Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду та просить визнати майно, придбане [PERSON] під час шлюбу з нею, спільною власністю, а саме: нежитлову будівлю, загальною площею 363,2 кв.м., по [ADDRESS] ; нежитлову будівлю складу з підвалом, загальною площею 170,2 кв.м., по [ADDRESS] ; нежитлову будівлю по [ADDRESS] , яка складається зі складу-прибудови, загальною площею 12,9 кв.м., складу холодильних установок, загальною площею 53,8 кв.м., складу та гаражу, загальною площею 108,2 кв.м., туалету; нежитлову будівлю, загальною площею 136,7 кв.м., по [ADDRESS] ; нежитлову будівлю, загальною площею 218,5 кв.м., по [ADDRESS] . Також просить поділити зазначене майно, виділивши кожній зі сторін 50% зі спільного майна, зокрема, у її власність: нежитлову будівлю, загальною площею 363,2 кв.м. по [ADDRESS] ; нежитлову будівлю складу з підвалом, загальною площею 170,2 кв.м., по [ADDRESS] ; нежитлову будівлю по [ADDRESS] , що складається зі складу-прибудови, загальною площею 12,9 кв.м., складу холодильних установок, загальною площею 53,8 кв.м., складу та гаражу, загальною площею 108,2 кв.м., туалету. За відповідачем залишити право власності на нежитлову будівлю, загальною площею 136,7 кв.м., по [ADDRESS] ; нежитлову будівлю, загальною площею 218,5 кв.м., по [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач мотивує тим, що зазначене вище майно було придбано під час шлюбу з відповідачем та є спільною сумісною власністю подружжя. Після розірвання шлюбу вони досягли згоди щодо спільного користування майном, однак у вересні 2024 року відповідач почав порушувати їх домовленість та не виконує свою частину зобов`язань, що суперечить її інтересам та призводить до порушення її майнових прав. Сторони про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, але в судове засідання не з`явились, позивач у письмовій заяві просила справу розглядати без її участі. Відповідач, який відбуває покарання в державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№15)» клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не заявляв, двічі подава письмові заяви про проведення відповідних судових засідань без його участі. Будучи присутньою у судовому засіданні, що мало місце 28 липня 2025 року, позивач просила позовні вимоги задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві, також пояснила, що після розірвання шлюбу в 2019 році за усною домовленістю відповідач використовував їх спільне майно для здійснення підприємницької діяльності та сплачував їй обумовлену ними частину доходу від цієї діяльності. Після засудження він перестав сплачувати належні їй кошти, домовленості щодо добровільного поділу майна між ними досягнуто не було. Представник відповідача адвокат Налапко Микола Миколайович у судовому засіданні просив позов задовольнити та висловив позицію відповідача щодо визнання позовних вимог. Також пояснив, що спірне нерухоме майно було набуто сторонами за час шлюбу їх спільними зусиллями, а тому запропонований позивачем варіант розподілу майна є справедливим та таким, що буде відповідати інтересам кожної сторони. Заслухавши пояснення учасників судових засідань, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 07 листопада 1993 року. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 22 січня 2018 року, що набрало законної сили 22 лютого 2018 року, шлюб між сторонами було розірвано. За час шлюбу на ім`я [PERSON] було придбано у власність таке нерухоме майно: нежитлову будівлю, кафе « [INFO] », загальною площею 363,2 кв.м., по [ADDRESS] , вартістю 47212 гривень; нежитлову будівлю складу з підвалом, загальною площею 170,2 кв.м., по [ADDRESS] , вартістю 8782 гривні; нежитлову будівлю по [ADDRESS] , яка складається зі складу-прибудови, загальною площею 12,9 кв.м., складу холодильних установок, загальною площею 53,8 кв.м., складу та гаражу, загальною площею 108,2 кв.м., туалету, вартістю 6812 гривень 94 копійки; нежитлову будівлю, загальною площею 136,7 кв.м., по [ADDRESS] , вартістю 18652 гривні; 8/20 частин нежитлової будівлі, загальною площею 218,5 кв.м., по [ADDRESS] , вартістю 37500 гривень. Відповідно до офіційно оприлюдненого розпорядження Народицького селищного голови від 19 лютого 2016 року №6-од «Про перейменування вулиць в населених пунктах Народицької селищної ради» вулицю Леніна селища Народичі Коростенського району Житомирської області перейменовано на вулицю Свято-Миколаївську. Зазначені обставини підтверджуються копією рішення Деснянського районного суду м.Києва від 22 січня 2018 року, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 23 березня 2007 року, витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССС №603221 від 19 вересня 2007 року, серії СВЕ №162221 від 12 липня 2005 року, серії ССА №803786 від 27 червня 2006 року, біржовими угодами купівлі-продажу майна №14 від 27 лютого 2006 року, №58 від 30 серпня 2007 року, протоколом аукціону від 27 серпня 2007 року, договорами купівлі-продажу нежитлової будівлі серії ВРД №359372 від 10 серпня 2011 року, нежитлової будівлі складу з підвалом серії НАА №413587 від 18 серпня 2014 року, частини нежитлової частини магазину серії [NUMBER] від 30 травня 2005 року, частини нежитлової будівлі магазину серії [NUMBER] від т16 грудня 2005 року, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕЕЕ №206815 від 27 серпня 2014 року, договором про поділ часток нежитлової будівлі в натурі серії [NUMBER] -№821430 від 29 березня 2006 року, витягом про державну реєстрацію прав серії ССУ №468090 від 19 жовтня 2011 року. Під час судових засідань позивач та представник відповідача на запитання суду повідомили, що зазначене вище нерухоме майно не є предметом кримінального правопорушення, не є речовим доказом у кримінальному провадженні, не перебуває під арештом чи заставою. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пленум Верховного Суду України у Постанові №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі-Постанова Пленуму), а саме в пунктах 23 та 24, зазначив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22 Постанови Пленуму). З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що вказане позивачем у позові нерухоме майно, що набуте сторонами за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою (частина 2 статті 69 СК України). Частинами 1 та 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. За правилами частини 1 статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина 2 цієї ж статті). В силу пункту 25 Постанови Пленуму, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З урахуванням викладеного й враховуючи те, що запропонований позивачем варіант поділу спільного майна подружжя порушує принцип рівності часток подружжя, оскільки загальна площа майна, щоб мала перейти у власність позивача є більшою за площею на 353,1 кв.м. та більшою за вартістю на 6654 гривні (що майже відповідає вартості деяких об`єктів нерухомого майна), а також те, що у цій цивільній справі відсутня згода одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попередньо на депозитний рахунок суду не внесено відповідної грошової суми, суд вважає, що за кожною із сторін слід визнати право власності на 1/2 ідеальну частку спірного майна без його реального поділу. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Позивач сплатила судовий збір в сумі 9084 гривні, ураховуючи положення статі 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог (75%) у сумі 6813 гривень.

Outcome: partial