Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

І.Зміст позовних вимог. У травні 2025 року Акціонерне товариство «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» (далі АТ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ»), в інтересах якого діє представник Пархомчук С.В., звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 03.06.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1990862 в електронній формі. Відповідно до умов договору кредитодавець надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 2500,00 грн у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної карти, які надані відповідачем кредитору, строком на 30 днів до 03.06.2021, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,90% в день. 24.12.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та АТ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-24122001, відповідно до якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі, зокрема і до [PERSON] . У зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 31.01.2025 утворилася заборгованість у загальному розмірі 8200,00 грн, що складається з наступного: 2500,00 грн - заборгованість за кредитом; 5700,00 грн - прострочена заборгованість за процентами. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням прав АТ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», у зв`язку з чим позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості за вказаним договором у розмірі 8200,00 грн та судові витрати. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді від 26.05.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін від останніх не надійшло, відзиву на позов належним чином повідомлений про розгляд справи відповідач не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що належним чином повідомлений про розгляд справи відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у той час як представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, про що зазначив у позовній заяві, розгляд справи здійснювався на підставі наявних у ній доказів. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 03.06.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] в електронній формі було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1990862, відповідно до якого відповідачу, шляхом перерахування на вказану ним при укладенні договору банківську карту № [NUMBER] , надано кредитні кошти в розмірі 2500,00 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,90% на день. Згідно з довідкою про ідентифікацію акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснювався в інформаційно-телекомунікаційній системі https://credit7.ua/ з використанням одноразового ідентифікатора С991, який було відправлено позичальнику 03.06.2021 о 21:31:41 на номер мобільного телефон [NUMBER] . Пунктом 4.2.1 договору сторони домовилися, що у випадку, якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом та клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.4.1.1-4.1.6 договору, за цим договором застосовується автоматичне продовження строку кредитування (авто пролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Відповідно до п.п. 4.2.2, 4.2.5 договору клієнт, підписуючи цей договір, дає згоду на його автопролонгацію, продовження дії договору та строку користування кредитом з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту ще на 15 календарних днів; загальна кількість автопролонгацій за цим договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів, включаючи період, визначений в п. 1.3 договору 30 (календарних днів). Тобто. якщо у разі наступної (чергової) автопролонгації загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120, така пролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є таким, що настав. Факт виконання первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» своїх зобов`язань з надання кредиту підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення ТОВ «УПР» за № 29972-0403 від 04.03.2024, відповідно до якого 03.06.2021 о 21:33:12 здійснено успішне перерахування коштів на платіжну карту клієнта № [NUMBER] , номер транзакції у системі iPay.ua 92263022, призначення платежу: зарахування 2500,00 грн на карту [NUMBER] . Відповідно до п. 6.1.3 Договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта. 24.12.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу № 02-24122001, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі до [PERSON] за договором № 1990862 від 03.06.2021 у сумі 8200,00 грн, з яких: 2500,00 грн - залишок за тілом кредиту; 5700,00 грн - залишок за відсотками, що підтверджується відповідним договором факторингу та витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу №02-24122001 від 24.12.2021. Як вбачається з виписки з особового рахунку за кредитним договором №1990862, станом на 13.01.2025 [PERSON] має заборгованість за вказаним договором у загальному розмірі 8200,00 грн, яка складається з: 2500,00 грн - прострочене тіло кредиту; 5700,00 грн - прострочені відсотки. ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання зобов`язання щодо кредитної заборгованості, які врегульовані Главою 71 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто (ст.ст. 525-527 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач припустився порушення умов договорів щодо своєчасної сплати сум кредиту, внаслідок чого за ним утворилася зазначена заборгованість. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач не подав відзив на позов та будь-які докази, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1990862 від 03.06.2021 у розмірі 8200,00 грн. V. Розподілу судових витрат між сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн підтверджується платіжною інструкцією № 3 7244 від 02.04.2025. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представник позивача також просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн надавши докази понесення таких витрат: договір про надання правової допомоги між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчук С.В. від 29.12.2023 та додаткову угоду № 1 до нього від 27.12.2024, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, акт про отримання правової допомоги від 09.06.2025, рахунок на оплату № 09.06.2025-25 від 09.06.2025, платіжну інструкцію № 3 9409 від 09.06.2025. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат з надання професійної правничої допомоги суд, виходить із того, що при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Враховуючи викладене суд, визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду цієї справи, з врахуванням характеру правовідносин, обсягу наданих адвокатом послуг позивача, складністю справи, реальність наданих адвокатських послуг, розумність їхнього розміру, непропорційності розміру витрат щодо предмета спору, а саме стягнення заборгованості за кредитним договором по якому тіло кредиту становить 2500,00 грн, дійшов висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» з 10500,00 грн до 5000,00 грн. Вказані вище висновки суду узгоджуються із висновками Верховного Суду, які викладені у постанові № 205/5969/15-ц від 22.05.2024. Таким чином, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2422,40 гривень та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, всього 7422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved