Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

18.04.2025 позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним позовом, який мотивований тим, що у 2023 році відповідач успадкувала після смерті матері [PERSON] та брата [PERSON] будинок [ADDRESS] та земельну ділянку за вказаною адресою, про продаж яких домовилась з позивачем. Однак, відповідач повідомила, що ще не закінчила оформляти спадкові праві, а тому 30.05.2023 сторони уклали у простій письмовій формі попередній договір купівлі-продажу, належного відповідачу будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,25 га кадастровий номер 0522685800:05:001:0057. На виконання умов вказаного договору позивач передав [PERSON] обумовлені кошти, а відповідач передала позивачу ключі від будинку та правовстановлюючі документи на будинок та земельну ділянку. Після вказаних дій [PERSON] виїхала за місцем своєї реєстрації в м. Вишгород та через місяць повинна була приїхати для оформлення спадщини та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Однак, відповідач не приїхала ні через місяць, ні через рік та зв`язок з нею втратився. Позивач вживав всіх можливих заходів з метою вийти на зв`язок з відповідачем, в січні 2025 року з`їздив у м. Вишгород, де зареєстрована відповідач та зі слів сусідів дізнався, що [PERSON] вже два роки в квартирі за місцем реєстрації не проживає. З дня укладення договору позивач з дружиною заселився до будинку, здійснив ремонт та на даний час проживає у ньому, несе витрати по його утриманню, проте не може реалізувати в повній мірі всі права власника, що створює ряд незручностей як йому, так і членам його сім`ї. Зокрема, позивач без правовстановлюючих документів на будинок не може укласти договір на постачання електроенергії, що за повідомленням працівників РЕС може стати підставою для припинення електропостачання. Зважаючи на повне виконання сторонами умов попереднього договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, а також на вжиття позивачем всіх залежних від нього дій з метою нотаріального посвідчення договору, позивач просить позов задовольнити, визнати дійсним укладений сторонами 30.05.2023 попередній договір купівлі-продажу вказаного будинку та земельної ділянки, а також визнати за позивачем право власності на них. Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29.05.2025 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06.08.2025 представник позивача адвокат Середюк В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Представник позивача дав суду пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові та вказав, що заборгованість [PERSON] перед АТ «Ощадбанк» у сумі 5959,22 грн. погашена позивачем, про що подав суду квитанцію від 06.08.2025. Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилась без повідомлення причин своєї неявки, правом подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Оскільки представник позивача не заперечував проти заочного вирішення справи, з урахуванням викладеного вище, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Допитана в судовому засіданні 06.08.2025 свідок [PERSON] дала покази, що вона є сусідкою позивача та мала розмову з [PERSON] у 2023 році після смерті всіх її родичів, яка повідомляла, що має намір продати будинок та про те, що [PERSON] має намір його купити. Також свідку відомо, що [PERSON] та [PERSON] домовились про укладення договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки за 3000 доларів США, після укладення якого [PERSON] передав вказані грошові кошти [PERSON] , яка передала останньому документи та ключі від будинку. Також [PERSON] обіцяла приїхати та оформити документи. В подальшому [PERSON] телефонував відповідачу та просив її приїхати для завершення оформлення договору купівлі-продажу, на що відповідач обіцяла, що приїде, однак не приїхала. Також, від інших мешканців села свідок чула, що [PERSON] виїхала за кордон. Крім того, свідок повідомила, що [PERSON] на даний час проживає у придбаному будинку та зробив у ньому ремонт, вказала, що була присутня при передачі коштів та документів й ключів від будинку сторонами у справі. Допитана в судовому засіданні 06.08.2025 свідок [PERSON] дала суду покази, що відповідач після смерті всіх родичів залишилась єдиним спадкоємцем їх майна. Свідок підтвердила, що була особисто присутня під час того як [PERSON] зі [PERSON] уклала договір купівлі-продажу будинку та землі та передала йому ключі від будинку, а [PERSON] передав відповідачу кошти за придбання будинку. В подальшому свідок чула, що позивач телефонував та просив [PERSON] приїхати та завершити оформлення документів, однак відповідач так і не приїхала. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши подані позивачем та отримані судом докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положенням ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи, зокрема з матеріалів спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] , суд встановив, що померла була матір`ю відповідача [PERSON] . Вказане підтверджується наступними документами: витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON] , яким було « [PERSON] »; копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , підтверджується, що матір`ю останньої записана [PERSON] ; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого із подружжя, відповідно до якого дошлюбним прізвищем [PERSON] будо « [PERSON] ». Згідно з копією Технічного паспорту на житловий будинок та копією договору купівлі-продажу від 16.02.1990 [PERSON] на праві власності належав житловий будинок з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS] . Також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно підтверджується, що [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер 0522685800:005:001:0057 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою [ADDRESS] . Згідно з копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] мати відповідача [PERSON] померла [INFO] . Спадкоємцями після її смерті залишились: син [PERSON] , [INFO] , чоловік [PERSON] , донька [PERSON] , брат [PERSON] . Згідно копії заповіту, складеного 04.03.2020, посвідченого секретарем виконкому Серебринецької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області Майструк Т.