Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тальнівського районного суду Черкаської області з позовом [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, в якому просив: - визнати його батьком [PERSON] , [INFO] ; - внести зміни до актового запису № 1874, складеного 11.12.2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про народження [PERSON] , [INFO] , а саме: виключити відомості про громадянина України [PERSON] , PHОКПП: [NUMBER] , зареєстрованого за адресою [ADDRESS] , як батька дитини; зазначити батьком дитини [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованого за адресою [ADDRESS] , уродженця м. Тальне Черкаської області, громадянство Україна, прізвище дитини змінити на « [PERSON] », по батькові , ім`я, дату і місце народження дитини залишити без змін. Позовні вимоги мотивував тим, що в період 2021 року, між позивачем і третьою особою [PERSON] виникли романтичні стосунки від яких, як потім позивач дізнався, [INFO] народилась донька [PERSON] . На той час третя особа перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, тому батьком дитини було записано відповідача. На даний час шлюб між вказаними особами на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 січня 2023 року у справі № 711/6475/22 розірвано. Після початку повномасштабного вторгнення па територію України, третя особа разом з дитиною виїхала за кордон та перебувала в Республіці Італія. Після повернення в серпні 2024 року, під час зустрічі третя особа повідомила позивачу, що впевнена в тому, що біологічним батьком її доньки є позивач. Для підтвердження кровного споріднення 27.08.2024 року здали аналізи для проведення ДНК (тесту на встановлення батьківства). За результатами тесту ймовірність батьківства позивача становить 99,99999993 %. Згідно вказаного заключення позивач вважає його біологічне батьківство щодо доньки доведеним. На даний час у позивача з [PERSON] та дитиною склались теплі та близькі стосунки, вони проживають однією сім`єю, ведуть спільне господарство, разом займаються вихованням та доглядом за донькою. Ухвалою судді Тальнівського районного суду Черкаської області від 14.10.2024 р. цивільна справа №704/1152/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини передана за підсудністю до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області. 21.11.2024 р. дана справа надійшла до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області. Ухвалою від 09.12.2024 було відкрито провадження по справі та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17.04.2025 р. було закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач підтримав позов, наполягав на його задоволенні. Вказав, що про вагітність [PERSON] він знав з листопада 2021р., але що можливо він батько цієї дитини - дізнався лише в серпні 2024 р. Після цього здали тест ДНК, який підтвердив, що він являється батьком, тому в жовтні звернувся до суду з даним позовом. Позивач вважає, що строк позовної давності ним не пропущено. Позивач зазначив, що єдиним достовірним доказом його батьківства є висновок. Представник відповідача [PERSON] адвокат Бобер Д.О. вказав, що його довіритель позов не визнає та вважає себе батьком малолітньої дитини, народженої в шлюбі. Представник відповідача просив врахувати, що звіт про встановлення батьківства носить лише інформаційний характер і не може прирівнюватися до висновку експерта. Особи, які проводили дослідження, не попереджалися про кримінальну відповідальність. Належним доказом кровної спорідненості може бути виключно висновок експертизи, проведення якої позивачем не ініціювалося. Також представник відповідача заявляв про застосування строку позовної давності, оскільки вважав, що цей строк був пропущений позивачем. У судовому засіданні третя особа [PERSON] підтримала позов, вказала, що позивач дійсно являється батьком її малолітньої доньки [PERSON] . Відповідач записаний батьком дитини, оскільки вони з ним перебували в шлюбі в момент народження дитини. Третя особа підтвердила, що перебуваючи в шлюбі з відповідачем, вона мала близькі відносини з позивачем у 2021 р. коли завагітніла, провела підрахунок і зрозуміла, що батьком дитини є позивач, але ні йому ні своєму чоловіку про це не повідомила. Після повномаштабного вторгнення рф на територію України, вона з сім`єю виїхали за кордон. У березні 2022 р. відповідач припинив з нею сімейні стосунки, поїхав від них, а згодом у грудні їх шлюб рішенням суду було розірвано. У серпні 2024 р. вона повернулася в Україну та повідомила позивача, що саме він являється батьком дитини. Зробили тест ДНК, який це підтвердив. Відповідач підозрював, що дитина не він нього, неодноразово говорив про це, але тест не проводив. Вислухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Щаслива сім`я, як правило, не має потреби в тому, щоб закон втручався в її справи. Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Водночас, згідно з приписами частини першої статті 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено судам, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, який визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК України). Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: dismissed