Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У квітні 2025 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернувся з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики № 79887579 від 19.04.2024 (далі\~ - договір позики). В обґрунтування вимог зазначав, що 19.04.2024 товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі -\~ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та відповідач уклали договір позики у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Того ж дня позикодавець виконав умови договору позики, зокрема, передав відповідачу грошові кошти у розмірі 7500,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] . Надалі право вимоги за договором позики на підставі договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 та додаткової угоди до цього договору № 37 від 25.09.2024 набуло товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Внаслідок невиконання вимог указаного вище договору позики відповідачем, утворилась заборгованість, а саме за тілом кредиту - 7500,00 грн, за відсотками - 3375,00 грн та за пенею - 14985,00, а всього на загальну суму - 25860,00 грн. Оскільки відповідач у добровільному порядку не виконав своїх зобов`язань, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, пам`ятка про права та обов`язки надсилалась судом 10.04.2025 за його зареєстрованим місцем проживання, що відповідає місцю проживання, вказаним в позовній заяві та витязі з Єдиного державного демографічного реєстру. Рекомендоване повідомлення про відправлення (0610245851823) повернулось до суду з відміткою відділення АТ «Укрпошта», що відповідач особисто отримав відправлення (а.с. 38). У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Позовна заява надійшла до суду 03.04.2025. Ухвалою суду від 08.04.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження і постановлено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~(а.с. 35). Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, за згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з вимогами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 19.04.2024 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідач уклали договір позики (а.с. 5-8). Основні умови договору: строк позики - 30 днів; дата надання позики - 19.04.2024; дата повернення позики - 18.05.2024; сума позики\~ - 7500,00 грн; процента ставка, яка діє упродовж строку договору - 1,50 %; денна процентна ставка - 1,50 %; процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2,70 % у день, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 10640,17 %, орієнтовна загальна вартість позики - 10875,00 грн; проценти - грошові кошти, що нараховуються на суму позики і є платою за користування такою позикою (договором передбачено процентну ставку (фіксовану), денну процентну ставку та процентну ставку за понадстрокове користування позикою, розміри ставок визначені договором); проценти за договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором; пеня грошові кошти, що нараховуються на суму позики у передбачених договором випадках за невиконання позичальником умов договору; розмір пені - 2,7% в день; якщо сума позики не перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк позичкодавець має право, випадку невиконання позичальником умов договору, нараховувати пеню у визначеному у договорі розмірі за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими законодавчими актами; якщо сума позики перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк нараховуються проценти за понадстрокове користування за ставкою, визначеною у договорі розмірі за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими законодавчими актами. Згідно з додатком № 1 до договору позики (а.с. 8) відповідач 18.05.2024 зобов`язувався сплатити заборгованість в сумі 10875,00, з яких за основним боргом - 7500,00 грн та 3375,00 за відсотками. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним з допомогою одноразового персонального ідентифікатора 4100. Також встановлено, що 14.06.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу №14/06/21 (а.с. 9-11), за умовами якого, а також додаткової угоди до договору № 37 від 25.09.2024 (а.с. 14) та акту приймання передачі реєстру боржників № 32 від 25.09.2024 (а.с. 15), ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги за договором позики на суму 25860,00 грн, з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту - 7500,00 грн, прострочена заборгованість за відсотками - 3375,00 грн та пенею - 14985,00 грн. Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики, заборгованість відповідача перед ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» станом на 28.02.2025 складає 25860,00 грн з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту - 7500,00 грн, прострочена заборгованість за відсотками 3375,00 грн та пенею 14985,00 грн (а.с. 17). 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд. \~ \~ \~ За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12\~Закону визначає\~яким чином\~підписуються угоди\~у сфері\~електронної комерції.