Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

[PERSON] звернувся у суд з позовом про стягнення грошових коштів, матеріальних збитків і моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання умов договору про надання юридичних послуг. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що він 03.12.2024 року уклав з ТОВ "Амадео право" договір про надання юридичних послуг №0312202406, відповідно до п. 1.2 якого позивач доручає, а відповідач зобов"язується надати замовнику наступні юридичні послуги, зокрема підготовка необхідних документів, а саме запит до ПФУ, заява до ПФУ, позов до суду. Позивач звернувся до відповідача з питання здійснення Пенсійним фондом України перерахунку його пенсії. На виконання умов договору 03 грудня 2024 року [PERSON] через ПАТ АБ "Укргазбанк" сплатив на розрахунковий рахунок ТОВ"Амадео право" 13 000 грн., а також в той же день сплатив 500 грн. Проте, відповідач фактично не надав жодних юридичних послуг [PERSON] , оскільки не звернувся в інтересах і від імені позивача з відповідними заявами до ПФУ та/або суду. 28.03.2025 року [PERSON] звернувся до відповідача з претензією №01-28/0.2025 про порушення договору, проте вказана претензія не була розглянута відповідачем, позивач не отримав на неї жодної відповіді/реакції. Невиконання умов договору з боку ТОВ "Амадео право" змусило [PERSON] понести додаткові витрати, оскільки він вимушений був звернутися за професійною правничою допомогою до фахівців в галузі права ТОВ "Правова допомога 24/7" та оплатив юридичні послуги в сумі 12 000 грн., що підтверджується договором №03032511 від 03.03.2025 року. Крім того, невиконання умов договору з боку відповідача, з урахуванням поважного віку позивача і, зважаючи на важливість для нього вирішення питання перерахунку його пенсії з боку органу ПФУ, призвело до затягування процесу зобов"язання вчинити вказані дії ПФУ з боку суду. Вказане призвело до реальних душевних страждань позивача, погіршення його самопочуття і стану здоров"я, що, на думку позивача, є підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди. Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов"язання за договором, позивач просить стягнути з ТОВ"Амадео право" 13 500 грн. сплачених за договором про надання юридичних послуг №0312202406 від 03.12.2024, 12 000 грн. збитків та 20 000 грн. моральної шкоди. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17 квітня 2025 року в даній справі відкрито спрощене позовне провадження. Відповідач ТОВ "Амадео право" надіслав відзив на позовну заяву. Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки 15.01.2025 року акт приймання-передачі за договором №0312202406 про надання юридичних послуг від 03.12.2023 року на суму 13 500 грн. було підписано власноруч замовником. Таким чином, відповідачем повністю було надано весь спектр послуг відповідно до вищевказаного договору, зокрема підготовка відповідних заяв. Також зазначає про наявність перешкод з боку позивача у співпраці, оскільки після підписання договору відповідач підготував усі відповідні заяви протягом 10 днів згідно п. 2.1.3 №0312202406 про надання юридичних послуг від 03.12.2023 р., однак позивач не з"являвся довгий час в офіс відповідача для отримання відповідних заяв та підписання акту приймання-передачі. Акт приймання-передачі було підписано особисто позивачем в офісі відповідача 15.01.2025 року та усі документи, які вказані в п. 1.2 договору №0312202406 про надання юридичних послуг від 03.12.2023 року були надані позивачу особисто в руки. претензію позивача від 28.03.2025 року відповідач не отримував. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.06.2025 року залишено без задоволення клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Сапонова О.В. про розгляд даної цивільної справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. 03 грудня 2024 року між [PERSON] та ТОВ "Амадео право" було укладено договір №0312202406 про надання юридичних послуг. Відповідно до п. 1.2 договору №0312202406 про надання юридичних послуг від 03.12.2024 року виконавець бере на себе зобов"язання надати замовнику наступні юридичні послуги: підготовка необхідних документів, а саме - запит до ПФУ, - заява до ПФУ, - позов до суду. На виконання умов договору 03 грудня 2024 року [PERSON] через ПАТ АБ "Укргазбанк" сплатив на розрахунковий рахунок ТОВ"Амадео право" 13 000 грн., а також в той же день сплатив 500 грн. 15.01.2025 року акт приймання-передачі за договором №0312202406 про надання юридичних послуг від 03.12.2023 року на суму 13 500 грн. було підписано власноруч замовником. Звертаючись у суд з даним позовом, [PERSON] зазначає, що відповідач фактично не надав жодних юридичних послуг [PERSON] , оскільки не звернувся в інтересах і від імені позивача з відповідними заявами до ПФУ та/або суду. 28.03.2025 року [PERSON] звернувся до відповідача з претензією №01-28/0.2025 про порушення договору, проте вказана претензія не була розглянута відповідачем, позивач не отримав на неї жодної відповіді/реакції. Невиконання умов договору з боку ТОВ "Амадео право" змусило [PERSON] понести додаткові витрати, оскільки він вимушений був звернутися за професійною правничою допомогою до фахівців в галузі права ТОВ "Правова допомога 24/7" та оплатив юридичні послуги в сумі 12 000 грн., що підтверджується договором №03032511 від 03.03.2025 року. Суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задовленню, з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 905 ЦК України, строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Згідно ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За частиною другою статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань - принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання. Так, згідно її положень зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутність таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно приписів норм ст.