Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначив, що з 03.08.2021 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. На даний час шлюбні відносини між ними фактично припинено, вони разом не проживають та спільного господарства не ведуть. [PERSON] подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. Під час перебування у шлюбі за спільні кошти ними придбано квартиру [ADDRESS] , загальною площею 103,2 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м., а також транспортні засоби: легковий автомобіль марки HONDA CIVIK, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2007 року випуску та легковий автомобіль AUDI Q3, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2016 року випуску. Вищевказане майно зареєстровано за відповідачем. Автомобіль AUDI Q3, реєстраційний номер [NUMBER] , на даний час перебуває у відповідача та позивач позбавлений можливості ним користуватися. Посилаючись на те, що між ними не досягнуто згоди щодо поділу спільного майна, позивач просить визнати за ним право приватної власності на частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 103,2 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м., стягнути з [PERSON] на його користь вартість частки транспортного засобу марки HONDA CIVIK, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2007 року випуску, в розмірі 139\~833,20 грн та вартість частки транспортного засобу марки AUDI Q3, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2016 року випуску, в розмірі 443\~450,33 грн. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.03.2025 за заявою позивача вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача адвокат Бедексєєва І. В. позов просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. 03 серпня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] . Палацом урочистих подій Олександрійського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, актовий запис № 273. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру серії [NUMBER] від 11.07.2012, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі договору про пайову участь у будівництві №2-кв від 01.09.2010, акта приймання передачі новозбудованого майна № 2-кв/НМ від 20.12.2010, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності. Об`єкт в цілому складається з приміщень, загальною площею 103,2 кв. м., житловою площею 38,1 кв. м. Право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав № 34847939 від 17.07.2012. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України). Тлумачення норм статті 61 СК України дозволяє дійти висновку, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц та від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Як слідує з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] придбана сторонами за час шлюбу та належать обом з подружжя з часу її придбання. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом (ч.1 ст.372 ЦК України). Частиною 3 статті 372 ЦК України визначено, що в разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У позовній\~заяві позивач\~просить зокремавизнати за ним право власності на частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 103,2 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м., що відповідає положенням ст. 372 ЦК України. Тому вимога про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири підлягає задоволенню. Оскільки з визначенням частки за позивачем право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] припиняється, тому суд вважає за необхідне визнати за відповідачем також право власності на 1/2 частину квартири. Водночас це не свідчить про вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу. Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] на його користь компенсації вартості часток транспортних засобів: автомобіля марки HONDA CIVIK, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2007 року випуску, в розмірі 139\~833,20 грн та автомобіля марки AUDI Q3, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2016 року випуску, в розмірі 443\~450,33 грн, суд зазначає таке. Обґрунтовуючи позов в цій частині позивач зазначає, що спірні транспортні засоби придбано сторонами за час шлюбу за спільні кошти подружжя та зареєстровані за відповідачем. Позивачем проведено оцінку зазначених транспортних засобів та надано висновки експерта щодо вартості транспортних засобів, виконані судовим експертом Кеосаком А. П. на замовлення [PERSON] на підставі заяв про проведення транспортно-товарознавчої експертизи. Згідно з висновком експерта № 018-СЕ/24 транспортно-товарознавчого дослідження автомобіля HONDA CIVIK, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2007 року випуску, складеного 13.05.2024, ринкова вартість автомобіля HONDA CIVIK, реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, на дату оцінки визначається рівною 279 666,40 грн. Відповідно до висновку експерта № 017-СЕ/24 транспортно-товарознавчої експертизи автомобіля AUDI Q3, номер кузова [NUMBER] , складеного 13 травня 2024 року, середня ринкова вартість автомобіля AUDI Q3, номер кузова [NUMBER] , 2015 фактичного року випуску, станом на дату оцінки приймається рівною 886 900,66 грн. Вирішуючи питання про поділ майна подружжя, суд повинен, зокрема, установити факт набуття майна під час шлюбу та перевірити документи, на підставі яких проведена реєстрація права власності на майно, а також установити, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Водночас позивачем не надано доказів на підтвердження реєстрації на даний час за відповідачем указаних транспортних засобів, що унеможливлює пересвідчитися, що транспортні засоби не були відчужені раніше в інтересах сім`ї, а також не надано документів, на підставі яких проведено реєстрацію транспортних засобів, що підтвердило б можливість віднесення такого майна до того, яке може бути предметом поділу відповідно до положень СК України. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У позовній заяві позивач посилається на неможливість надання до суду свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та у підтвердження реєстрації транспортних засобів на ім`я відповідача посилається на лист Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях № 31/30/11/356-аз/08-2024-58-2024 від 24.05.2024. Водночас,\~як слідує\~зі змісту\~указаного листа,\~він наданий\~на адвокатський\~запит представника\~позивача,\~зазначено,\~що порушені\~в запиті\~питання стосуються\~майна осіб,\~які не\~є замовниками\~адвокатських послуг\~і не\~надали дозволу\~на збирання,\~збірігання та\~використання інформації\~відносно них.\~Роз`яснено,\~що інформацію\~може бути\~надано за\~запитами лише\~власників ТЗ,\~а також\~за запитами\~зокрема судів.\~Водночас повідомлено,\~що 06.10.2008\~у ТСЦ\~5141\~ автомобіль\~HONDA\~CIVIK,\~2007\~року випуску,\~об`єм\~двигуна 1799\~ см.\~куб.\~був зареєстрований\~за [PERSON] ;\~29.05.2020у ТСЦ 5141 автомобіль AUDI Q3, номер кузова [NUMBER] , 2015 року випуску, об`єм двигуна 1984 см. куб. був зареєстрований за [PERSON] . При цьому цей лист лише підтверджує, що вищевказані транспортні засоби були зареєстровані за відповідачем, та не підтверджує підстав такої реєстрації та того, що такі транспортні засоби продовжують бути зареєстрованими за відповідачем. Разом з тим позивач не звертався до суду із клопотанням про витребування доказів судом. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити за недоведеністю. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4\~736,55 грн.

Outcome: partial