Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

Позивач КП «Теплокомуненерго» звернулось до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом, відповідно до якого просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за оплату послуг теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних станом на 01.06.2022 в сумі 74816,02 грн., а також судовий збір в сумі 2481,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що КП «Теплокомуненерго» Олександрійської міської ради є підприємством, яке надає наймачам, власникам та членам їх сімей, що фактично проживають у квартирах або приватних будинках, послуги з теплопостачання за рахунок власних та залучених коштів. КП «Теплокомуненерго» перебуває з [PERSON] у фактичних договірних відносинах, про що свідчить відкритий на ім`я останнього особовий рахунок № [NUMBER] . Крім того, 19.06.2012 між КП «Теплокомуненерго» та [PERSON] укладено договір про постачання теплової енергії для централізованого опалення та гарячого водопостачання. Обов`язок проведення розрахунків за отриману теплову енергію покладено на її споживача. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 01.06.2022 за нею рахується заборгованість у розмірі 70862,71 грн. Крім того, на підставі до ст.625\~ЦК України у зв`язку з простроченням [PERSON] виконання грошового зобов`язання, позивач просить стягнути з нього три відсотки річних з простроченої суми, що становить 1016,07 грн., та індекс інфляції в сумі 2937,24 грн. Також просить стягнути з [PERSON] сплачений при зверненні до суду з вказаним позовом судовий збір в сумі 2481,00грн. Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Нероди Л.М. від 09.08.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 16.01.2024 позовні вимоги були задоволені. Ухвалою від 20.05.2024 заяву про перегляд заочного рішення було залишено без руху. 27 травня 2024 року ухвалою суду заяву про перегляд заочного рішення було прийнято до розгляду. Ухвалою суду від 17.06.2024 заяву про перегляд заочного рішення було задоволено, заочне рішення від 16.01.2024 скасовано та призначено справу до розгляду. 26 вересня 2024 року у зв`язку з припиненням повноважень судді Олександрійського міськрайонного суду Нероди Л.М. справу було перерозподілено судді Голосеніній Т.В. Ухвалою від 27.09.2024 справу прийнято до провадження та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. 12 грудня 2024 року ухвалою суду за клопотанням представника відповідача витребувано у позивача належний розрахунок інфляційних витрат та трьох відсотків річних. Представник позивача подала письмову заяву, якою підтримала вимоги позовної заяви в повному обсязі, просила суд розглянути справу без її участі. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. На підставі п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу без участі відповідача та його представника. Представник відповідача подала письмову заяву, якою заперечила проти задоволення позовних вимог, просила застосувати строки позовної давності при вирішенні питання щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 70862,71 грн. та відмовити у стягненні інфляційних витрат і трьох відсотків річних у зв`язку з не зазначенням у наданому розрахунку індексу інфляції, визначеного Державною службою статистики України за кожен місяць нарахування індексу інфляції. Також представник відповідача надала письмове заперечення, в якому вказала, що з долученого позивачем розрахунку вбачається наявність станом на 01.06.2019 заборгованості за отриману теплову енергію у розмірі 34440,10 грн., але не зазначено, з якого часу нарахована вказана заборгованість. Тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі основного боргу у сумі 70862,71 грн. виходять за межі позовних вимог, оскільки заборгованість включає в себе борг станом на червень 2019 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом лише 29.06.2022. У наданому позивачем розрахунку не зазначено індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України за кожний місяць нарахування індексу інфляції. Дослідивши письмові матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КП «Житлогосп» від 25.05.2022 № 320 та довідкою Управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради від 27.07.2022 № 2129/196/16. 19 червня 2012 року між КП «Теплокомуненерго» та [PERSON] було укладено договір про постачання теплової енергії для централізованого опалення та гарячого водопостачання № 021785 (далі договір). За умовами вказаного договору КП «Теплокомуненерго», як постачальник, зобов`язалось постачати [PERSON] , як споживачеві, вчасно та відповідної якості теплову енергію для централізованого опалення та гарячого водопостачання (у разі його подачі згідно рішення міськвиконкому), а [PERSON] , як споживач, зобов`язався своєчасно оплачувати отриману теплову енергію за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором (п. 1.1 договору). Відповідно до п. 1.3 договору, опалювальна площа квартири складає 55,4 кв. м. Згідно з п. 2.2 договору, у разі зміни тарифів, інших положень, що стосуються постачання теплової енергії для централізованого опалення та гарячого водопостачання, вони є обов`язковими для споживача з моменту введення їх у дію. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Термін внесення платежів не пізніше, ніж 15 числа наступного за розрахунковим місяця (п. 3.1 договору). Згідно з п. 4.2 договору, споживач зобов`язаний оплачувати отриману теплову енергію в установлені договором строки. Відповідно до п. 9.1 договору, цей договір укладається на один рік і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду. У відповідності до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно зі ст.1Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання теплової енергії (п. 2 ч. 1ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що на споживача покладено обов`язок, серед іншого, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. При цьому, ч. 1 ст.9\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За змістом ст.21Закону України «Про житлово-комунальні послуги» одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки,обсягу,температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до п.