Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

У провадження Чечелівського районного\~суду м.\~Дніпра надійшла позовна заява [PERSON] , про стягнення з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь позивача заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 95\~460, 00 грн., компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 20\~526, 84 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що перебуває у трудових відносинах з Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці. Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем останнім була нарахована, але не виплачена заробітна плата, заборгованість по якій станом на 18.02.2025 року складає 95\~460, 00 грн. Також зазначено, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Зазначає, що в даному випадку стягненню на його користь підлягає компенсація втрати частини грошових доходів у розмірі 20\~526, 84 грн. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін. 05 травня 2025 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що причиною несвоєчасної виплати є факт наявності обставин, що істотно ускладнюють своєчасну виплату грошових коштів, а саме той факт, що Державне підприємство «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» перебувало та перебуває зараз в тяжкому економічному стані, що спричинено фінансовою кризою в країні, розірванням контрактів, які складали питому вагу замовлень продукції, несе великі фінансові збитки. Звернув увагу, що протягом 2019-2023 рр. та на даний час підприємство працює в одноденному режимі роботи, що підтверджується наказом по підприємству про режим роботи. З 28.02.2022 року і до 01.09.2023 року підприємство знаходилось на простої, що підтверджується відповідними наказами. З січня 2023 року підприємство працює в одноденному режимі роботи. Окрім того, на думку відповідача, позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду. Щодо стягнення суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати зазначив, що розрахунок суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проведено не у відповідності до вимог законодавства, оскільки в розрахункових листах на ім`я позивача при нарахуванні заробітної плати окремим рядком визначається розмір такої компенсації (код 329), який буде виплачений робітнику одночасно з виплатою заробітної плати. У зв`язку з наведеним просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Також до відзиву додано довідку №304/47 від 17 квітня 2025 року, відповідно до якої розмір не виплаченої заробітної плати перед позивачем складає 89\~600,00 грн. (а.с. 32). 16 червня 2025 року на адресу суду за допомогою системи «Електронний суд» від представника позивача адвоката Приходько О.І. надійшла відповідь на відзив, з якого вбачається, що позивач вважає доводи, викладені у відзиві відповідача, необґрунтованими та такими, що не спростовують суті заявлених вимог. Роботодавець, незалежно від свого фінансового стану чи дії воєнного стану, зобов`язаний забезпечити своєчасну виплату заробітної плати працівникові, що прямо передбачено нормами чинного трудового законодавства України. Посилання відповідача на складнощі, пов`язані з матеріальним становищем, не звільняють його від цього обов`язку. Наведені у відзиві твердження щодо начебто нарахованої компенсації втрати частини заробітної плати не відповідають положенням Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Відповідно до статті 4 цього Закону, така компенсація визначається виключно на момент фактичної виплати заборгованості, оскільки саме від тривалості порушення строків залежить її розмір. Відображення умовної суми компенсації у розрахункових листках до моменту виплати заробітної плати є передчасним і не підтверджує її фактичне нарахування чи виплату. Факт виплати Позивачу заробітної плати за вересень 2021 року лише 20 березня 2025 року без нарахування компенсації втрати частини доходів свідчить про порушення норм трудового законодавства та надає позивачу право на отримання зазначеної компенсації. Крім того, твердження відповідача про пропущення позивачем строку звернення до суду є безпідставними. Позивач не був звільнений з роботи, а тому положення частини другої статті 233 КЗпП України, що встановлюють спеціальний строк у справах про виплату сум при звільненні, не підлягають застосуванню. Довідку про наявність заборгованості позивач отримав 18 лютого 2025 року, а з позовом звернувся 27 березня 2025 року, що свідчить про дотримання передбаченого законом тримісячного строку. Таким чином, позовні вимоги є законними, підтверджуються належними доказами, і підлягають задоволенню у повному обсязі. Таким чином,\~позивач вважає,\~що доводи\~відповідача не\~спростовують законність\~та обґрунтованість\~позовних вимог,\~розрахунок компенсації\~відповідає вимогам\~чинного законодавства,\~а строк\~звернення до\~суду дотриманий. У зв`язку з наведеним, позивач просив суд задовольнити позов. Разом із відповіддю на відзив, 16 червня 2025 року від представника позивача адвоката Приходько О.І. надійшла заява про зменшення позовних вимог, з якої вбачається, що оскільки до відзиву на позовну заяву відповідачем долучено довідку №304/47 від 17.04.2025 року щодо актуального залишку не виплаченої заробітної плати у розмірі 89\~600,00 грн., позивач користуючись правом, передбаченим цивільно-процесуальним законом, заявив про зменшення розміру позовних вимог до суми 89 600,00 грн, шляхом врахування факту часткової виплати заробітної плати за вересень 2021 року у розмірі 5 860,00 грн, що була здійснена 20 березня 2025 року. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 28 серпня 1973 року перебуває у трудових відносинах з ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» та за період своєї роботи працював на різних посадах, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с. 11-12). Звернувшись до суду позивач зазначив, що відповідач не виплачував йому нараховану заробітну плату, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України. Статтею 43 Конституції України визначено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Разом з тим, відповідач не в повному обсязі виплачував позивачу нараховану йому заробітну плату. Відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Згідно з довідкою №304/47 від 17 квітня 2025 року, виданою Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний заводом ім. О.М. Макарова», вбачається, що Державне підприємство «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» станом на 17 квітня 2025 року має перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати за період з травня 2021 року по січень 2025 року включно у загальному розмірі 89 600, 00 грн. (а.с. 32). За таких обставин, суд приходить до висновку, що з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь позивача підлягає стягненню нарахована, однак не виплачена заробітна плата, у розмірі 89 600, 00 грн., а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Вирішуючи питання щодо розміру заробітної плати, яка повинна бути стягнута за рішенням суду шляхом негайного виконання, суд виходить з наступних розрахунків: розмір заборгованості по заробітній платі, який стягнуто судом 89 600, 00 грн.; період стягнення дорівнює 16 повних місяців. Отже, розмір заробітної плати який підлягає стягненню шляхом негайного виконання за один місяць становить: 89 600, 00 грн./ 16 = 5\~600, 00 грн. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 20\~526, 84 грн. суд виходить з наступного. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). У ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення). Згідно із довідкою ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» №304/47 від 17 квітня 2025 року вбачається, що заборгованість з виплати заробітної плати виникла за період з травня 2021 року по січень 2025 року та становить 89 600, 00 грн., і станом на день ухвалення рішення позивачу не виплачена. Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача як роботодавця на свою користь як працівника компенсації втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»). Відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Заборгованість утворилась з травня 2021 року по січня 2025 року, та на теперішній час не виплачена. Позивач просить стягнути компенсацію у розмірі 20\~526, 84 грн., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 3-6). Суд, перевіривши розрахунок, приходить до висновку, що стягненню підлягає компенсація втрати частини заробітку у розмірі 20\~526, 84 грн. Посилання відповідача на помилковість наданого позивачем розрахунку компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати належним чином не обґрунтовані та не доведені, а тому судом до уваги не беруться. Надаючи оцінку доводам представника відповідача щодо відсутності підстав для стягнення компенсації, оскільки в розрахункових листах на ім`я позивача при нарахуванні заробітної плати окремим рядком визначений розмір такої компенсації (код 329), яка буде виплачена робітнику одночасно з виплатою заробітної плати, суд до уваги їх не бере та відхиляє як безпідставні. Наведені висновки суду ґрунтуються на тому, що розмір компенсації може бути визначений виключно на момент виплати робітнику заборгованості по заробітній платі у зв`язку з порушенням строків її виплати, що відповідає приписам ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», та виключно у випадку, якщо строк виплати заробітної плати був порушений. Отже, з наведеного очевидним є висновок про те, що на момент нарахування заробітної плати робітнику, роботодавець не може визначати розмір такої компенсації, оскільки невідомо, коли заробітна плата буде виплачена і чи буде порушений строк її виплати, а від строку затримки виплати заробітної плати залежить і розмір компенсації втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків її виплати. У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку, що з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь позивача слід стягнути суму компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 20\~526, 84 грн., а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині також підлягають задоволенню. Щодо тверджень відповідача про пропуск позивачем строку на звернення до суду з даним позовом, суд зазначає наступне. Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. (ч. 1 ст. 233 КЗпПУ). Частиною 2 статті 233\~КЗпПУ визначено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Судом встановлено, що позивач на теперішній час з підприємства не звільнився та продовжує працювати, довідку про розмір заборгованості по заробітній платі отримав лише 18.02.2025 року (а.с. 10), після чого 27.03.2025 року звернувся до суду з даним позовом, а отже встановлений законом строк для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі ним не пропущено. З огляду на наведене доводи відповідача в цій частині судом визнаються неприйнятними. Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати задоволені на загальну суму 110\~126, 84 грн., а позивач був звільнений від сплати судового збору за цими позовними вимогами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1\~211, 20 грн. ((1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб). На підставі ст. ст. 115, 233 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»,

Outcome: approved