Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №72945112 від 19.11.2022 року в розмірі 19\~098,30 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.11.2022 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №72945112, відповідно до якого відповідач отримала позику в розмірі 4\~000,00 грн, строком на 15 днів, тобто з 19.11.2022 року до 04.12.2022 року, зі сплатою відсотків за користування позикою в розмірі 1% на день. Крім того, договором передбачено сплату позичальником 2,70% відсотків за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день. 25.11.2022 року між «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №72945112 до договору позики №72945112 від 19.11.2022 року, відповідно до якої відповідачу було збільшено суму наданої позики в розмірі 4\~000,00 на 1\~500,00 грн, тобто загальний розмір наданої позики становить 5\~500,00 грн. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21 та додаткову угоду №22 від 11.04.2024 року, відповідно до умов яких до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до відповідача за договором позики №72945112 від 19.11.2022 року. Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за договором позики в розмірі 19\~098,30 грн, з яких: 5\~395,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 13\~703,30 грн заборгованість за відсотками. 20 серпня 2025 року в судове засідання не з`явився представник позивача, який належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання. Представником позивача разом з позовом подано заяву, в якій він просив позовні вимоги задовольнити та розглядати справу у його відсутність. Відповідач, належним чином повідомлена про час, дату та місце судового\~засідання, не з`яви лася. Причини неявки не повідомила, з заявою до суду про неможливість розгляду справи у її відсутність не зверталася,\~відзив на\~позов не\~подала. Судова повістка повернулась з відміткою про відсутність відповідача за адресою місця проживання, що зареєстрований у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 2 ч. 7 та п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, є такою, що про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Істотними умовами договору позики, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. ст. 1046 1048 ЦК України, є умови про суму і строк позики, умови і порядок її надання, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За приписами\~ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» пропозиція\~укласти електронний\~договір (оферта)\~має містити\~істотні умови,\~передбачені законодавством\~для відповідного\~договору,\~і виражати\~намір особи,\~яка її\~зробила,\~вважати себе\~зобов`язаною у\~разі її\~прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір\~вважається укладеним\~з моменту\~одержання особою,\~яка направила\~пропозицію укласти\~такий договір,\~відповіді про\~прийняття цієї\~пропозиції в\~порядку,\~визначеному частиною\~шостою цієї\~статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій,\~що вважаються\~прийняттям пропозиції\~укласти електронний\~договір,\~якщо зміст\~таких дій\~чітко роз`яснено\~в інформаційній\~системі,\~в якій\~розміщено таку\~пропозицію,\~і ці\~роз`яснення логічно\~пов`язані з\~нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього\~Закону,\~вважається таким,\~що за\~правовими наслідками\~прирівнюється до\~договору,\~укладеного у\~письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). 19.11.2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №72945112, відповідно до якого відповідач отримала позику в розмірі 4\~000,00 грн, строком на 15 днів, тобто з 19.11.2022 року до 04.12.2022 року включно, зі сплатою відсотків за користування позикою в розмірі 1% на день. Крім того, договором передбачено сплату позичальником 2,70% відсотків за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день. 25.11.2022\~року між\~ТОВ «1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~та [PERSON] \~укладено додаткову\~угоду №72945112\~до договору\~позики №72945112\~від 19.11.2022\~року,\~відповідно до\~якого відповідачу\~було збільшено\~суму наданої\~позики в\~розмірі 4\~000,00\~на 1\~500,00\~грн,\~таким чином\~загальний розмір\~наданої позики\~становить 5\~500,00\~грн. Строк повернення позики та відсоткова ставка залишились незмінними. Договір та додаток до нього (таблиця обчислення загальної вартості кредиту), додаткова угода та додаток до угоди (таблиця обчислення загальної вартості кредиту) відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало позику відповідачу в розмірі 4\~000,00 грн шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача, що підтверджується довідкою від 21.05.2025 року. Доказів перерахування ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» позики в розмірі 1\~500,00 грн на виконання додаткової угоди позивачем не надано. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №14/06/21 та додаткову угоду №22 від 11.04.2024 року, у відповідності до умов яких ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №22 від 11.04.2024 року до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики №72945112 від 19.11.2022 року. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові. Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. За таких обставин, суд приходить до висновку, що до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги до відповідача за договором позики №72945112 від 19.11.2022 року. За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 82 ЦПК. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Тобто, позивач одночасно з поданням позову повинен був подати суду докази на підтвердження своїх вимог щодо наявності та розміру заборгованості відповідача за договором позики. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконала, у зв`язку з чим за договором позики станом на 11.04.2024 року виникла заборгованість в загальному розмірі 19\~098,30 грн, з яких: 5\~395,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 13\~703,30 грн заборгованості за відсотками за користування позикою (а. с. 13 23). З наданого розрахунку вбачається, що нарахування відсотків за користування позикою здійснювалось після 04.12.2022 року, тобто після закінчення строку надання позики. Відповідно до п. 6 договору позики, позичальник має право продовжити строк користування позикою (пролонгація). Продовження користування позикою здійснюється за зверненням позичальника в електронній формі через особистий кабінет позичальника шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальника такого права. Проте позивачем не надано доказів, що відбулася пролонгація договору після 04.12.2022 року, зокрема позивачем не надано ні звернення відповідача в електронній формі, ні відповідної додаткової угоди, як це передбачено п. 6 договору позики від 19.11.2022 року. За таких обставин, кінцевим терміном повернення позики є 04.12.2022 року. За змістом ст.\~1048\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18. В постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України і охоронна норма частини другої ст.\~625\~цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст.\~625\~ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Отже, нарахування відсотків за користування позикою поза межами строку її надання, тобто після 04.12.2022 року, є неправомірним. За умовами\~договору позики\~та додаткової\~угоди до\~нього відповідач\~19.11.2022\~року отримав\~позику в\~розмірі 4000,00\~грн зі\~сплатою за\~користування 1%\~в день,\~строком на\~15\~днів,\~тобто з\~19.11.2022\~року до\~04.12.2022\~року включно.\~Додатковою угодою\~збільшено суму\~позики з\~25.11.2022\~року на\~1\~500,00\~грн,\~тобто до\~5\~500,00\~грн. При цьому, строк повернення позики та відсоткова ставка залишились незмінними. Отже, за 6 днів користування позикою (з 19.11.2022 року) відсотки повинні нараховуватись на суму позики в розмірі 4\~000,00 грн, а за наступні 9 днів (з 25.11.2022 року до 03.12.2022 року включно) в розмірі 5\~500,00 грн., а відтак розмір відсотків за користування позикою становитиме: - 4\~000,00 грн (сума позики) х 1 % (відсоткова ставка в день) : 100% х 6 днів = 240,00 грн; - 5\~500,00 грн (сума позики) х 1% (відсоткова ставка в день) : 100% х 9 днів (строк кредитування) = 495,00 грн. Тобто, сума заборгованості за відсотками за користування позикою за період з 19.11.2022 року до 04.12.2022 року складає 730,00 грн, що відповідає додатку №1 до додаткової угоди від 25.11.2022 року. Додатково суд звертає увагу на неможливість нарахування відсотків за понадстрокове користування позикою, що передбачено п. 2.3. договору позики, з огляду на таке. Пунктом 18 ПРИКІНЦЕВИХ ТА ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналіз зазначених норм ЦК України дає підстави зробити висновок, що у разі прострочення позичальником у період з 24 лютого 2022 року по цей час (оскільки дія воєнного стану не припинена), позичальник звільняється від сплати любих платежів (перелік таких платежів не є вичерпним) за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором та такі нараховані платежі підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У пункті 122 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 висловлена правова позиція, що важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). За таких обставин, суд приходить до висновку, що встановлена у п. 2.3. договору можливість нарахування відсотків в розмірі 2,70% в день за понадстрокове користування позикою є мірою відповідальності після закінчення строку надання позики та застосовується у випадку прострочення позичальника, а відтак в силу закону відповідач звільнена від сплати таких платежів, які у випадку нарахування підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач на виконання договору позики повинна була сплатити грошові кошти в сумі 6\~235,00 грн, з яких: 5\~500,00 грн сума позики; 730,00 грн відсотки за користування позикою, що відповідає додатку №1 до додаткової угоди від 25.11.2022 року Крім того, з наданого розрахунку вбачається, що відповідачем на користь первісного кредитора (позикодавця) ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в рахунок погашення заборгованості за договором позики за період з 04.12.2022 року до 07.12.2023 року, тобто до моменту переходу до позивача права вимоги (11.04.2024 року), сплачено грошові кошти на загальну суму 20\~513,50 грн. В той же час, оскільки первісний кредитор (позикодавець) ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» продовжував неправомірно нараховувати відсотки за користування позикою після закінчення строку її надання, тобто після 04.12.2022 року, то сплачені відповідачем грошові кошти були зараховані наступним чином: - 105,00 грн в рахунок погашення суми позики; - 20\~408,50 грн в рахунок погашення відсотків за користування кредитом. Оскільки правомірним є нарахування відсотків за користування позикою виключно за період з 19.11.2022 року до 04.12.2022 року в розмірі 730,00 грн, то інша частина грошових коштів, сплачена відповідачем, підлягає зарахуванню в рахунок сплати суми позики. Так як відповідачем в рахунок погашення суми позики та відсотків за її користування сплачено суму, що перевищує суму правомірно нарахованої заборгованості, то суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами наявність у відповідача заборгованості за сумою позики та відсотками за її користування за договором позики №72945112 від 19.11.2022 року. За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору.

Outcome: dismissed