Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовомдо [PERSON] та просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого був її тато [PERSON] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.05.2025 право власності на житлове господарство по [ADDRESS] не зареєстроване. Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,2188 га. \~ \~ \~ \~Згідно технічного паспорта житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», господарських будівель і споруд. Відповідно до звіту про оцінку ЕТВО «Придністров`я» ринкова вартість житлового господарства по [ADDRESS] становить 242 550 грн. \~ \~ \~ \~ [PERSON] помер [INFO] . Оскільки смерть [PERSON] сталася раптово, внаслідок корона вірусної інфекції, то заповітного розпорядження він не залишив. На час смерті [PERSON] разом з ним у господарстві були зареєстровані та проживали: дружина [PERSON] та дочка [PERSON] . \~ \~ \~ \~З метою реалізації своїх спадкових прав позивачка звернулася до Городенківської державної нотаріальної контори, де за її заявою була заведена спадкова справа. Мама позивачки відповідачка [PERSON] подала заяву про відмову від спадщини [PERSON] . \~ \~ \~ \~З постанови нотаріуса від 09.05.2025 про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що державний нотаріус відмовила позивачці у видачі документів на спадщину за законом на житлове господарство через реєстрацію спадкового житлового господарства, як колгоспний двір, без визначення часток його членів. \~ \~ \~ \~Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 16.02.1990 спадкове житлове господарство було зареєстроване як колгоспний двір. \~ \~ \~ \~Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли був введений в дію Закон України «Про власність». Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. \~ \~ \~ \~У житловому будинку за адресою: [ADDRESS] станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали: голова господарства [PERSON] , його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] . \~ \~ \~ \~Згідно по господарської книги Копачинецької сільської ради за 1991-1995 роки впродовж цих років у господарстві [PERSON] за особовим рахунком № [NUMBER] у с. Копачинці були зареєстровані та проживали: голова сім`ї [PERSON] , його дружина [PERSON] , дочка [PERSON] та син [PERSON] , який народився у 1993 році. \~ \~ \~ \~Ніхто з даних осіб не звертався за виділом своєї частки у колгоспному дворі. \~ \~ \~ \~Оскільки позивачка була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем на день його смерті, тому, відповідно до приписів ст.1268 ЦК України, прийняла спадщину за законом. Спадкове житлове господарство обліковувалося як колгоспний двір та належало батьку позивачки. Після смерті [PERSON] позивачка прийняла спадщину за законом, однак оформити свідоцтво про право на спадщину на житлове господарство в нотаріальній конторі не може через реєстрацію господарства, як колгоспний двір, без визначення часток його членів, тому змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 26.05.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідачка [PERSON] , скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.193 ЦПК України, подала до суду зустрічний позов до [PERSON] та просить визнати за нею право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] . Зустрічний позов мотивований тим, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого був [PERSON] . Станом на 15 квітня 1991 року (час припинення колгоспних дворів) у даному господарстві проживали та були зареєстровані: голова господарства [PERSON] , його дружина [PERSON] , дочка [PERSON] . Записами у погосподарській книзі Копачинецької сільської ради за 1991-1995 роки доводиться, що у господарстві [PERSON] за особовим рахунком № [NUMBER] у с. Копачинці були зареєстровані та проживали: голова сім`ї [PERSON] , його дружина [PERSON] , дочка [PERSON] та син [PERSON] , який народився у 1993 році. Оскільки станом на 15.04.1991 у житловому господарстві проживали 3 члени колгоспного двору, частки яких є рівними, то кожному з них належить, відповідно, по 1/3. \~ \~ \~ \~ [PERSON] , як члену колгоспного двору, належить 1/3 частка. \~ \~ \~ \~ [PERSON] , як члену колгоспного двору, теж належала 1/3 частка. [PERSON] помер [INFO] . На день його смерті разом з ним були зареєстровані та проживали: дружина [PERSON] та дочка [PERSON] , які є спадкоємцями першої черги за законом. [PERSON] подала державному нотаріусу заяву про відмову від спадщини чоловіка [PERSON] на користь дочки [PERSON] . \~ \~ \~ \~Отже, [PERSON] претендує на 2/3 частки спадкового житлового господарства (1/3 своя частка + 1/3 частка, успадкована від батька). Позивачка за зустрічним позовом для того, щоб мати змогу розпорядитися на власний розсуд своєю часткою у колгоспному дворі, розташованому по [ADDRESS] , повинна спочатку зареєструвати своє право на це майно. Ухвалою суду\~від 11.06.2025\~зустрічний позов\~прийнято до\~спільного розгляду\~з первісним\~позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 26.06.2025 задоволено заяву позивачки-відповідачки [PERSON] , до участі у справі залучено співвідповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 25.07.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивачка-відповідачка [PERSON] 13.08.2025 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідачка-позивачка [PERSON] у зустрічному позові просила судовий розгляд справи проводити без її участі на підставі поданих письмових документів, при вирішенні первісного позову покладається на розсуд суду. Співвідповідач [PERSON] 07.07.2025 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позовні вимоги [PERSON] визнає, при вирішенні зустрічного позову [PERSON] покладається на розсуд суду. Крім того зазначив, що на спадкове майно після смерті батька [PERSON] не претендує та подав у нотаріальну контору заяву про відмову від спадщини. Дії учасників справи не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період з 31.01.1966 по 19.01.1996 регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 16 лютого 1990 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 246 від 13 грудня 1989 р., вбачається, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] , дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Правильною назвою населеного пункту є село Копачинці, перейменування села не проводилося, що підтверджується довідкою № 148, виданою 19.06.2025 Копачинецьким старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Рішенням п`ятої сесії сільської ради народних депутатів від 03.01.1992 «Про зміну назв вулиць» [ADDRESS] була перейменована на [ADDRESS] , що стверджується довідкою № 120, виданою 07.05.2025 Копачинецьким старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Верховний Суд у постановах від\~03 травня 2022 року в\~справі № 520/5386/15-ц, від\~22 листопада 2023 року\~в справі № 689/1693/20 та ін. зазначив, що колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовували майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. 15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Положення статей 17, 18 зазначеного Закону щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за правовими нормами, які регулювали питання права власності цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, які втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в навчальному закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК Української РСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам (частина перша статті 112 ЦК Української РСР). У частині другій статті 123 ЦК Української РСР передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Отже, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини (постанови Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 688/21/17-ц, від 08 квітня 2020 року в справі № 454/1187/17-ц). Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. За змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Члени колгоспу, які працювали у міжгосподарських організаціях, відносилися до суспільної групи колгоспників. Копіями витягів з\~погосподарських книг\~Копачинецької сільської\~ради за\~1986-1990,\~1991-1995\~роки,\~виданих Копачинецьким\~старостинським округом\~Чернелицької селищної\~ ради Коломийського району Івано-Франківської області, підтверджується, що суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] , - колгоспний двір, членами колгоспного двору були: - у 1986-1990 роках (особовий рахунок № [NUMBER] ): голова сім`ї [PERSON] , 1956 р.н., дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] ; - у 1991-1995 роках (особовий рахунок № [NUMBER] ): голова сім`ї [PERSON] , 1956 р.н., дружина [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Проте, у погосподарських книгах допущено технічну помилку в даті народження [PERSON] , правильною датою її народження є [INFO] , про що свідчить довідка № 148, видана 19.06.2025 Копачинецьким старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. \~ \~ \~ \~Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Малолітній член колгоспного двору [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис № 7, про що свідчить запис у по господарській книзі Копачинецької сільської ради за 1986-1990 роки. Враховуючи вимоги ч.1 ст.563 ЦК УРСР (у редакції 1963 року), інші члени колишнього колгоспного двору продовжували на тій же підставі володіти, користуватись і розпоряджатись даним майном. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли введений в дію Закон України «Про власність», у зв`язку з чим правового значення буде мати належність членів до колгоспного двору саме на цю дату. Всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц. Станом на 15.04.1991 у господарстві, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані та проживали: голова господарства\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~дружина [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~дочка [PERSON] ,\~ [INFO] , що підтверджується довідкою № 126, виданою 12.05.2025 Копачинецьким старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. З наведеного\~слідує,\~що житловий\~будинок [ADDRESS] належав\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/3 кожному, як членам колишнього колгоспного двору, які не втратили права на частку в його майні. Голова колгоспного двору [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 64 роки у м. Городенка Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 73 від 28.01.2021, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 28.01.2021 Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Оскільки [PERSON] помер після [INFO] , у вказаних правовідносинах суд застосовує норми Цивільного кодексу України 2003 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України. \~ \~ \~ \~За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Частина 1 ст.1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] ; разом з ним були зареєстровані, проживали та вели спільне господарство: дружина [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~дочка [PERSON] ,\~ [INFO] , що стверджується довідкою № 124, виданою 12.05.2025 Копачинецьким старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Те, що спадкодавець [PERSON] , [INFO] , та відповідачка-позивачка [PERSON] , [INFO] , були подружжям свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 21 липня 1984 р. Кунисівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 20 від 21 липня 1984 р. Родинні відносини між позивачкою-відповідачкою [PERSON] , [INFO] , та спадкодавцем [PERSON] , відповідачкою-позивачкою [PERSON] , як дочкою, батьком та матір?ю, підтверджуються копіями: свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21 травня 1988 р. Кунисівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, з якого слідує, що при реєстрації народження [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] », актовий запис № 21 від 21 травня 1988 р.; свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 06 жовтня 2017 р. Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, з якого вбачається, що [PERSON] у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 2076 від 06 жовтня 2017 р. Співвідповідач [PERSON] , [INFO] , є сином спадкодавця [PERSON] та відповідачки-позивачки [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01 жовтня 1993 р. Копачинецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 12 від 01 жовтня 1993 р. [PERSON] заповіту не вчиняв. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є: його дружина відповідача-позивачка [PERSON] , дочка позивачка-відповідачка [PERSON] та син - співвідповідач [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. Із копії\~спадкової справи\~№ 197/2021,\~наданої суду\~державним нотаріусом\~Городенківської державної\~нотаріальної контори\~Коломийського району\~Івано-Франківської\~області,\~вбачається,\~що позивачка-відповідачка\~ [PERSON] ,\~як спадкоємець\~першої черги\~за законом,\~прийняла спадщину\~після смерті\~батька [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] ,\~оскільки постійно\~проживала разом\~із спадкодавцем\~на час\~відкриття спадщини\~та у\~строк,\~визначений ч.1\~ст.1270\~ЦК України,\~подала нотаріусу\~заяву про\~прийняття спадщини\~за законом\~(14.05.2021). Копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 64717052, виданого 14.05.2021 Городенківською районною державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 67645227 (номер у нотаріуса 197/2021), спадкодавець [PERSON] , дата народження: [INFO] , дата смерті: [INFO] . Дружина спадкодавця\~ відповідачка-позивачка\~ [PERSON] ,\~будучи спадкоємцем\~першої черги\~за законом,\~до спливу\~шести місяців\~з часу\~відкриття спадщини\~(14.05.2021)\~подала нотаріусу\~заяву про\~відмову від\~прийняття спадщини\~за законом\~після смерті\~чоловіка [PERSON] \~та від\~видачі свідоцтва\~про право\~власності на\~частку в\~спільному майні\~подружжя. Син спадкодавця - співвідповідач [PERSON] , будучи спадкоємцем першої черги за законом, до спливу шести місяців з часу відкриття спадщини ( [INFO] ) подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] . Отже, право на спадкування на все належне спадкодавцю [PERSON] майно одержала позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить 1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала йому, як члену колишнього колгоспного двору. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. \~ \~ \~ \~Підставою звернення позивачки-відповідачки [PERSON] до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області від 09 травня 2025 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого був [PERSON] , відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , виготовленого станом на 09.05.2025, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1982 році, господарські будівлі та споруди в 1983, 1991 роках. Ринкова вартість житлового будинку літ. «А» загальною площею 69,3 кв, житловою площею 50.7 кв з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за вищевказаною адресою, станом на 10.05.2025 становить 242 550 грн, що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». Площа земельної ділянки під будинком, який розташований по [ADDRESS] , становить 0,2188 га, про що свідчить довідка № 125, видана 12.05.2025 Копачинецьким старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набув чинності 03.08.2004,\~\~державна реєстрація \~- офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 427900031, сформованої 21.05.2025, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що [PERSON] , як голові колгоспного двору, 16.02.1990 було видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області. Однак, даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав йому, його дружині відповідачці-позивачці [PERSON] та позивачці-відповідачці [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/3 кожному, як членам колишнього колгоспного двору. \~ \~ \~ \~Позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, успадкувала після смерті тата [PERSON] 1/3 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , та фактично стала власником, однак через те, що спадковий житловий будинок відносився до колгоспного двору і частка померлого у ньому не визначена, немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на дану частку нерухомого майна. Крім того, позивачці-відповідачці [PERSON] належить 1/3 частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що, з урахуванням спадщини, становить 2/3 частки. Також судом встановлено, що відповідачка-позивачка [PERSON] правомірно набула право власності на 1/3 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , як член колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняла дій, що можуть свідчити про її відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачкою-відповідачкою [PERSON] права власності на спадковий житловий будинок в цілому та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] за первісним позовом та повного задоволення позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. \~ \~ \~ \~На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1258, 1261, 1268-1270, 1273, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: partial