Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

14 лютого 2025 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до Миколаївської окружної прокуратури Миколаївської області (далі - відповідач) про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16.02.2024 кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України. Як наслідок, через необґрунтовані звинувачення, під час досить тривалого розгляду вказаного кримінального провадження, яке супроводжувалось стресом, [PERSON] отримала діагноз «Гіпертонічна хвороба 2 ступеню», а через високий тиск може втратити свідомість у будь-який час, тому потребує постійного супроводжуючого та не може працювати. Крім того позивач зазначає, що у зв`язку з переслідуванням з боку органу досудового розслідування, вона зазнала душевних переживань, втратила авторитет серед оточення, зазнала такого впливу, що призвело до глобальної зміни її життєвого укладу та зазнала страждань. Після виходу ток-шоу «Говорить Україна», де вона звинувачувалась у злочині, який не вчиняла під назвою « [INFO] », вона отримувала сотні образ та прокльонів від глядачів цієї програми через коментарі. Все це принесло їй великих страждань. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з Державного бюджету України втрачений заробіток в розмірі 1 002 393 грн та моральну шкоду в розмірі 2 000 000 грн. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2025 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 07 квітня 2025 року представник позивача надіслав на адресу суду клопотання про заміну неналежного відповідача. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 15 квітня 2025 року у цивільній\~справі №\~945/318/25\~за позовом\~ [PERSON] замінено первісного відповідача Миколаївську окружну прокуратуру Миколаївської області на належного відповідача Миколаївську обласну прокуратуру. 22 квітня 2025 року представником відповідача Миколаївської обласної прокуратури Добріковою Іриною Вікторівною в системі «Електронний суд» сформовано відзив на позовну заяву. 22 квітня 2025 року підготовче засідання не відбулось у зв`язку із заявою представника позивача Трушнікова М.М. про його відкладення та перебування у відпустці 23.04.2025 по 28.05.2025. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03.06.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду. 24 червня 2025 року за клопотанням представника позивача Трушнікова М.М., з метою долучення додаткових доказів, суд повернувся на стадію підготовчого провадження. 04 липня 2025 року у підготовчому засіданні долучено додаткові докази, на які посилається позивач та його представник, розгляд справи відкладено з метою надання часу представнику відповідача ознайомлення з ними та надання пояснень. 01 серпня 2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовільнити з мотивів і підстав, викладених у позовній заяві. Крім того зазначили, що під слідством та судом позивачка перебувала більше 100 місяців, за цей час її страждання, через необґрунтовані звинувачення призвели до погіршення здоров`я. В одному із судових засідань сталась клінічна смерть, позивача до лікарні доставлена каретою швидкої допомоги, де вона проходила лікування. Крім того, душевних та моральних страждань викликала і програма на каналі СТБ «Говорить Україна», після виходу якої у коментарях її зневажали та ображали, погрожували. Всі ці обставини призвели до порушення життєвого укладу та вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Представник відповідача Миколаївської обласної прокуратури Тищенко О.О. позовні вимоги визнала частково, зазначаючи, що позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченої. При визначенні такого розміру слід виходити з часу незаконного перебування під слідством та судом, а також розміру мінімальної заробітної плати, яка на час розгляду справи в суді, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 01.01.2025 складає 8 000 грн. Таким чином, в даному випадку відсутні підстави для визначення компенсації моральної шкоди у розмірі, більшому ніж передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Щодо вимог про відшкодування втраченого заробітку зазначила, що [PERSON] не надала доказів того, що мала офіційний заробіток до обрання відносно неї запобіжного заходу, і, крім того у суді підтвердила, що офіційно не працювала, а тому вказані вимоги не підлягають до задоволення. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії постанови про відмову від підтримання публічного обвинувачення від 09.01.2024, прокурор Миколаївської окружної прокуратури Миколаївської області відмовився від підтримання публічного обвинувачення у кримінальному провадженні №12015150260000334 від 31.03.2015 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, у зв`язку із недостатністю доказів для доведення винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення та вичерпання можливості отримання доказів її винуватості. Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16 лютого 2024 року кримінальне провадження №12015150260000334 від 31.03.2015 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 16.04.2024 складено актовий запис № 18. Після розірвання шлюбу прізвище присвоєно [PERSON] . Відповідно до копії ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області від 02 квітня 2015 року, [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України 01 квітня 2025 року. До підозрюваної обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк 60 днів, заборонено у період з 11.00 год. до 06.00 год. щодня залишати місце свого постійного проживання. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 травня 2015 року, строк дії запобіжного заходу продовжено до трьох місяців до 30 червня 2015 року. Таким чином [PERSON] перебувала під слідством та судом з 01.04.2015 (оголошення повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення) по 16.02.2024 (винесення ухвали про закриття кримінального провадження), що складає 106 місяців 16 днів. Статтею 19 Конституції України\~встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). Відповідно до\~ст. 16 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені\~статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР (далі - Закон України № 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених\~законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно - правові основи боротьби з організованою злочинністю\~та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно з положеннями ст. 2 Закону України № 266/94-ВР\~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримати. Відповідно до ст. 3 Закону України № 266/94-ВР\~у наведених в\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові\~відшкодовуються (повертаються),\~у тому\~числі:\~ заробіток\~та інші\~грошові доходи,\~які він\~втратив внаслідок\~незаконних дій та моральна шкода. Статтею 4 Закону передбачено, що розмір сум, які передбачені\~пунктом 1\~статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до\~ст. 13 Закону України № 266/94-ВР\~питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто, цей розмір у будь - якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. При цьому визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Відповідно до\~ст. 2 ЦК України\~учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі\~статті 1174 ЦК України\~є держава Україна. Згідно з п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів є - Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга\~статті 2 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 170 ЦК України\~держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Отже, органом у цій справі є відповідач. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16). Згідно з Положенням про Державне казначейство, затвердженим\~постановою КМУ від 21 грудня 2005 року № 1232\~Державне казначейство України є юридичною особою. Відповідно до\~ст. 176 ЦК України\~юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави. Згідно зі\~ст. 48 Бюджетного кодексу України\~в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету, проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах. Отже, відшкодування громадянинові шкоди у випадках, передбачених Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", провадиться за рахунок коштів Державного бюджету, тобто грошові суми відшкодовуються за рахунок Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. З огляду на те, що Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16.02.2024, кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України, суд дійшов висновку, що повідомлена [PERSON] ( [PERSON] ) підозра та обвинувачення були незаконними, а відтак вона є потерпілою від незаконного переслідування, у тому числі зазнала і моральних страждань, на які посилається в позовній заяві, зокрема, позивач зазнала глибоких фізичних та душевних страждань, викликаних зміною нормального життєвого ритму, життєвих зв`язків, отримала репутацію особи, яка перебувала під слідством та судом. Позивачеві знадобиться тривалий час та великі зусилля для відновлення свого попереднього становища. За таких обставин позивач має право на відшкодування моральної шкоди в силу положень пункту 2 статті 2, ст. 13 Закону України\~«Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в межах гарантованого мінімального розміру, визначеного законом. Суд вважає недоведеним заявлені позовні вимоги у більшому розмірі, ніж передбачено ст. 13 Закону, виходячи з наступного. У судовому засіданні позивач та представник позивача обґрунтовували більший розмір моральної шкоди, ніж передбачено Законом наявністю моральних страждань, які викликані коментарями пересічних громадян після виходу програми на каналі СТБ «Говорить Україна» у 2017 році під назвою « [INFO] », а саме позивача зневажали та ображали, погрожували. Вказане ток-шоу, а також коментарі до нього можливо переглянути на ютуб-каналі. Крім того посилались, що саме незаконне переслідування призвело до діагнозу «Гіпертонічна хвороба 2 ступеню». Суд зауважує, що ток-шоу це жанр телевізійної передачі, де відбувається обговорення певної теми за участю запрошених гостей, експертів та, часто, глядачів у студії.\~За наслідками трансляції ток-шоу можливе і подальше обговорення теми його учасниками. У переглянутій передачі під назвою «Чудовисько через красуню», судом не встановлено будь-якої офіційної позиції державних органів, у тому числі органу досудового розслідування, прокуратури чи суду щодо винуватості [PERSON] в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні. Вказана передача не була організованою органами, до яких позивається [PERSON] . Більше того, розуміючи, що такі ток-шоу містять розважальну направленість, [PERSON] не заперечувала щодо присутності під час зйомки передачі її нового чоловіка та його доньки, а тому не могла не розуміти можливості висловлення своїх думок, у тому числі і у коментарях пересічних людей, які дивились вказану передачу. Крім того, згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Водночас, у супереч ст. 81 ЦПК України позивачка не долучила належних та допустимих доказів на підтвердження отримання захворювання «Гіпертонічна хвороба 2 ступеню» як наслідок стресу, переживань, отриманих з 01.04.2015, тобто після повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Сама констатація факту наявності захворювання не може бути підтвердженням права на отримання моральної компенсації. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У постанові від 12.09.2018 у справі №335/11779/16-ц Верховний Суд вказав, що сама лише наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності. Отже, визначаючи розмір відшкодування та враховуючи обставини справи, суд виходить з гарантованого мінімального розміру, визначеного законом. Суд дійшов таких висновків з урахуванням обсягу заподіяної позивачу шкоди, глибини та тривалості моральних страждань, пов`язаних із перебуванням позивача під слідством і судом, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, інших негативних наслідків морального характеру, конкретних обставин цієї справи, з огляду на засади розумності та справедливості. Суд зауважує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. З матеріалів справи вбачається, що позивач перебувала під слідством та судом з 01.04.2015 (оголошення повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення) по 16.02.2024 (винесення ухвали про закриття кримінального провадження), що складає 106 місяців 16 днів. Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік"\~з 1 січня 2025 року (на час вирішення справи судом) мінімальна заробітна плата встановлена в розмірі 8 000 грн. 00 коп. Отже позивач має право на відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України у розмірі 852\~267 грн ((106 х 8000=848 000) + (8000*16:30=4267 )) 00 коп. Щодо вимог про відшкодування втраченого заробітку, суд дійшов такого. Приписами ст. 3 Закону України № 266/94-ВР зазначено, що у наведених у п. 1 ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Положення), п. 8 якого передбачено, що згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 266/94-ВР розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій із заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт. Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок № 100) та від 05 травня 1995 року № 348 «Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100» (підпункт 1 пункту 9 Положення). Відповідно до положень п. 2 ч. ІІ «Період, за яким обчислюється середня заробітна плата» Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно з п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Саме такого висновку щодо порядку розрахунку суми втраченого заробітку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц. Разом з тим слід зазначити, що позивачка у судовому засіданні повідомила, що офіційно працевлаштованою до повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не була. За таких обставин нею не підтверджено та не зазначено підстав для стягнення втраченого заробітку, не наведено обґрунтування розміру заробітної плати, її складові та на підставі чого позивачка мала би їх отримати. З огляду на наведене, вимоги позивача про відшкодування втраченого заробітку не доведені жодними доказами, а тому задоволенню не підлягають. Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Outcome: partial