М., [PERSON] на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження, зокрема: житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] та земельну ділянку (пай) площею 2,5730 га кадастровий номер 0522685800:02:000:0113, яка знаходиться на території Серебринецької сільської ради Могилі-Подільського району Вінницької області, заповіла [PERSON] . Згідно копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] та згідно копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . 25.09.2023 відповідач через свого представника [PERSON] подала до приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Поцелуйко І.А. заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] та просила видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за заповітом. 25.09.2023 приватний нотаріус Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Поцелуйко І.А. видала на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки земельної ділянки, розташованої на території колишньої Серебринецької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області площею 2,5730 га з кадастровим номером 0522685800:02:000:0113, в якому зазначено, що свідоцтво про право на обов`язкову частку у спадщині на підставі ст. 1241 Цивільного кодексу України на 1/4 частку видано [PERSON] 07 листопада 2022 року. Проте, як свідчать матеріали спадкової справи, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] та земельну ділянку з кадастровим номером 0522685800:05:001:0057, розташовану за тією ж адресою, після смерті матері [PERSON] відповідач не отримала. Разом з тим, згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права та їх тлумачення свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Відсутність реєстрації права власності зумовлює обмеження у праві розпорядження майном. Такі правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 303/6974/16-ц та від 14.08.2019 у справі № 523/3522/16-ц. Таким чином, відповідач прийняла спадщину після смерті [PERSON] , зокрема, будинок [ADDRESS] та земельну ділянку з кадастровим номером 0522685800:05:001:0057. 30.05.2023 між позивачем та відповідачем укладено попередній договір купівлі-продажу вказаного будинку та земельної ділянки. Згідно умов вказаного договору продавець продав, а покупець купив житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] та присадибну земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий номер 0522685800:05:001:0057 на умовах, передбачених даним договором. За домовленістю сторін продаж будинку вчинено за 55000 грн., а земельної ділянки за 65000 грн., які покупець сплатив продавцеві в повному обсязі в момент підписання даного попереднього договору. Факт отримання коштів підтверджується особистим підписом продавця. При підписанні попереднього договору продавець передає покупцеві оригінали правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку, ключі від будинку. Продавець зобов`язується в строк до 31.12.2023 закінчити оформлення спадщини та з`явитись до нотаріальної контори для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З урахуванням наведених правових норм та фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про те, між сторонами фактично було укладено договір купівлі-продажу вказаного вище будинку та земельної ділянки, при укладанні договору між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто згоди по всім істотним його умовам, виконання договору відбулося: продавець отримав кошти, а покупцю було передано як нерухоме майно так і ключі й правовстановлюючі документи на нього. В ч. 2, 4 ст. 639 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Правові наслідки недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору визначені в ст. 220 Цивільного кодексу України, згідно вимог частини першої якої такий договір є нікчемним. Разом з тим, згідно з ч. 2 вказаної статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оцінюючи у сукупності умови попереднього договору від 30.05.2023, покази свідків, факт постійного проживання позивача з сім`єю у будинку з часу укладення договору між сторонами, використання позивачем всіх можливостей для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірного майна, суд вважає, що позивачем доведено факт ухилення [PERSON] від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та втрату можливості з будь-яких причин його посвідчити, а тому відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Враховуючи викладене, із врахуванням відсутності порушень діючого законодавства під час укладення договору купівлі-продажу та його виконання, принципу неприпустимості позбавлення права власності, презумпції законності правочинів суд задовольняє позовні вимоги про визнання попереднього договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.

Outcome: approved