Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, який представник позивача підтримав у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що у період з 07.03.2008 року позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] . Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.01.2014 року по справі № 592/13840/13-ц шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу у подружжя народилася дитина, син - [PERSON] , [INFO] . Ще до розірвання шлюбу, з травня 2013 року, сторони почали проживати окремо, за їхньою домовленістю син залишився проживати з позивачкою. Жодних перешкод у його виховані чи спілкуванні з відповідачем вона не чинила. 09.09.2019 рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми по справі № 592/12358/19 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до повноліття дитини. Утримання дитини відповідач не здійснював. У добровільному порядку відповідач також жодних коштів на утримання свого сина не надавав та не надає. 11.10.2014 позивачка зареєструвала шлюб з іншим чоловіком - [PERSON] , та змінила прізвище на « [PERSON] ». За час перебування у шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Тобто, вже більше десяти років у позивачки існує сім`я, в якій проживає та зростає [PERSON] . Дитина своїм батьком називає вітчима, а відповідача - « [PERSON] або [PERSON]». З травня 2013 року до 2015 відповідач із дитиною бачився декілька разів на рік. З 2015 по 2021 біля одного разу на рік, і то не кожен рік. У 2021 році при останній очній зустрічі відповідач навіть не впізнав сина. Після чого відповідач та дитина не бачились. Він не навідувався до дитини, не вітав із днем народження, жодної участі у вихованні дитини не приймав, фактично самоусунувся від виховання сина, не цікавиться взагалі його життям, здоров`ям та розвитком. У червні 2023 року позивачка із сім`єю виїхала за межі України для забезпечення безпеки родині. Дитина перебуває на повному утриманні матері. Мати супроводжує дитину до лікарів, займається питаннями, пов`язаними зі школою, розвитком та спортивними здібностями дитини: [PERSON] займався в спортивному клубі боксом з вересня 2009 по 20.06.2023 р. Зв`язок з тренером та колективом спортзалу підтримувала мати [PERSON] , також тільки вона відвідувала тренування сина та змагання. Відповідач ухиляється від виконання передбачених законодавством (статтею 150 Сімейного кодексу України) батьківських обов`язків по піклуванню та догляду за його сином, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, оскільки жодного разу за останні роки не спілкувався з сином. Участь в утриманні сина відповідач взагалі не приймає. У зв`язку з цим, позивач та її представник вважають наявними підстави для позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно сина [PERSON] . Ухвалою суду від 04.03.2025 року відкрито загальне позовне провадження в даній цивільній справі та призначено по справі підготовче судове засідання з участю сторін. Ухвалою суду від 18.06.2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача адвокат Маховик Р.В. позов підтримав із зазначених в ньому підстав, просив задовольнити. Представник третьої особи в останнє судове засідання не з`явилася, надала висновок Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] , неодноразово повідомлявся належним чином про час та місце судового розгляду справи, шляхом надіслання повідомлень про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання останнього, та здійсненням оголошення на офіційному сайті судової влади, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не сповістив, відзиву на позовну заяву не надав, що не позбавляє суд можливості розглянути справу по суті у його відсутність за наявними в справі матеріалами. Суд, заслухавши думку учасників провадження та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що у період з 07.03.2008 року позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] . Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.01.2014 року по справі № 592/13840/13-ц шлюб між сторонами розірвано (а.с.8). Від шлюбу у подружжя народилася дитина, син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.09.2008 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області (а.с.6). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.09.2019 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до повноліття дитини (а.с.9-10). Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи, син [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за місцем проживання матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до довідки ТОВ «МІДАС СУМИ», у пацієнта [PERSON] укладена декларація із сімейним лікарем з 31.08.2022. [PERSON] звертався до лікаря з приводу ГРВІ у супроводі мами. 10.11.2022 проведено профілактичне щеплення, згоду на проведення якого надавала мама (а.с.17). До позовної заяви долучена психолого-педагогічна характеристика, видана КУ Сумська ЗОШ І-ІІІ ступенів № 22 імені Ігоря Гольченка Сумської міської ради про те, що [PERSON] , [INFO] , дійсно навчався в цій школі з першого по дев`ятий клас. Зв`язок із класним керівником підтримувала мати [PERSON] , відвідувала батьківські збори (а.с.15). Відповідно до відповіді на адвокатський запит ГО «Люди спорту» від 25.02.2025, [PERSON] займався в спортивному клубі боксом по 20.06.2023. За період тренування зарекомендував себе як старанний, наполегливий, дисциплінований, працелюбний спортсмен. [PERSON] був призером на міжнародних турнірах з боксу, став кандидатом у майстри спорту з боксу України. Зв`язок з тренером та колективом спортзалу підтримувала мати [PERSON] , також тільки вона відвідувала тренування сина та змагання (а.с.20). До суду наданий висновок № 1262/27.1-27 від 07.08.2025 року щодо можливості позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Під час проведення бесіди з позивачкою [PERSON] та її сином [PERSON] встановлено, що колишній чоловік, з того часу як шлюб між ними розірвано, припинив брати участь у вихованні, розвитку, утриманні сина. [PERSON] давно проживає в іншій країні, не цікавиться життям дитини, не дбає про здобуття ним належної освіти та не виконує свої батьківські обов`язки. Всі питання щоод виховання [PERSON] вирішуються [PERSON] самостійно, без підтримки [PERSON] . Позивачка запевняє, що ніколи не перешкоджала та не забороняла відповідачу спілкуватись із дитиною. Під час бесіди із [PERSON] з`ясовано, що батько ніколи не цікавився його особистим життям, навчанням та здоров`ям. Жодного разу не вітав зі святами, не дарував подарунки, не відвідував змагання та не надавав моральної чи матеріальної підтримки. Стосунки між батьком та дитиною не налагоджені, родинний зв`язок втрачений. У підсумку зазначено, що Управління «Служба у справах дітей» СМР вважає за можливе позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є двоюрідною сестрою позивачки. [PERSON] бачила із сином ще у 2013 - початок 2014 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] проживали окремо. Батько перестав зустрічатися із сином та телефонувати йому. Вихованням дитини займається сім`я матері; батьком [PERSON] називає нового чоловіка [PERSON] . На день народження [PERSON] дитину не вітав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є свекрухою позивачки. Із [PERSON] познайомилась у серпні 2014 року. У жовтні 2014 року вона одружилась із її сином [PERSON] . Згодом народився у них спільний син [PERSON] . Дідусь і бабуся з боку батька [PERSON] не спілкуються із [PERSON] . На бокс [PERSON] водив його дуже рідко. На день народження до сина [PERSON] не приходив. Якщо потрібна була допомога, допомагали батьки [PERSON] вже дорослий, у нього своя точка зору. Між сторонами склалися сімейні правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані поважати дитину, виховувати її в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 3 статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.ст. 7, 155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як зазначено в ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2020 року по справі №753/2025/19, де також вказано, що оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є біологічним батьком неповнолітньої дитини, сина [PERSON] , [INFO] , однак він не бере ніякої участі у вихованні дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з сином та не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, не підтримує та не сприяє спортивним починанням і досягненням сина, що суперечить забезпеченню інтересів дитини. Згідно Висновку про можливість позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не зазначено про будь-які заяви про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною чи з інших питань щодо виховання сина, до Управління від [PERSON] не надходили. Управління «Служба у справах дітей» СМР вважає за можливе позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Таким чином, враховуючи викладене та аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, позбавивши [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач участі у вихованні дитини не приймає, не піклується про сина, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, що суперечить забезпеченню інтересів дитини; будь-яких доводів та аргументів на спростування встановлених обставин відповідачем надано не було.

Outcome: approved