п. 18, 20 Правил надання послуг по централізованому опаленню, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, які діяли на час виникнення спірних правовідносин та втратили чинність 01.05.2022, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно з довідкою від 21.06.2022 по розрахункам за послуги теплопостачання, КП «Теплокомуненерго» на ім`я [PERSON] , який користується послугами за адресою: [ADDRESS] , відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , за яким, станом на 01.06.2022, рахується заборгованість за послуги з опалення в сумі 70\~862,71 грн. Станом на 01.06.2019 за особовим рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , стосовно споживача [PERSON] був нарахований борг за послуги з опалення у розмірі 34\~440,10 грн. Заперечення та власного контррозрахунку стосовно розрахунку заборгованості за послуги з опалення стороною відповідача не надано. Частиною 1статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1ст. 901 ЦК України). Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). За змістом ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом чи договором не встановлений інший розмір відсотків. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України)вимагати сплату грошей за надані послуги. Тобто, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625\~ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання тобто боржник сплачує борг з урахуванням рівня інфляції та три відсотки річних за прострочення зобов`язання. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14 листопада 2011 року у справі № 6-40цс11, від 20 червня 2012 року у справі №6-68цс12 та від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість з урахуванням індексу інфляції в сумі 2\~937,24 грн. (1912,34 + 1024,90) та три проценти річних в сумі 1\~016,07 грн.(734,39 + 281,68) за період з 01.10.2019 по 31.01.2022. При розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, і Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625\~ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 1078). Статтею 625\~ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику «дефляція», то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення. Встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що «вартість грошей з індексом інфляції за попередній період» є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається «послідовність, утворена за певною закономірністю». У судовій практиці часто виникають проблеми із застосуванням механізму розрахунку інфляційних збитків у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу. При зменшенні суми боргу у конкретному місяці «А» на певну суму (до прикладу 100 грн.) до уваги береться сума боргу на початок розрахункового періоду "Х", помножена на індекс інфляції у цьому місяці (до прикладу, " і-1"), і від зазначеного добутку необхідно віднімати суму погашення (100 грн.) Отже, у математичному викладі це можна відобразити такою формулою: «Х»*«і-1» - 100 грн. = "ЗБ", де «Х» - залишок боргу на початок розрахункового періоду, «і-1» - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а «ЗБ» - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). А за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць («ЗБ» відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, і від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося). У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду («ЗБ») перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%. Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду. Отже, при зменшенні суми боргу внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від суми основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці). Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25.08.2020 у справі № 924/534/19, від 26.06.2020 у справі № 905/21/19. Суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що у наданих позивачем розрахунках не зазначено індекси інфляції, визначені Державною службою статистики України. Так, у наданих позивачем розрахунках індексу інфляції (а.с. 7, колонка № 9, а.с. 8, колонка № 11), а також розрахунках, наданих на вимогу суду, зазначені індекси інфляції за період з 01.10.2019 по 31.01.2022, які відповідають таким, що вказані на веб-сайті Державної служби статистики України, що судом було перевірено. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц, передбачене частиною другою статті 625\~ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Суд погоджується з обґрунтованим розрахунком суми основного боргу, розміру інфляційних нарахувань та трьох процентів річних, що доданий позивачем до позовної заяви та наданий на вимогу суду. Стороною відповідача надані позивачем розрахунки не спростовано, контррозрахунків не надано. Представник відповідача подала заяву про застосування наслідків спливу позовної давності у справі. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частинами четвертою, п`ятою статті 267\~ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За загальним правилом частини першої статті 261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261\~ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошує на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. При цьому, постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 11\~березня 2020\~року №\~211\~«Про запобігання\~поширенню на\~території України\~гострої респіраторної\~хвороби COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділу «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Отже,враховуючи наведене, лише позовні вимоги за період до 02.04.2017 знаходяться за межами позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України. Стороною відповідача не надано доказів того, що заборгованість за послуги з опалення розрахована за період до 02.04.2017, клопотання про витребування від позивача розрахунку заборгованості за період до 01.06.2019 не було заявлено. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України,у зв`язку з задоволенням позовних вимог у повному обсязі, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2\~481,00 грн.

Outcome: approved