\~Якщо відповідно\~до акта\~цивільного законодавства\~або за\~домовленістю сторін\~електронний правочин\~має бути\~підписаний сторонами,\~моментом його\~підписання є\~використання електронного підпису відповідно до вимог законів України\~«Про електронні документи та електронний документообіг»\~та\~«Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства встановлено, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання цього засобу усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України цього Закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Також відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом такого договору, згідно зі статтею 1078 ЦК України, може бути право грошової вимоги, що існує на даний час. Сторонами є клієнт та фактор, яким, відповідно до статті 1079 ЦК України, може бути банк або інша фінансова установа, що має право здійснювати факторингові операції. При цьому, згідно зі статтею 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові (новому кредитору) за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги. Згідно з правовою позицією яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного вище суд вважає, що договір позики, підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеним, первісний кредитор ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» належно виконав його умови та надав позичальнику кредит в узгодженому сторонами розмірі. Своєю чергою, відповідач свої обов`язки за договором не виконав, у встановлений договором строк кредит не повернув, відсотків за користування кредитними коштами не сплатив. Дослідивши надані позивачем докази щодо зміни кредитора у зобов`язанні, суд доходить до висновку про правомірність набуття ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до відповідача. Судом встановлено, що між первісним кредитором та позивачем укладено договір факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021. Надалі, на виконання умов цього договору, сторони уклали додаткову угоду № 37 від 25.09.2024 та підписали акт приймання-передачі реєстру боржників № 32 від 25.09.2024, відповідно до яких право грошової вимоги перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Ці правовідносини за своєю правовою природою та змістом відповідають вимогам статті 1077 Цивільного кодексу України. Позивач, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», є фінансовою установою, що відповідає вимогам статті 1079 ЦК України. Таким чином, перехід права вимоги до позивача є правомірним, а отже, обов`язок з погашення заборгованості виник у відповідача саме перед новим кредитором відповідно до положень статті 1082 ЦК України. Зважаючи на викладене вище, позивач має право вимагати від відповідача повернення кредиту та сплати процентів. Суд, перевіривши розрахунок заборгованості, наданий позивачем, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Щодо вимоги про стягнення основного боргу, суд вважає її обґрунтованою. Судом встановлено, що відповідач отримав кредит у розмірі 7500,00 грн, однак не надав жодних доказів його повернення. Таким чином, вимога про стягнення заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) в цьому розмірі підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення відсотків, суд вважає заявлену суму 3375,00 грн також обґрунтованою. Договір укладено 19.04.2024, тому договірна ставка відсотків - 1,5 % на день не перевищує максимальних лімітів, встановлених Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» на той період, і є правомірною. Зазначена сума процентів повністю відповідає нарахуванню за 30 днів строку дії договору, з 19.04.2024 по 18.05.2024 включно, за договірною ставкою 1,5 % (розраховано як: 7500,00 грн ? 1,5 % ? 30 днів). Щодо вимоги про стягнення пені в розмірі 14985,00 грн, суд доходить до висновку про необхідність відмовити в її задоволенні. 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан, дію якого неодноразово продовжено. Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX, Цивільний кодекс України доповнено пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного стану позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за прострочення. На підставі викладеного, суд відмовляє у стягненні з відповідача пені, оскільки вся її сума нарахована позивачем у період дії в Україні воєнного стану. При цьому суд додатково зазначає, що умовами самого договору встановлено два взаємовиключні механізми відповідальності за прострочення. Суд встановив, що на момент укладення договору 19.04.2024 розмір мінімальної заробітної плати в Україні становив 8000,00 грн, що встановлено ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік». Оскільки сума кредиту (7500,00 грн) є меншою за розмір мінімальної заробітної плати, договір передбачав нарахування за прострочення саме пені, а не процентів за понадстрокове користування. Оскільки у стягненні пені відмовлено на підставі закону, правові та договірні підстави для нарахування будь-яких інших платежів після закінчення строку договору (18.05.2024) у позивача відсутні. Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, складається із 7500,00 грн залишку основного боргу та 3375,00 грн нарахованих відсотків, що разом становить 10875,00 грн. 5. Розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача. Згідно з ч. 3\~ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд відхиляє вимогу позивача про стягнення 1514,00 грн судових витрат, заявлених як плата за витребування та забезпечення доказів, оскільки матеріали справи не містять жодного підтвердження, що позивач фактично поніс ці витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково на 42,06 % (стягнуто 10875,00 грн із заявлених 25860,00 грн), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1273 грн 58 коп.

Outcome: partial