Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який був зареєстрований 14 липня 1991 року у Завадівській сільській Раді Монастириського району Тернопільської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблений запис за №7. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що шлюб між ними носить формальний характер, подружні відносини між нею та відповідачем припинились більше року до дня подання позову, з того часу з відповідачем разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Від шлюбу у позивачки з [PERSON] народились двоє дітей, які на даний час повнолітні. Окрім того, зазначає, про те що причиною відсутності можливості розірвати шлюб позасудовому порядку є небажання відповідача подати спільну заяву про розірвання шлюбу до органів державної реєстрації актів цивільного стану, разом з тим щодо розірвання шлюбу він не заперечує. Намірів відновлювати стосунки вони не мають. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, разом із позовом подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав суду письмову заяву, в якій щодо позовних вимог [PERSON] не заперечив та просив розірвати між ними шлюб. Розгляд справи просив проводити без його участі. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено такі обставини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14 липня 1991 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12.07.1991 Завадівською сільською Радою Монастириського району Тернопільської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблений запис за №7. Від шлюбу у сторін повнолітні діти. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із таких підстав. У силу ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до п. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як слідує з позовної заяви, між подружжям погіршилися відносини, сторони не проживають разом та вони не мають намірів відновлювати стосунки. Судом на підставі викладених у позовній заяві обставин, які відповідач [PERSON] у поданій письмовій заяві підтримав, встановлено, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, згідно з частиною 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачка [PERSON] згідно з пенсійним посвідченням серії [NUMBER] , яке видане Пенсійним фондом України від 28.05.2025 року є особою з інвалідністю, друга група загальне захворювання. У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються. Оскільки [PERSON] визнав позов, з відповідача на користь держави слід стягнути 605,60 грн судового збору (1211,20 грн 50 %).

Outcome: approved