчення строку Договору оренди. За таких обставин, суд приходить висновку про безпідставне незаконне утримання відповідачем земельної ділянки, яка належить позивачеві, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання щодо судових витрат належить вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved