Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] . Заяву обґрунтовує тим, що її чоловік [PERSON] тривалий час вчиняє психологічне і фізичне насильство проти неї, а саме: погрози фізичної розправи, знищення особистих речей, принижує, нецензурно ображає, публічно ображає. Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.12.2023 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Однак [PERSON] продовжує протиправну поведінку. 09.06.2025 о 14.00 год. [PERSON] вчинив домашнє насильство відносно заявниці у формі приниження та залякування фізичною розправою. Під час реагування працівниками поліції винесено терміновий заборонний припис відносно [PERSON] та складено протокол про адміністративне правопорушення, який було передано на розгляд до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області. 13.06.2025 близько 22.00 год. [PERSON] порушив вимоги термінового заборонного припису серія АА № 640695 від 09.06.2025, а саме зобовязання залишити місце проживання постраждалої особи з 15.30 год. 09.06.2025 по 15.30 год. 19.06.2025, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-8 КУпАП. Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.07.2025 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-8 КУпАП. Після цього [PERSON] своєї поведінки не змінив, продовжує вчиняти скандали, вживаючи нецензурну лексику, погрожує фізичною розправою. Дії [PERSON] (приниження, переслідування, постійні образи, залякування, побої) викликають побоювання за свою безпеку, від чого [PERSON] не може себе захистити, тому просить суд застосувати до [PERSON] обмежувальний припис строком на 6 місяців, яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки: заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою [PERSON] ; заборонити наближатися ближче 100 метрів до місця проживання та інших місць частого відвідування постраждалою особою [PERSON] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшуковувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити ведення листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс-повідомлення) із постраждалою особою [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заявниця [PERSON] подала суду заяву, в якій заяву про видачу обмежувального припису підтримала, просила задовольнити (а.с.14). Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши та перевіривши докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] з 05.02.1983 року (а.с.5). Також судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] обоє зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] (а.с.1, 9). Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.12.2023 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства відносно своєї дружини (а.с.6). 09.06.2025 працівниками поліції винесено терміновий заборонний припис серія АА № 640695 відносно [PERSON] , яким його зобов`язано залишити місце проживання постраждалої особи [PERSON] на строк 10 днів. Зазначено, що [PERSON] ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, а також наніс один удар постраждалій (а.с.7). 13.06.2025 близько 22.00 год. [PERSON] порушив вимоги термінового заборонного припису серія АА № 640695 від 09.06.2025, а саме зобов`язання залишити місце проживання постраждалої особи з 09.06.2025 по 19.06.2025, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-8 КУпАП. Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.07.2025 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-8 КУпАП (а.с.8-9). Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ч 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19. Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як наголошує ч. 2 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Положеннями ст. 350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що заявниця обґрунтовано звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявниця дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а їх кривдником є заінтересована особа [PERSON] , і на підставі досліджених доказів, які підтверджують факт застосування насильства, та свідчать що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалих осіб, такі ризики є реальними. Однак суд враховує, що заінтересована особа [PERSON] зареєстрований за тією ж адресою ( [ADDRESS] ), що і заявниця [PERSON] . В матеріалах справи немає жодних відомостей про те, що [PERSON] має інше місце проживання. У відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінюючи сам вид насильства (психологічне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про необхідність покладення на заінтересовану особу ряду обов`язків, передбачених ч. 2 даного Закону та задоволення заяви [PERSON] частково, а саме: заборонити наближатися ближче 50 метрів до місця проживання та інших місць частого відвідування постраждалою особою [PERSON] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшуковувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити ведення листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс-повідомлення) із постраждалою особою [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Щодо вимоги заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою [PERSON] , то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даної вимоги, оскільки заінтересована особа [PERSON] зареєстрований за тією ж адресою ( [ADDRESS] ), що і заявниця [PERSON] . В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: partial