Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-14 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Аркс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку суброгації та просить стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в розмірі 61 440,15 грн. В обгрунтування позову зазначає, що 03.11.2020р. між [PERSON] та позивачем був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено», предметом якого стало майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користування і розпорядженням наземним транспортним засобом Mercedes-Benz GLS 450, реєстраційний номер [NUMBER] . 12.02.2021р. [PERSON] , керуючи транспортним засобом Toyota, реєстраційний номер [NUMBER] , допустив зіткнення з транспортним засобом Mercedes-Benz GLS 450, реєстраційний номер [NUMBER] . Постановою суду [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. До позивача звернувся [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування, у зв`язку з ДТП, що є страховим випадком відповідно до умов Договору страхування. Позивач згідно з Договором страхування на підставі заяви і страхових актів здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 61 440,15 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована. На підставі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за нанесену шкоду внаслідок ДТП. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 21.10.2024р. відкрито провадження в даній справі, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи, однак відзиву на позовну заяву до суду не направив. На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. Між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Аркс», як страховиком, та [PERSON] , як страхувальником, укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» від 03.11.2020р., предметом якого стали майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Mercedes-Benz GLS 450, реєстраційний номер [NUMBER] . Страховими ризиками за умовами цього Договору стали: викрадення, збитки внаслідок ДТП, збитки внаслідок інших подій. Строк дії Договору визначено як з 03.11.2020р. до 02.11.2021р. 12 лютого 2021 року о 14 год. 03 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом Toyota C-HR, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по площі Амурській у напрямку вул. Васильківської в м. Києві, не врахував безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом Mercedes-Benz GLS 450, реєстраційний номер [NUMBER] , який зупинився попереду, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Зазначені обставини встановлені постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 22.04.2021р. у справі №752/6445/21, за якою [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 25.02.2021р. [PERSON] подав заяву про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу. 28.05.2021р. та 03.03.2021р. позивачем складено страхові акти №ARX2785944 та № ARX2732258, за якими випадок визнано страховою подією та вирішено виплатити страхове відшкодування в розмірі 15 722,93 грн. та 45 717,22 грн. відповідно, всього на загальну суму 61 440,15 грн. За платіжними дорученнями від 02.06.2021р. №785305 та від 04.03.2021р. №757563 позивачем перераховано страхове відшкодування в загальному розмірі 61 440,15 грн. Судом також встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП [PERSON] не була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно із частинами першою, другою статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Матеріали справи свідчать, що позивачем направлялась відповідачу претензія про відшкодування шкоди в розмірі 61 440,15 грн. При цьому матеріали справи не містять доказів щодо сплати відповідачем позивачу грошових коштів у рахунок відшкодування шкоди. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума 61 440,15 грн. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved