Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з АТ «Дніпроазот» на її користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 28915,48 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн. На обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала у трудових відносинах із АТ «Дніпроазот». 06 травня 2025 року вона була звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідач при звільненні так і не провів з нею остаточний розрахунок та не виплатив нараховану їй заробітну плату. Крім того, відповідач не в повному обсязі виплачував їй нараховану заробітну плату. 06 травня 2025 року вона отримала наказ про звільнення з повідомленням про заборгованість по заробітній платі в сумі 28915,48 грн. При визначенні розміру заборгованості відповідача по заробітній платі перед нею надане повідомлення, виконане станом на 06 травня 2025 року, що містить розрахунок заборгованості, виконаний станом на 06 травня 2025 року. Відповідно до договору № 05062505 від 05 червня 2025 року про надання правової допомоги/юридичних послуг, укладеного між нею та ТОВ «Центр правової допомоги юрист онлайн», витрати на правничу допомогу складають 12000 грн. 20 червня 2025 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 01 липня 2025 року представник відповідача Сідоров С.Л. подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що відповідач вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. У зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, ЗУ "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05.30 години 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Черговим Указом Президента України від 15 квітня 2025 № 235/2025 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05:30 години 09 травня 2025 року строком на 90 діб. Торгово-промислова палата України листом № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану та підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору. Внаслідок військової агресії рф проти України АТ «ДНІПРОАЗОТ» позбулося можливості безпечно та належним чином забезпечувати власну виробничо-господарську діяльність необхідними ресурсами і матеріалами та перспектива відновлення такого забезпечення найближчим часом не вбачається. Враховуючи виниклі негативні, форс-мажорні обставини, наявність цілозмінних простоїв у структурних підрозділах, беручи до уваги наявні факти обстрілів та ураження об`єктів інфраструктури України, суттєвий ризик та небезпека заподіяння при продовженні виробничих процесів в умовах військових дій непоправної шкоди навколишньому природному середовищу, працівникам та обладнанню підприємства, населенню міста та області, а також з метою недопущення аварійних ситуацій, які можуть призвести до техногенної катастрофи, АТ «ДНІПРОАЗОТ» видано наказ від 25 лютого 2022 року № 198 «Про простій в АТ «ДНІПРОАЗОТ», яким затверджено Акт про простій у структурних підрозділах АТ «ДНІПРОАЗОТ» від 25 лютого 2022 року (Додаток № 1 до цього наказу) з 8:00 години 25 лютого 2022 року. Простій у підприємстві, запроваджений з 25 лютого 2022 року, досі не скасований, відновлення виробничо-господарської діяльності не відбувалося, у зв`язку з чим відповідач позбавлений більше 3 років можливості отримувати належні доходи, у тому числі і на даний час для забезпечення своєчасності виплати заробітної плати, та несе колосальні збитки. Будь-яких зовнішніх допомог від держави, благодійних організацій чи міжнародних спільнот не отримувало і розраховує виключно на власні можливості, ресурси та персонал. Через перебування у простої, відповідач позбувся можливості вести виробничі процеси та отримувати необхідні доходи, і на цей час зосереджено лише на підтриманні у нормальному стані обладнання, на збереженні залишків персоналу, схоронності майна, сплати податків та зборів, виплаті заробітної плати, соціальних виплат, здійсненні допомоги Силам безпеки й оборони України, у тому числі шляхом мобілізації матеріальних та людських ресурсів. Зазначені обставини зумовили вимушену прострочку у розрахунку з позивачкою. Незважаючи на вкрай складні фінансово-економічні і об`єктивні обставини, відповідач намагається у повному обсязі виконувати свої зобов`язання перед існуючими та звільненими працівниками, виплачуючи заробітну плату протягом всього періоду простою на підприємстві. Так, отримавши незначні доходи від невиробничої діяльності, 25 червня 2025 року відповідач повністю розрахувався з позивачкою, виплативши всі кошти, які заборгувало перед останньою станом на дату звільнення, про що свідчать платіжні інструкції №№ 3187, 3190, 3194 від 25 червня 2025 року та відомості зарахувань на карткові рахунки працівників, зокрема на картковий рахунок [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за лютий, березень та квітень 2025 року. Враховуючи, що сума заборгованості по заробітній платі перед позивачкою погашена, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 04 серпня 2025 року позивачка подала заяву, в якій просила задовольнити її позовні вимоги, оскільки відповідач розрахувався знею повністю через 5 днів після подання позову, а не в день звільнення. Крім того, просила стягнути на свою користь середню заробітну плату за період з 06 травня 2025 року по 25 червня 2025 року, оскільки в цей період вона ще була працівником АТ "ДНІПРОАЗОТ". Справу просила розглянути без її участі. На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу за наявними у справі матеріалами. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що позивачка до 06 травня 2025 року працювала на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування у Енергетичному управлінні АТ «Дніпроазот», звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією наказу № 296 від 06 травня 2025 року про припинення трудового договору (а.с. 14). Відповідач виплату заробітної плати позивачці не здійснював у повному обсязі, у зв`язку з чим, станом на 06 травня 2025 року, утворилась заборгованість по заробітній платі у сумі 28915,48 грн., що підтверджується розрахунковим листом за травень 2025 року (а.с. 15). 25 червня 2025 року відповідач повністю розрахувався з позивачкою, виплативши всі кошти, які заборгувало АТ «Дніпроазот» перед останньою, станом на дату звільнення, що підтверджується платіжними інструкціями №№ 3187, 3190, 3194 від 25 червня 2025 року, відомостями зарахувань на картковий рахунок позивачки (а.с. 38-41) та визнано позивачкою в своїй заяві. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 116 КЗпП України,\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про суми,\~нараховані та\~виплачені працівникові\~при звільненні,\~із зазначенням\~окремо кожного\~виду виплати\~(основна\~та додаткова\~заробітна плата,\~заохочувальні та\~компенсаційні виплати,\~інші виплати,\~на які\~працівник має\~право згідно\~з умовами\~трудового договору\~і відповідно\~до законодавства,\~у тому\~числі при\~звільненні)\~роботодавець повинен\~письмово повідомити\~працівника в\~день їх\~виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Враховуючи, що відповідачем виплачено позивачці заборгованість із заробітної плати, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні даної позовної вимоги. Щодо позовної вимоги про стягнення на користь позивачки середньої заробітної плати за період з 06 травня 2025 року по 25 червня 2025 року, суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню, оскільки трудові відносини між сторонами були припинені 06 травня 2025 року і в цей період позивачка вже не була працівником АТ "Дніпроазот". Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача витрат на надання професійної правової допомоги у розмірі 12000 грн. суд зазначає наступне: Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п. 1 ч. 3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" зазначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Враховуючи, що позивачкою до суду не надано доказів понесення нею витрат на правову допомоги, як то: акт виконаних робіт, квитанцію до прибуткового касового ордеру тощо, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. Позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, однак, враховуючи, що відповідач погасив заборгованість перед позивачкою по заробітній платі вже після її звернення до суду з даним позовом, суд вважає необхідним стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 грн. з відповідача на користь держави. Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). \~ \~ \~ \~

Outcome: approved