ст. 623, 906 ЦК України, тягар доказування факту невиконання або неналежним виконанням договору про надання послуг покладається на замовника послуг. Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за договором про надання правової допомоги належним чином, сплатив обумовлену вартість послуг за надання юридичних послуг. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Згідно зі статтею 1 Закону договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до частини першої статті 26 Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Згідно із частиною першою статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону). За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України). Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним. Згідно з статтею 30 Закону, статтею 28 Правил адвокатської етики гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Звертаючись у суд з даним позовом, [PERSON] не взяв до уваги, що договір № 0312202406 про надання юридичних послуг від 03.12.2024 року визначає відповідальність сторін. Відповідно до ст. 903 ЦК України плата за договором про надання послуг здійснюється замовником у розмірі, встановленому договором. Надаючи правову оцінку умовам договору, суд зазначає, що договір укладався за взаємною згодою та вільним волевиявленням сторін, підписуючи його, позивач погодився з умовами та розміром оплати за виконання з юридичних послуг / правової допомоги адвоката, правочин недійсним у судовому порядку не визнавався, а тому діє презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), умови правочину не оспорюються позивачкою. Питання про розірвання договору впродовж цього часу не ставилось. Суд звертає увагу позивача на те, що ним дещо помилково сприймається очікуваний результат послуг за договором правової допомоги. Реалізація адвокатом своїх повноважень в межах доручення не завжди являє той бажаний для клієнта результат, який він хоче отримати. Зокрема, у статті 1 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 02.06.2011р. № 3460-VI міститься поняття правових послуг. Це надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації. Отже, правова допомога є послугою, яка може включати певний обсяг дій, направлених на реалізацію і захист прав, свобод та законних інтересів особи, її представництво у судах, інших органах державної влади, органах місцевого самоврядування. Обсяг таких дій (повноважень адвоката), порядок їх реалізації передбачений договором з адвокатом і нормами чинного законодавства. Як було зазначено вище, згідно із ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Відповідно до ст. 903 ЦК України плата за договором про надання послуг здійснюється замовником у розмірі, встановленому договором. Згідно зі ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виходячи з приписів норм ст. ст. 623, 906 ЦК України, тягар доказування факту невиконання або неналежного виконання договору про надання послуг покладається на замовника послуг. За правилами ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Під час розгляду справи доводи позивача про невиконання адвокатом умов договору про надання правової допомоги, неналежне виконання професійних обов`язків не знайшли свого підтвердження. З огляду на викладене, суд дійшла висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 13 500 грн. сплачених за договром про надання юридичних послуг №0312202406 від 03.12.2024 та 12 000 грн. збитків. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то вони є похідними від вимог про відшкодування матеріальної шкоди, у задоволенні яких судом відмовлено. Отже, частина позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, задоволенню також не підлягає. В свою чергу суд зазначає, що договір про надання правової допомоги укладався за взаємною згодою та вільним волевиявленням сторін, підписуючи його, позивач погодився з умовами та розміром оплати послуг адвоката, правочин недійсним у судовому порядку не визнавався, а тому діє презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), умови правочину не оспорюються позивачем. Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Укладаючи договір про надання правової допомоги з відповідачем, відповідач діяв виключно як професійний адвокат на підставі Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність. Вказана позиція підтверджується існуючою судовою практикою з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів. Так, відповідно до висновку викладеному у постанові Верховного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 191/2617/19 зазначається наступне: За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Із аналізу вказаних норм права вбачається, що до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. При цьому зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики, що виключає застосування до відносин, що виникли між адвокатом та клієнтом положень Закону України «Про захист прав споживачів». З огляду на викладене, суд надходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed