Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

17 червня 2025 року позивачка, [PERSON] звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. За змістом заявлених позовних вимог стверджується, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 серпня 2005 року, від якого у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Двоє з яких є неповнолітніми, які проживають з позивачкою та знаходиться на її утриманні. На даний час відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей, відмовляється добровільно надавати кошти на їх утримання. З урахуванням\~викладеного,\~позивачка просила\~стягнути з\~відповідача аліменти на її користь на утримання синів: [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення\~з 01.06.2025\~року і до повноліття дітей. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2025 прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено проводити судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Сторонам встановлені строки для надання заяв по суті спору - відзиву, відповіді на відзив та заперечень. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Позивачка пояснила, що відповідач, як батько малолітніх дітей, не надає регулярного та постійного утримання, необхідні кошти надходять епізодично та не покривають усіх потреб, позивачці доводиться просити кошти на необхідні витрати. Позивачка вважає, що визначення розміру грошових коштів, які відповідач повинен сплачувати на утримання дітей, повинен бути встановленим рішенням суду. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що на даний час сторони не розлучені, від дітей відповідач не відмовляється, кошти на утримання дітей пересилає позивачці кожного місяця по мірі наявності, в тому числі пересилає додаткові кошти на картковий рахунок старшої доньки. Відповідач надає позивачці кошти для оплати житла. Однак, в цілому, відповідач не заперечує щодо стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання дітей, хоча заявлений до стягнення розмір вважає завищеним. Відповідаючи на уточнюючі питання суду, сторони спору повідомили, що спору відносно батьківства відповідача щодо малолітніх дітей немає, діти проживають разом із позивачкою, шлюб між сторонами спору не розірваний, договір щодо визначення способу і розміру утримання для малолітніх дітей між сторонами спору не був укладеним. Додатково відповідач повідомив, що не має інших неповнолітніх чи повнолітніх непрацездатних осіб на утриманні, відповідач є мобілізованим та несе додаткові витрати, необхідні для придбання засобів захисту та інших засобів, пов`язаних із виконанням бойових завдань. Відповідачу були роз`яснені приписи статті 83, 84 ЦПК України та запропоновано оголосити перерву в судовому засіданні з метою надання йому можливості надати докази для підтвердження наведених вище обставин та, за необхідності, заявити клопотання про витребування доказів. Відповідач зазначив, що потреба у оголошенні перерви для надання доказів чи подання клопотання про витребування доказів відсутня. Також, в судовому засіданні було з`ясовано, що відповідач, перебуваючи на військовій службі, не отримував направлену за місцем реєстрації ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками. З урахуванням наведеного, за відсутності заперечень позивачки, судом було запропоновано оголосити перерву з метою надання можливості відповідачу ознайомитись з матеріалами справи та надати відзив. Відповідач зазначив, що потреби у довготривалій перерві немає, відзив він подавати не буде, для ознайомлення з матеріалами справи необхідно оголосити короткострокову технічну перерву. Після технічної перерви та ознайомлення відповідача з матеріалами справи, судовий розгляд було продовжено. Додатково суд зазначає, що пропонував сторонам спору оголосити перерву для можливості врегулювання спору та вирішення питання укладення мирової угоди, а також роз`яснив право скористатися правовим механізмом врегулювання спору за участі судді. Проти застосування відповідних процедур позивачка категорично заперечувала. Заслухавши пояснення сторін спору та дослідивши докази, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення. У відповідності до приписів статті 244 ЦПК України, ухвалення та проголошення судового рішення було відкладеним до 20 серпня 2025 року до 10 години 00 хвилин. Заслухавши доводи учасників судового процесу, дослідивши позовну заяву та письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Зокрема, судом встановлено, що 13 серпня 2005 року між сторонами спору був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 273. Відповідні обставини підтверджуються долученими до справи письмовими доказами, а саме копією свідоцтва про шлюб від 13.08.2005 (а. с. 14). Під час перебування сторін спору в зареєстрованому шлюбі у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 22.12.2006 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області, серія [NUMBER] , яка на час подання позову до суду донька є повнолітньою; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 22.09.2021 року, виданим Фастівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), серія [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 20.09.2022 року, виданим Фастівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), серія [NUMBER] (а. с. 11-13). Діти сторін спору зареєстровані за однією адресою з позивачкою (а. с. 4-7). Спору щодо місця проживання дітей немає. Відповідач визнає обставини щодо того, що діти сторін спору проживають разом із позивачкою. Відповідач зазначає, що добровільно виконує обов`язки щодо утримання дітей, направляє позивачці грошові кошти. Відповідач є працездатною особою, на утриманні відповідача немає інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків чи утриманців. В судовому засіданні не встановлено обставин щодо наявності у відповідача хвороб, чи інших, передбачених статтею 182 СК України обставин, що б свідчили про необхідність призначення аліментів у розмірі меншому, ніж визначений позивачкою. Відповідач бажає в добровільному порядку надавати утримання для своїх дітей, однак домовленості щодо розміру і періодичності такого утримання сторонами спору не досягнуто. Суд вважає, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають наступні норми права. Зокрема, згідно приписів статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно положень частини 1 статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень частини 1, 2 статті 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно приписів частини 1 статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно приписів частини 1 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За змістом частини 3 цієї статті, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що врегулювання способів виконання батьками своїх обов`язків по утриманню дитини може бути здійснено за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому, в контексті приписів частини 1 статті 4 ЦПК України, стягнення аліментів на утримання дитини за рішенням суду можливо виключно у випадку існування спору та відсутності попередньо укладеного між батьками договору про участь одного з них в утриманні дитини. Згідно приписів частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно приписів частини 2 цієї статті, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом частини 3 цієї статті, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що перелік обставин, які враховуються під час визначення розміру аліментів не є вичерпним, а оцінка змісту відповідних обставин покликана віднайти справедливий баланс між потребами дитини в її утриманні та здатністю батьків забезпечити відповідне утримання. Згідно приписів частини 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 17 Постанові Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, суд, враховуючи встановлені обставин справи та правове регулювання спірних правовідносин, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує наступні обставини (працездатність відповідача, відсутність інших утриманців) і вважає, що аліменти мають бути стягнені у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача. Такий розмір аліментів, на переконання суду, забезпечить справедливий баланс між потребами дітей в їх утриманні та можливостями відповідача надавати відповідне утримання, в тому числі, враховуючи те, що надання матеріального утримання дітям є спільним обов`язком батьків. Крім цього, відповідно до ст.\~191\~СК Україниаліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 17.06.2025 року і саме з цієї дати підлягають стягненню аліменти на утримання дітей. Позивачкою не наведено належного обґрунтування щодо необхідності стягнення аліментів, починаючи з 01 червня 2025 року, як про те вказано у позовній заяві. З урахуванням приписів пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», статті 141 ЦПК України, сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів і позовні вимоги були повністю задоволені судом. У відповідності до приписів пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, рішення суду щодо стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Враховуючи наведене вище,

Outcome: partial