Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить визнати його батьком [PERSON] , [INFO] , та внести зміни в актовий запис цивільного стану про народження [PERSON] , [INFO] , що складений Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, №611 від 22 червня 2010 року, серія [NUMBER] , в якому у графі «відомості про батька» вказати: батько [PERSON] , [INFO] , громадянин України. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем та [INFO] у них народився син [PERSON] . З причин незалежних від позивача у свідоцтві про народження дитини відповідачем не було внесено відомості про позивача, як про батька, у той час як факт батьківства відповідачем раніше не заперечувався та більш того позивач ніколи не заперечував факт батьківства. Дитина була зареєстрована в органах РАЦС на підставі ч.1 ст.135 СК України та по батькові вказано зі слів матері. Позивач зазначає, що наразі поведінка відповідача змінилася, вона почала його переконувати, що він не є біологічним батьком дитини, відмовляється від написання спільної заяви про визнання батьківства для того, щоб внести відомості про нього, як про батька до актового запису про народження їх сина. Однак позивач не має жодних сумнів щодо свого батьківства, вважає [PERSON] своїм рідним сином, виховує та утримує його, дитина помітно схожа на позивача і між ними виникли теплі, довірливі стосунки. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у судове засідання не з`явилася. До початку судового засідання відповідач надала заяву про те, що позов не визнає, до судового засідання прибути не може через те, що проживає за кордоном. Представник третьої особи органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, до початку судового засідання представник третьої особи [PERSON] подала заяву про розгляд справи без присутності представника та ухвалення рішення, яке відповідає якнайкращим інтересам дитини. Суд, вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, встановив такі фактичні обставини. [INFO] у відповідача народився син [PERSON] , відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України (а.с.7-8). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги суд виходить з наступного. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. За правилом статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статями 122 та 125 цього Кодексу. Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 126 СК України). Відповідно до частини першої статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно частини першої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі N 591/6441/14-ц (провадження N 61-6030св18) зазначено, що доказами у вказаній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства ("KALACHEVA v. RUSSIA" (Калачева проти Російської Федерації), N 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року). Слід зазначити, що висновок експертизи з питання походження дитини є одним з ключових доказів, який підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 444/526/18, від 08 березня 2023 року у справі № 205/5698/21. Однак позивачем клопотання про призначення у справі судовогенетичної експертизи не було заявлено та відповідного доказу разом з позовною заявою надано не було. Відповідач факт батьківства позивача заперечує. На підтвердження свого батьківства позивачем надано суду лише фотокартки, ксерокопії письмових заяв [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та виписку про перекази коштів за період з 21 лютого 2020 року по 18 лютого 2025 року. Однак ксерокопії заяв [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які викладені у простій письмовій формі, не є допустимими доказами. Позивач своїми процесуальними правами розпорядився на власний розсуд та клопотання про допит вказаних осіб як свідків під час розгляду справи не заявив. Самі по собі фотокартки та виписка про переказ коштів за період з 21 лютого 2020 року по 18 лютого 2020 року, у якій відсутні відомості щодо призначення платежу, за відсутності інших належних та допустимих доказів не є достатніми та належними доказами на підтвердження батьківства позивача. Також позивачем не надано суду жодних доказів, які підтверджують перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах до народження дитини, як зазначено у позові. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed