Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

У березні 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому після уточнення, просить встановити факт, що він, [PERSON] , [INFO] , самостійно, без участі матері, виховує та утримує сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач [PERSON] \~ зазначив,\~що з\~08.08.2008р.\~він \~та \~відповідач [PERSON] \~перебували в\~ зареєстрованому\~шлюбі,\~який \~рішенням Московського\~районного \~ суду\~м.Харкова\~ від\~10.03.2025р.\~ було\~розірвано.\~Від \~ шлюбу\~з відповідачем\~мають сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~ Після\~початку військової\~агресії з\~боку росії\~на території\~України,\~відповідач поїхала\~від родини\~та з\~серпня 2023\~року проживає\~окремо.\~Вона залишила\~дитину разом\~із ним\~і до\~цього часу\~вихованням та\~утриманням \~ сина\~не займалася.\~Батьківські обов`язки\~повністю виконує\~ він.\~ Московським\~районним судом\~у справі\~№ 643/16622/24\~розглянуто його\~позов про\~стягнення аліментів\~на утримання\~дитини,\~рішення прийняте\~на його\~користь.\~Він повністю\~взяв на\~себе обов`язок\~самостійного виховання\~та утримання\~дитини,\~займається розвитком\~дитини як\~фізичним так\~і духовним.\~Працює,\~має ФОП,\~платить податки\~та має\~стабільний достатній\~дохід,\~щоб винаймати\~квартиру,\~забезпечувати себе,\~і утримувати\~дитину без\~шкоди її\~інтересам. Він з сином проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 24.12.2024р. складеного Адміністрацією Соборного району Дніпровської міської ради [PERSON] займається вихованням та матеріальним забезпеченням сина, для виховання та розвитку дитини створені належні умови. Крім цього, він не судимий, не зловживає алкоголем та тютюном, не вживає наркотики, займається спортом. Мати з дитиною ніякі відносини не підтримує, участі у вихованні та в житті дитини не приймає, проживає окремо в іншій області, зв`язок з ним не підтримує, на дзвінки не відповідає. Необхідність юридичної фіксації факту знаходження дитини на його одноособовому вихованні та утриманні, необхідно, щоб дитина не залишилася без батька. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 06.03.2025, позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 14.03.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 31.07.2025, закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] \~ в судовому засіданні в режимі відеоконференція позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав викладених у ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлялася у встановлений законом порядок. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. В якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задовольнити. Представник третьої особи Управління служби у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради в підготовче судове засідання не з`явився. Від представника управління служби у справах дітей О.Голик до суду надійшла заява про розгляд справи без присутності представника адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради. Представник третьої особи [INFO] в підготовче судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомився у встановленому законом порядку. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 08 серпня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Московського районного суду м. Харкова у справі №643/16691/24 розірвано. В шлюбі у сторін [INFO] народився син, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.11.2010 року. З копій довідок від 15.11.2024 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що позивач [PERSON] разом із сином [PERSON] взяті на облік як ВПО, їх фактичне місце проживання/перебування зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки від 23.04.2023 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що відповідач [PERSON] взята на облік як ВПО, її фактичне місце проживання/перебування зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . З акту обстеження умов проживання від 21.12.2024, складеного працівниками УССД адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, вбачається, що проведено обстеження будинку [ADDRESS] , де проживають: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зі слів [PERSON] , мати [PERSON] , [PERSON] , з родиною не проживає з серпня 2023року. Для проживання [PERSON] батьком створені належні умови. Зі слів [PERSON] , у нього з батьком хороші відносини, мама проживає окремо у Львові з серпня 2023 року, час від часу спілкуються по телефону. З медичних виписок, вбачається, що адреса місця проживання дитини [PERSON] зазначена: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] є фізичною особою - підприємцем та отримує дохід. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Так, частиною 2 ст. 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 151 СК України встановлено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один з батьків проживає окремо від дитини, він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки. Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). З настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються відповідними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або у певному обсязі припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один з батьків самостійно їх виконує (пункти 73-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №\~201/5972/22). СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість повної відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. \~Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним з батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.\~ \~Наявність згоди матері на одноосібне виховання батьком їх спільної дитини суперечить закріпленому в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, у зв`язку із чим заявлене [PERSON] у цій справі питання не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та повинне вирішуватись у межах відповідного спору про право між батьками дитини. Слід зазначити, що під час розгляду справи позивач не порушував питання про неналежне виконання батьківських обов`язків відповідачем, як матір`ю їх неповнолітнього сина. Суд звертає увагу, жоден нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати факт відсутності участі батьків в утриманні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у піклуванні. Такий факт може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав. Доказів на підтвердження того, що з матері неповнолітньої дитини [PERSON] , стягуються аліменти на утримання дитини, та доказів на підтвердження того, що мати дитини має заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина матеріали справи не містять та позивачем такі докази надано не було. Доказів на підтвердження того, що мати неповнолітньої дитини [PERSON] взагалі з неповнолітнім сином не спілкується, не надає будь-якої матеріальної допомоги дитині матеріали справи також не містять. Отже, відсутні підстави для встановлення факту виховання та утримання позивачем сина [PERSON] . Посилання представника позивача на висновки Верховного Суду у постанові від 02 квітня 2025 року у справі №127/3622/24 не заслуговують на увагу, оскільки за результатами розгляду цієї справи у касаційному порядку справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, що не означає остаточного формування правового висновку Верховного Суду у справі, оскільки за результатами нового розгляду справи фактично-доказова база в ній може істотно змінитися, адже й сам новий розгляд став наслідком недостатнього дослідження судами обставин і доказів, а така зміна, у свою чергу, вплине на правові висновки у ній. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed