Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 19.12.2023 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 29.12.2023 року продовжено процесуальний строк для усунення недоліків до 10.01.2024 року. 10.01.2024 року до суду надійшла позовна заява про поділ спільної сумісної власності подружжя (уточнена редакція). Позовна заява обґрунтована наступним. 14 грудня 2002 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений шлюб, що зареєстрований Дніпровським відділом ДРАЦС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) 14.12.2002 р., актовий запис 1942. Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.05.2023 р. позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Однак, дане рішення на теперішній час переглядається в апеляційному порядку, а тому законної сили не набрало. Від шлюбу сторони мають двох дітей: донька - [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . На теперішній час спільне господарство сторонами не ведеться. За час проживання у шлюбі сторонами було придбано наступне майно: - квартира [ADDRESS] , площею 46, 2 м.кв., придана на ім`я відповідачки на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.05.2022 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Верповською О.В. та зареєстрованого за № 742, згідно звіту про оцінку майна №18-240105-007 від 05.01.2024 р. - ринкова вартість квартири становить 3 231 595,38 грн.: - квартира [ADDRESS] , площею 67,4 м.кв., придана на ім`я відповідачки на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № КПИП-002278 від 25.09.2015 р. і акту приймання-передачі нерухомого майна АПП-084576 від 05.04.2018 р., право власності зареєстровано 13.04.2018 р. ; - квартира [ADDRESS] , площею 68,1 м.кв., придана на ім`я відповідачки на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № КПИП-007351 від 02.09.2016 р. і акту приймання-передачі нерухомого майна АПП-084578 від 05.04.2018 р., право власності зареєстровано 13.04.2018 р., згідно звіту про оцінку майна №18-240105-008 від 05.01.2024 р. - ринкова вартість квартири становить 2 861 544,54 грн.; - житловий будинок [ADDRESS] , площею 59,8 м.кв., придбаний на ім`я відповідачки на підставі договору купівлі-продажу від 10.05.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Васильківського нотаріального округу Київської області Соломатіною О.П. та зареєстрований у реєстрі за № 645., згідно звіту про оцінку майна №18-240105-014 від 05.01.2024 р. - ринкова вартість будинку становить 900 067,10 грн.; - земельна ділянка площею 0,1123 га., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3221480701:01:051:0002, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Придбана на ім`я відповідачки на підставі договору купівлі-продажу від 10.05.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Васильківського нотаріального округу Київської області Соломатіною О.П. та зареєстрований у реєстрі за № 649, згідно звіту про оцінку майна №18-240105-017 від 05.01.2024 р. - ринкова вартість ділянки становить 141 826,81 грн.; - земельна ділянка площею 0,0767 га., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3221480701:01:022:0014, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Придбана на ім`я відповідачки на підставі договору купівлі-продажу від 10.05.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Васильківського нотаріального округу Київської області Соломатіною О.П. та зареєстрований у реєстрі за № 651, згідно звіту про оцінку майна №18-240105-016 від 05.01.2024 р. - ринкова вартість ділянки становить 96 866,58 грн.; - земельна ділянка площею 0,2498 га., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3221480701:01:022:0013, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Придбана на ім`я відповідачки на підставі договору купівлі-продажу від 10.05.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Васильківського нотаріального округу Київської області Соломатіною О.П. та зареєстрований у реєстрі за № 647, згідно звіту про оцінку майна №18-240105-017 від 05.01.2024 р. - ринкова вартість ділянки становить 433 309,08 грн.; - 2/3 частин трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , площею 114, м.кв. (Дніпровський район м. Києва). Право власності зареєстровано на ім`я відповідачки підставі свідоцтва, виданого Головним управлінням житлового забезпечення 11.02.09 (наказ № 66-с/кі від 21.01.09), згідно звіту про оцінку майна №18-240105-010 від 05.01.2024 р. - ринкова вартість 2/3 частини квартири становить 4 102 525,24 грн.; - майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , проектною площею 40,60 м.кв., які придбані на підставі інвестиційного договору №199/12-20 від 28.12.2020 р., укладеного між [PERSON] , як інвестором, і ТОВ «КУА «Енергобудлізинг», за ціною 1 136 800,00 грн., згідно звіту про оцінку майна №18-240105-011 від 05.01.2024 р. - ринкова вартість майнових прав становить 1 733 554,90 грн.; - майнові права на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , проектною площею 85,6 м.кв., які придбані на підставі Договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» № 113 від 14.12.2015 р., укладеного між [PERSON] , як довірителем, і ТОВ ФК "Укрреставрація", згідно звіту про оцінку майна №18-240105-013 від 05.01.2024 р. - ринкова вартість майнових прав становить 1 310 082,00 грн.; - майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , проектною площею 55,29 м.кв., які придбані на підставі Договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» № 137 від 25.10.2016 р., укладеного між [PERSON] , як довірителем, і ТОВ ФК "Укрреставрація", згідно звіту про оцінку майна №18-240105-012 від 05.01.2024 р. - ринкова вартість майнових прав становить 2 028 269,22 грн. Все зазначено рухоме і нерухоме майно, яке було набуте сторонами спору, як подружжям за час шлюбу, є об`єктами їхнього права спільної сумісної власності. За таких обставин при поділі цього майна позивачу належить 1/2 частина. В зв`язку з чим позивач вважає справедливим і законним виділити у його власність 1/2 частину у всіх зазначених об`єктах спільної сумісної власності. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 12.01.2024 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. 06.03.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, який прийнятий судом та долучений до матеріалів справи. З відзиву вбачається, що він фактично повторює позицію викладену у зустрічній позовній заяві. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 20.03.2024 року відмовлено в задоволені клопотання представника відповідача про залишення позову без руху. 01.03.2024 року до суду надійшла зустрічна позовна заява. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 24.04.2024 року зустрічну позовну заяву повернуто [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 24.04.2024 року у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів відмовлено. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 24.04.2024 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 17.06.2024 року за клопотання представника позивача позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільної сумісної власності подружжя в частині вимог щодо поділу майнових прав на однокімнатну квартиру [ADDRESS] залишено без розгляду. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 17.06.2024 року клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено. 15.07.2025 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю. Позов обґрунтовано наступним. За період шлюбу подружжя не мало спільного бюджету у зв`язку із не бажанням чоловіка - [PERSON] і частою відсутністю будь-якого доходу взагалі. Забезпеченням потреб сім`ї займалась дружина - [PERSON] . У період 2002-2008 р.р. [PERSON] страждав на алкоголізм і проходив відповідне лікування щодо підтвердження якого були подані адвокатські запити: №4 від 31.01.2024 р. до Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» та №5 до Наркологічного відділення №4 Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія». Під час перебування у шлюбі подружжям також придбано зокрема, квартиру [ADDRESS] , що складається з 3 кімнат, жилою площею 61,10 кв. м., загальною площею 116,80 кв.м. Відповідно Договору дарування частини квартири [PERSON] ( [PERSON] ) безоплатно передала у власність (подарувала) Обдарованій 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Таким чином, у спільній сумісній власності подружжя перебуває 2/3 частини квартири [ADDRESS] . Відповідно до звіту про оцінку майна ФОП [PERSON] станом на 07.02.2024 вартість Об`єкта - 4 872 000,00 грн. Таким чином, вартість 2/3 частини квартири [ADDRESS] та перебуває у спільній сумісній власності подружжя - 2 947 698,67 грн. В 2023 році [PERSON] понесено витрати на здійснення ремонту квартири [ADDRESS] та перебуває в спільній сумісній власності подружжя в розмірі 2 208 973,29 грн. З 07.12.2004 року (номер запису: 20650000000001651) [PERSON] зареєстрована, як фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Види економічної діяльності, зокрема, 68.20. надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний). З метою здійснення підприємницької діяльності за основним видом діяльності - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна: 1. 24.09.2015 року між ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА» (Позикодавцем) та ФОП [PERSON] (Позичальником) укладено Договір грошової позики. Відповідно до п. 1.1. Договору у порядку та на умовах, які визначені Договором, Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти у розмірі 1100575 грн. (один мільйон сто тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять грн 00 коп.), а Позичальник зобов`язується повернути зазначену суму у термін, встановлений п. 2.1. Договору. Згідно з п. 1.2. Договору Договір безпроцентний. Сторони дійшли згоди про відсутність процентів, комісій та інших платежів за користування позикою. Пунктом 1.3 Договору визначено, що позика є цільовою і надається для придбання (інвестування) в об`єкт житлової нерухомості у [ADDRESS] площею 67.4 кв.м. для подальшого використання у підприємницькій діяльності Позичальника у якості апартаментів для відпочиваючих. Згідно з видатковим касовим ордером від 24.09.2015 видано СПД-ФОП [PERSON] позикові кошти згідно договору грошової позики від 24.09.2015 в сумі 1 100 575,00 грн. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 13.04.2018 зареєстровано за [PERSON] право приватної власності на об`єкт нерухомого майна: квартира, загальна площа 67,4 кв.м., житлова площа 15,9 кв.м. Адреса: [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності: акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: АПП-084576, виданий 05.04.2018, видавник: ТОВ «Стікон»; договір купівлі - продажу майнових прав, серія та номер: КПИП-002278, виданий 25.09.2015, видавник: ТОВ «Стікон»; технічний паспорт, серія та номер: -, виданий 06.04.2018, видавник: ТОВ «Архекспертбуд»; додаткова угода, серія та номер: ДСкД-084575, виданий 05.04.2018, видавник: ТОВ «Стікон». 30.12.2016 ФОП [PERSON] повернуто ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА» позику в розмірі 1100575,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №46 від 30.12.2016. ФОП [PERSON] використовує квартиру [ADDRESS] , для здійснення підприємницької діяльності за основним видом діяльності - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, до 2022 року як апартаменти для подобової здачі в оренду. 2. 10.12.2015 р. між ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА» (Позикодавцем) та ФОП [PERSON] (Позичальником) укладено Договір грошової позики. Відповідно до п. 1.1. Договору у порядку та на умовах, які визначені Договором, Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти у розмірі 813 000 грн (вісімсот тринадцять тисяч грн 00 коп.), а Позичальник зобов`язується повернути зазначену суму у термін, встановлений п. 2.1. Договору. Згідно з п. 1.2. Договору Договір безпроцентний. Сторони дійшли згоди про відсутність процентів, комісій та інших платежів за користування позикою. Пунктом 1.3 Договору визначено, що Позика є цільовою і надається для придбання (інвестування) в об`єкт житлової нерухомості у [ADDRESS] площею 85.6 кв.м. для подальшого використання у підприємницькій діяльності Позичальником у якості квартири під оренду (найм). Позика надається на 24 місяці з моменту отримання Позичальником грошової суми, яка зазначена у п. 1.1 Договору. Даний термін може бути продовжений за угодою Сторін, яка оформляється додатковою угодою до Договору (п. 2.1. Договору). 10.12.2015 "ОРІ-УКРАЇНА" видано СПД - ФОП [PERSON] на підставі Договору позики 813 000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 10.12.2015 року. 14.12.2015 між TOB «Фінансова компанія «Укрреставрація» (Управитель) та [PERSON] (Довіритель) укладено Договір №113 про участь у фонді фінансування виду «А». Відповідно до платіжного доручення №1582609 від 14.12.2015 на виконання умов Договору [PERSON] сплачено на рахунок ТОВ «ФК «Укрреставрація» 813 200,00 грн. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру №21 від 30.04.2017 ФОП [PERSON] сплачено на користь ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА» 813 000,00 грн. на підставі договору позики від 10.12.2015 року. 3. 10.06.2016 року між ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА» (Позикодавцем) та ФОП [PERSON] (Позичальником) укладено Договір грошової позики. Відповідно до п. 1.1. Договору у порядку та на умовах, які визначені Договором, Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти у розмірі 1 374 000 грн., а Позичальник зобов`язується повернути зазначену суму у термін, встановлений п. 2.1. Договору. Згідно з п. 1.2. Договору Договір безпроцентний. Сторони дійшли згоди про відсутність процентів, комісій та інших платежів за користування позикою. Пунктом 1.3 Договору визначено, що позика є цільовою і надається для придбання (інвестування) в об`єкт житлової нерухомості у [ADDRESS] площею 68.1 кв.м. для подальшого використання у підприємницькій діяльності Позичальника у якості апартаментів для відпочиваючих. Відповідно до видаткового касового ордеру від 10.06.2016 ТОВ "ОРІ-УКРАЇНА" видано СПД- ФОП [PERSON] на підставі договору позики від 10.06.2016 - 1 374 000 грн. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 13.04.2018 зареєстровано за [PERSON] право приватної власності на об`єкт нерухомого майна: квартира, загальна площа 68,1 кв.м., житлова площа 19,5 кв.м. Адреса: [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності: акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: АПП-084578, виданий 05.04.2018, видавник: ТОВ «Стікон»; договір купівлі - продажу майнових прав, серія та номер: КПИП-007351, виданий 02.09.2016, видавник: ТОВ «Стікон»; технічний паспорт, серія та номер: -, виданий 06.04.2018, видавник: ТОВ «Архекспертбуд»; додаткова угода, серія та номер: ДСкД-084577, виданий 05.04.2018, видавник: ТОВ «Стікон». ФОП [PERSON] використовує квартиру [ADDRESS] , для здійснення підприємницької діяльності за основним видом діяльності - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, до 2022 року як апартаменти для подобової здачі в оренду. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру ТОВ "ОРІ-УКРАЇНА": від 25.10.2017 №64 прийнято від СПД-ФОП [PERSON] на підставі договору позики від 10.06.2016-600 000,00 грн.; від 10.06.2018 №1 прийнято від СПД-ФОП [PERSON] на підставі договору позики від 10.06.2016 - 774 000,00 грн. 4. 15.06.2016 року між ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА» (Позикодавцем) та ФОП [PERSON] (Позичальником) укладено Договір грошової позики. Відповідно до п. 1.1. Договору у порядку та на умовах, які визначені Договором, Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти у розмірі 610 000,00 грн (шістсот десять тисяч грн 00 коп.), а Позичальник зобов`язується повернути зазначену суму у термін, встановлений п. 2.1. Договору. Пунктом 1.3 Договору визначено, що Пунктом 1.3 Договору визначено, що позика є цільовою і надається для придбання (інвестування) в об`єкт житлової нерухомості у [ADDRESS] площею 55,29 кв.м. для подальшого використання у підприємницькій діяльності Позичальником у якості квартири під оренду (найм). 15.06.2016 "ОРІ-УКРАЇНА" видано СПД-ФОП [PERSON] на підставі Договору позики 610 000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 15.06.2016 року. 25.10.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрреставрація» (Управитель) та [PERSON] (Довіритель) укладено Договір №137 про участь у фонді фінансування виду «А». Відповідно до платіжного доручення №5182 від 26.10.2016 на виконання умов Договору [PERSON] сплачено на рахунок ТОВ «ФК «Укрреставрація» 610 190,00 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру ТОВ "ОР1-УКРАЇНА" від 04.01.2019 №1 прийнято від СПД-ФОП [PERSON] на підставі договору позики від 15.06.2016 - 610 000,00 грн. 5. 10.05.2017 між [PERSON] (Продавцем) та [PERSON] (Покупцем) укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, загальною площею 0,1123 га, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 59,8 м. кв., житловою площею 31 кв.м. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2498 га, кадастровий номер 3221480701:01:022:0013. 6. 10.05.2017 між [PERSON] (Продавцем) та [PERSON] (Покупцем) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 10.05.2017 між [PERSON] (Продавцем) та [PERSON] (Покупцем) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, загальною площею 0,2498 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 10.05.2017 між [PERSON] (Продавцем) та [PERSON] (Покупцем) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, загальною площею 0,0767 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 03.06.2019 р. між СПД-ФОП [PERSON] (далі - "Позикодавець") та СПД- ФОП [PERSON] (далі - "Позичальник") уклали Договір безвідсоткової позики. Відповідно до п. 1.2. Позика є цільовою і видається на: придбання (переуступку) нерухомого майна (квартири) для використання у підприємницькій діяльності для надання його в оренду за плату площею 46.4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 2.1. Договору визначено, що Сума позики за Договором становить 972 000,00 грн. Відповідно до видаткового касового ордеру від 03.06.2019 ФОП [PERSON] видано СПД - ФОП [PERSON] на підставі договору позики від 03.06.209 - 972 000,00 грн. 26.11.2019 між ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Збалансовані інвестиції» (Майбутній Продавець), Комунальне підприємство «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Первісний майбутній Покупець) та [PERSON] (Новий майбутній Покупець) уклали Договір про відступлення прав та обов`язків в Попередньому договорі купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Кобою Н.В. 03.06.2019 №975. Відповідно до п. 3.3 Договору Новий майбутній Покупець зобов`язується перерахувати Первісному майбутньому Покупцю грошові кошти, які були сплачені Первісним майбутнім Покупцем майбутньому Продавцю за Попереднім договором у розмірі 967 260,00 грн. до 04.12.2019 року. Згідно з квитанцією №266810023 від 26.11.2019 [PERSON] сплачено на користь КП «ФК «Житло-Інвест» 943 744,00 грн. відповідно до умов Договору про відступлення прав та обов`язків від 26.11.2019р. 19.05.2022 року між ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Збалансовані інвестиції» (Продавець) та [PERSON] (Покупцем) укладено Договір купівлі-продажу квартири. 01.06.2020р. між СПД-ФОП [PERSON] та СПД-ФОП [PERSON] укладено Додаткову угоду до Договору позики від 03.06.2019р., згідно з якою п. 1.4 Договору викладено в наступній редакції: «п. 4.1 Позика має бути повернена у строк до 31.12.2021». Штраф, передбачений п. 6.1 Договору і пеня, передбачена п. 6.2 Договору можуть бути нараховані починаючи з 01.01.2022 року. Станом на момент розгляду справи позика за Договором безвідсоткової позики від 03.06.2019 ФОП [PERSON] не повернута. Відповідно до претензії ФОП [PERSON] від 10.10.2023 сума заборгованості за Договором безвідсоткової позики від 03.06.2019 складає 972 000,00 грн., штраф у розмірі 24 805 440,00 грн. 07.02.2024 між ФОП [PERSON] (Первісним позикодавцем), ТОВ «Гілден Фінанс» (Новим Позикодавцем) та ФОП [PERSON] (Позичальником) укладено Договір про заміну Сторони Договору №2, Сторони домовилися змінити Позикодавця у Договорі позики від 03.06.2019 ФОП [PERSON] на ), ТОВ «Гілден Фінанс». До Нового Позикодавця переходять всі права та обов`язки Первісного Позикодавця по Договору позики від 03.06.2019 року. Відповідно до вимоги №1 ТОВ «Гілден Фінанс» на сплату заборгованості від 07.02.2024 сума заборгованості за Договором безвідсоткової позики від 03.06.2019 складає 972 000,00 грн., штраф у розмірі 24 805 440,00 грн. Станом на момент розгляду справи ринкова вартість складає 2 604 000,00 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 18.07.2024 року визнано поважними причини пропуску пред`явлення зустрічного позову та поновлено пропущений процесуальний строк для звернення до суду із зустрічним позовом. Прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 18.07.2024 року клопотання представника відповідача про витребування доказів залишено без задоволення. 02.08.2024 року до суду від представника позивача за первісним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, який прийнятий судом та долучений до матеріалів справи. З відзиву вбачається, що відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не визнає зустрічний позов [PERSON] повністю з наступних підстав. Так, [PERSON] , мотивуючи свої вимоги, посилається на те, що 14 грудня 2002 року між сторонами був укладений шлюб, якій розірвано заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.05.2023 р. За час проживання у шлюбі сторонами було придбано 2/3 частин трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , площею 114, м.кв. При цьому, позивачка вказує, що у 2023 році вона витратила на ремонт цієї квартири власні кошти в сумі 2 947 698,67 грн. Як вбачається зі змісту первісного позову [PERSON] зазначає, що сторонами у шлюбі було придбано 2/3 частини квартири [ADDRESS] і просить суд в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, виділити у приватну власність кожної із сторін по 1/3 (одній третій) частині цієї квартири. Згідно з ч. 1, 2 ст. 193 ЦПК України - відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Отже, аналіз цієї норми свідчить про те, що ключовою ознакою зустрічного позову є протилежність зустрічних вимог, тобто задоволення судом зустрічних вимог може виключити повністю або частково задоволення вимог за первісним позовом. Однак, [PERSON] у своєму зустрічному позову з тих же самих підстав заявляє позовну вимогу абсолютно ідентичну вимозі [PERSON] про виділ у власність кожної із сторін по 1/3 частини вказаної квартири. Тобто дана зустрічна вимога [PERSON] фактично є визнанням первісного позову [PERSON] в цій частині, але не свідчить про порушення її прав та інтересів. Відтак, дана вимога не може бути задоволена судом. [PERSON] також заперечує в частині всіх інших позовних вимог [PERSON] оскільки він категорично наполягає на тому, що всі спірні об`єкти були придбані ним і [PERSON] за рахунок коштів, заощаджених ними за час шлюбу, тобто за рахунок спільного сімейного бюджету і спільної праці. При цьому, жодних запозичень грошових коштів для придбання цього майна ними та/або [PERSON] , як фізичною особою-підприємцем, не отримувалося, і відповідно договорів позики ними не укладалося. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відтак, всі зазначені об`єкти нерухомого майна є спільної сумісної власністю сторін, а не її приватною власністю [PERSON] . З приводу наданих позивачкою [PERSON] документів про нібито отримання нею, як ФОП, грошових коштів у позику у ТОВ «ОРІ-Україна» і у ФОП [PERSON] для придбання всіх спірних об`єктів, то [PERSON] стверджує, що вони є недостовірними і виготовлені після відкриття Дніпровським районним судом м. Києва провадження у справі за його первісним позовом, що підтверджується наступним. За приписами ч.ч. 3, 4 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Натомість при укладенні правочинів з придбання всіх спірних об`єктів майна будь-які позичкові кошти [PERSON] або [PERSON] не залучалися, необхідність отримання позики нами не обговорювалося і відповідно згоди на укладання будь-яких договорів позики [PERSON] надавати не міг і не надавав. Саме тому позивачкою [PERSON] не було надано будь-яких доказів про укладення договорів позики за його згодою. Позивачка на підтвердження фактів отримання коштів у позику надала суду договори цільової грошової позики від 10.12.2015 р., від 10.06.2016 р. і від 15.06.2025 р., які нібито були укладені між ТОВ «ОРІ-Україна» в особі директора Чепіка Віталія Віталійовича, як позикодавцем, і ФОП [PERSON] , як позичальником, для придбання конкретних об`єктів із складу спірного майна; видаткові касові ордери ТОВ «ОРІ-Україна» до вказаних договорів позики за підписом директора [PERSON] про видачу готівкових коштів [PERSON] ; квитанції до прибуткових касових ордерів ТОВ «ОРІ-Україна» за підписом нового директора [PERSON] про отримання від ФОП [PERSON] коштів на виконання вказаних договорів позики. Разом з цим, згідно відомостей ЄДР юридичних осіб, ФОПів та громадських формувань вбачається, що з 15 квітня 2016 року [PERSON] було звільнено з посади керівника ТОВ «ОРІ-Україна» та призначено [PERSON] . Відтак, [PERSON] , не будучи керівником ТОВ «ОРІ-Україна» після 15.04.2016 р., не міг укласти із ФОП [PERSON] договори грошової позики б/н від 10.06.2016 р. та від 15.06.2016 р., а також видати готівкові кошти і виготовити (підписати) видаткові касові ордери від 10.06.2016 р. та 15.06.2016 р. за цими договорами. Крім того, за інформацією діючого директора ТОВ «ОРІ-Україна» [PERSON] у квітні 2016 року вона на прохання [PERSON] стала учасником і директором товариства. Проте фактичне управління товариством здійснювала [PERSON] , у якої зберігаються статутні документи і печатка товариства. При цьому, [PERSON] стверджує, що будь-які договори грошової позики між ТОВ «ОРІ-Україна» і [PERSON] їй невідомі і будь-які документи по цих договорах вона не підписувала. При цьому, підписи від її імені у зазначених квитанціях до прибуткових касових ордерів ТОВ «ОРІ-Україна» вчинені не нею, а іншою особою. Дані обставини підтверджуються заявою [PERSON] від 05.04.2024 р., підпис у якій посвідчено приватним нотаріусом КМНО Рогач В.В., а також листом-відповіддю директора [PERSON] від 05.04.2024 р. на мій адвокатський запит. Крім того, позивачка [PERSON] на підтвердження фактів отримання коштів у позику надала суду договори безвідсоткової позики від 01.02.2009 р., від 19.07.2009 р., від 24.09.2015 р., від 10.08.2017 р. із Додатковою угодою від 01.08.2019 р., від 03.06.2019 р. і від 19.07.2020 р., які нібито були укладені між ФОП [PERSON] , як позикодавцем, і ФОП [PERSON] , як позичальником, для придбання конкретних об`єктів із складу спірного майна, і видаткові касові ордери ФОП [PERSON] про нібито видачу ФОП [PERSON] грошових коштів згідно цих договорів позики. При цьому, у реквізитах Додаткової угоди від 01.08.2019 р. до Договору позики від 10.08.2017 р., а також у реквізитах Договору безвідсоткової позики б/н від 03 червня 2019 р. вказані поточні рахунки сторін договорів за Правилами формування міжнародного номера банківського рахунку (IBAN), відкритими у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і АТ «ПУМБ». Однак, номери банківського рахунку відповідно до Національного стандарту України "Фінансові операції. Правила формування міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні» почали використовуватися в Україні згідно постанови НБУ «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні» від 28.12.2018 № 162, лише після 05 серпня 2019 року. Дана обставина підтверджується і листом-відповіддю АТ «ПРИВАТБАНК» від 24.07.2024 р. Відтак, вказані договір позики і Додаткова угода із ФОП [PERSON] в дійсності були виготовлені після 05.08.2019 року і безумовно є підробленими. Таким чином з наведеного вбачається, що надані позивачкою [PERSON] докази мають явні ознаки фіктивності. Окремо слід зазначити про те, що позивачкою не було надано суду жодних доказів на підтвердження наявності у ТОВ «ОРІ-Україна» і ФОП [PERSON] станом на 2009-2019 роки ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, зокрема надання цільових позик на придбання нерухомого майна та майнових прав на нерухоме майно. Крім того, позивачкою не було надано суду жодних доказів на підтвердження факту спрямування (перерахування) коштів, які вона нібито отримала за вказаними договорами позики, безпосередньо на придбання спірних об`єктів майна. З приводу тверджень позивачки про придбання всього спірного майна з метою здійснення підприємницької діяльності із надання його в оренду, то вони також не відповідають дійсності, оскільки із наданих нею документів вбачається, що об`єкти спірного нерухомого майна нібито з моменту їх придбання надавалися в оренду суб`єктам господарювання, де позивачка працювала та/або була засновником/керівником, зокрема це ТОВ «Аудиторська фірма «Віта поштова», ПП «Центр розвитку та новітніх технологій «Золота рибка» тощо. При цьому, по частині об`єктів позивачка або якимось-то чином одноособово підписувала договори з боку орендаря, як ФОП, та і з боку орендодавця. Окремо слід зазначити, що по частині об`єктів позивачка взагалі не надала жодних доказів про надання їх в оренду після придбання, а по частині об`єктів позивачка нібито уклала договори оренди без відома та згоди [PERSON] лише у 2023 році, тобто після виникнення у сторін непорозумінь щодо можливого поділу спільного сумісного майна. При цьому, позичкою не було надано жодних доказів сплати орендної плати за наданими нею договорами оренди спірних об`єктів. Зокрема, надані нею акти приймання-передачі послуг не можуть бути підтвердженням виконання орендарями своїх грошових зобов`язань, а більшість із цих актів не мають жодної прив`язки (посилань) до конкретних договорів оренди і не містять обов`язкових реквізитів первинних документів. За таких обставин твердження позивачки про придбання нею об`єктів спірного майна саме за рахунок запозичених нею коштів, як фізичною особою-підприємцем, з метою використання у своїй підприємницькій діяльності, є неспроможними і не підтверджуються належними доказами. Також позивачкою не було надано жодних доказів про те, що спірне майно було придбано саме за рахунок коштів від здійснення нею підприємницької діяльності. Відтак, спірне майно безумовне є спільною сумісної власністю сторін цього спору і відсутні будь-які правові підстави вважати його особистою власністю позивачки [PERSON] . Крім того, [PERSON] не було надано жодних доказів про здійснення нею у 2023 році ремонту у квартирі за адресою: [ADDRESS] , надання [PERSON] згоди на проведення цього ремонту та здійснення нею витрат в сумі 2 947 698,67 грн. В зв`язку з чим вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] компенсації на ремонт цієї квартири є безпідставними. Окремо слід зазначити, що у зустрічному позові [PERSON] підтвердила факт неподання нею іншого позову до цього ж відповідача з тим же самим предметом та з тих самих підстав (аркуш позову 21). Однак, в дійсності у квітні 2024 року [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , де з тих же самих підстав просила суд стягнути з останнього компенсацію на ремонт вказаної квартири в сумі 736 324,43 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.04.2024 р. було відкрите провадження за позовом [PERSON] і розгляд справи наразі триває. Відтак, [PERSON] умисно ввела суд в оману щодо відсутності в провадженні іншого суду аналогічного спору. 12.08.2024 року до суду від представника відповідача за первісним позовом надійшла відповідь на відзив, яка прийнята судом та долучена до матеріалів справи. З відповіді на відзив вбачається, що [PERSON] не погоджується з доводами та аргументами відповідача за зустрічним позовом з таких підстав. Позивачем за зустрічним позовом заявлено позовну вимогу про поділ, як спільного сумісного майна подружжя, квартири [ADDRESS] . Відповідач вважає, що така позовна вимога не може бути предметом зустрічного позову, оскільки позивачем за первісним позовом також заявлено вимогу про поділ цієї ж квартири. Оскільки, сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна, то кожен із подружжя має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Щодо стягнення вартості ремонту квартири [ADDRESS] . Представник [PERSON] вказує, що з такою позовною вимогою [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва і ухвалою від 22.04.2024 відкрито провадження. Необхідно зазначити, що 15.07.2024 року [PERSON] подано до Дарницького районного суду м. Києва клопотання по справі № 753/7590/24 про залишення позову без розгляду в частині позовної вимоги про стягнення з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 1/3 частину вартості ремонту квартири [ADDRESS] , що складає 736 324,43 грн. Вказана заява не була розглянута 16.07.2024, у зв`язку із зняттям з розгляду справи через відсутність електроенергії. Протокольною ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08.08.2024 по справі № 753/7590/24 позовну заяву залишено без розгляду у вказаній частині. Копії вищевказаних документів будуть надані після здійснення ознайомлення з матеріалами справи № 753/7590/24. Що стосується посилання, що [PERSON] не надано доказів про здійснення нею у 2023 році ремонту у квартирі, то відповідні докази містяться в матеріалах справи, зокрема, у висновку судово-економічної експертизи. Щодо заперечень [PERSON] про задоволення позовних щодо визнання майна особистою приватною власністю [PERSON] , оскільки, як стверджує відповідач за зустрічним позовом спірні об`єкти придбано за рахунок коштів, заощаджених ними за час шлюбу, тобто за рахунок спільного сімейного бюджету і спільної праці. При вирішенні даної справи необхідно встановити джерело походження коштів на придбання спірного майна. [PERSON] придбано за кошти, від здійснення підприємницької діяльності, та з метою використання такого майна в господарській діяльності фізичної особи підприємця за основним видом діяльності - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, відповідно таке майно є особистою власністю та не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. В матеріалах справи міститься копії податкової звітності, в яких відображено прибуток, який отримано ФОП [PERSON] за період здійснення підприємницької діяльності. Також в матеріалах справи міститься достатньо належних та допустимих доказів в своїй сукупності, які підтверджують придбання спірного майна саме за рахунок прибутку фізичної особи-підприємця, а не доходів подружжя. Натомість, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження придбання спірного майна за рахунок доходів подружжя. Натомість, в даній справі майно не придбано за рахунок коштів подружжя, а придбано за рахунок прибутку фізичної особи-підприємця [PERSON] . Щодо посилань відповідача за зустрічним позовом на те, що [PERSON] , не будучи керівником ТОВ «ОРІ-Україна» після 15.04.2016, не міг укласти із ФОП [PERSON] договори грошової позики від 10.06.2016 та від 15.06.2016, а також видати готівкові кошти і виготовити (підписати) видаткові касові ордери від 10.06.2016р. та 15.06.2016р. за цими договорами, то необхідно зазначити, що згідно з довіреністю №1 від 25.04.2016 директор ТОВ «ОРІ-Україна» [PERSON] уповноважила [PERSON] підписувати позикові договори від імені товариства, а також відписувати від імені керівника товариства видаткові й прибуткові касові ордери. Щодо позиції відповідача за зустрічним позовом, що за інформацією діючого директора ТОВ «ОРІ-Україна» [PERSON] , що їй невідомі будь-які договора грошової позики між ТОВ «ОРІ-Україна» та [PERSON] , що підтверджується підтверджуються заявою [PERSON] від 05.04.2024, підпис у якій посвідчено приватним нотаріусом КМНО Рогач В.В., а також листом-відповіддю директора [PERSON] від 05.04.2024 на адвокатський запит [PERSON] , то згідно із заявою [PERSON] від 20.05.2024, вона відзиває свій підпис та просить не використовувати у вигляді доказів заяву від 05.04.2024, завірену нотаріусом Рогач В.В. та відповідь адвокату Бекірову С.Н. як директора ТОВ «ОРІ-Україна» від 05.04.2024, що були надані [PERSON] у готовому вигляді. Справжність підпису [PERSON] посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкода О.М. Відповідач за зустрічним позовом вказує, що позивачем надані договори безвідсоткової позики від 01.02.2009, від 19.07.2009, від 24.09.2015, від 10.08.2017 із Додатковою угодою від 01.08.2019, від 03.06.2019 та 19.07.2020, які укладені між ФОП [PERSON] (позикодавцем) та ФОП [PERSON] (позичальником) для придбання конкретних об`єктів нерухомого майна і видаткові касові ордери ФОП [PERSON] на видачу ФОП [PERSON] грошових коштів згідно цих договорів позики. При цьому, в реквізитах Додаткової угоди від 01.08.2019 до Договору позики від 10.08.2017, а також реквізитах Договору безвідсоткової позики від 03.06.2019 вказані поточні рахунки сторін за Правилами формування міжнародного номера банківського рахунку (IBAN), які почали використовуватися в Україні згідно постанови НБУ «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні від 28.12.2018 №162, лише після 05.08.2019 року. Згідно з п. 3 вказаної Постанови НБУ Банки України зобов`язані з 01 квітня до 31 жовтня 2019 року самостійно здійснювати зміну (не за ініціативою клієнта) діючих рахунків клієнтів банків відповідно до вимог стандарту IBAN із збереженням довжини номера рахунку аналітичного обліку - не більше 14 символів. В подальшому було внесено зміни до постанови Правління Національного банку України від 28 грудня 2018 року № 162 та відтерміновано обов`язок банків здійснювати зміну діючих рахунків клієнтів банків відповідно до вимог стандарту IBAN з 05 серпня 2019 року. Адвокатом Бекіровим С.Н. подано до АТ КБ «Приватбанк» адвокатський запит чи обслуговувалися до 05.08.2019 банківські рахунки клієнтів, які були б сформовані за Правилами формування міжнародного номера банківського рахунку (IBAN). Згідно з відповіддю АТ КБ «Приватбанк» від 24.07.2024 №20.1.0.0.0/7-240722/8156 з 05.08.2019 року нові рахунки клієнтам в банках відкривалися відповідно до вимог стандарту IBAN. Вказана відповідь АТ КБ «Приватбанк» не спростовує докази, які містяться в матеріалах справи щодо придбання майна за рахунок прибутку, отриманого від здійснення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] та яке використовується у підприємницькій діяльності, тобто є майном фізичної особи-підприємця. Щодо посилання відповідача за зустрічним позовом, що позивачкою не надано доказів на підтвердження наявності у ТОВ «ОРІ-Україна» і ФОП [PERSON] станом на 2009-2019 роки ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, зокрема, надання цільових позик на придбання нерухомого майна та майнових прав на нерухоме майно, то таке посилання є безпідставним, надання позики вказаними суб`єктами не потребувало отримання ліцензії на не спростовує надання відповідних цільових позик ФОП [PERSON] . З огляду на вищевказане, відповідачем за зустрічним позовом не спростовано придбання майна за рахунок та з метою використання в підприємницькій діяльності ФОП [PERSON] , та те що таке майно є особистою власністю [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 20.08.2024 року відмовлено в задоволені клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 20.08.2024 року закрито підготовче провадження. В судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримав з підстав викладених у заявах по суті справи та просить суд в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, виділити у приватну власність [PERSON] і [PERSON] по 1/2 (одній другій) частині кожному у наступному майні: - квартира [ADDRESS] , площею 46, 2 м.кв.; - квартира [ADDRESS] , площею 67,4м.кв.; - квартира [ADDRESS] , площею 68,1 м.кв.; - житловий будинок [ADDRESS] , площею 59,8 м.кв.; - земельна ділянка площею 0,1123 га., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3221480701:01:051:0002, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства; - земельна ділянка площею 0,0767 га., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3221480701:01:022:0014, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства; - земельна ділянка площею 0,2498 га., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3221480701:01:022:0013, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; - майнові права на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , проектною площею 85,6 м.кв., які придбані на підставі Договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» № 113 від 14.12.2015 р., укладеного між [PERSON] , як довірителем, і ТОВ ФК "Укрреставрація"; - майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , проектною площею 55,29 м.кв., які придбані на підставі Договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» № 137 від 25.10.2016 р., укладеного між [PERSON] , як довірителем, і ТОВ ФК "Укрреставрація"; - виділити у приватну власність [PERSON] (ІПН № [NUMBER] ) і [PERSON] (ІПН № [NUMBER] ) по 1/3 частині кожному у квартирі [ADDRESS] . В задоволені зустрічного позову відмовити. В судовому засіданні відповідач та її представники щодо задоволення первісного позову з підстав викладених у заявах по суті справи заперечують. На задоволені зустрічного позову наполягають та просять суд: 1. в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, виділити у приватну власність [PERSON] та [PERSON] по 1/2 від 2/3 квартири [ADDRESS] , що становить 1/3 частині кожному; 2. стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/3 частину вартості ремонту квартири ПО у будинку [ADDRESS] , що складає 736 324,43 грн.; 3. визнати особистою приватною власністю [PERSON] таке майно: - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 67,4 м.кв.; - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 68,1м.кв.; - житловий будинок [ADDRESS] , площею 59,8 кв.м.; - земельну ділянку площею 0,1123 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3221480701:01:051:0002, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. - земельну ділянку площею 0,2498 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3221480701:01:022:0013, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; - земельну ділянку площею 0,0767 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3221480701:01:022:0014, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства; - квартиру [ADDRESS] , площею 46,2 м.кв.; - майнові права на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , проектною площею 85,60 м. кв., які придбані на підставі Договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» №113 від 14.12.2015, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ФК «Укрреставрація»; - майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , проектною площею 55,29 м. кв., які придбані на підставі Договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» №137 від 25.10.2016, укладеного між [PERSON] , як інвестором, і ТОВ «ФК «Укрреставрація». Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, її представників, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 14.12.2002 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. В судовому засіданні сторони повідомили, що шлюб між позивачем та відповідачем розірвано рішенням суду, проте рішення суду не набуло законної сили. За час шлюбу сторонами набуте наступне майно, що є предметом поділу в даній справі: 1) квартира [ADDRESS] , площею 46,2 м.кв., що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартира від 19.05.2022 року. Квартира зареєстрована на праві власності за [PERSON] . Згідно звіту про оцінку майна № 18-2400105-007 ринкова вартість об`єкта оцінки становить 3 321 595,38 грн. (т.1 а.с.71-74, 89-90); 2) квартира [ADDRESS] , площею 67,4 м.кв., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.04.2018 року. Згідно звіту про оцінку майна № 18-2400105-009 ринкова вартість об`єкта оцінки становить 2 832 130,883 грн. (т.1 а.с. 91-92, 214); 3) квартира [ADDRESS] , площею 68,1м.кв., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.04.2018 року. Згідно звіту про оцінку майна № 18-2400105-008 ринкова вартість об`єкта оцінки становить 2 861 544,54 грн. (т.1 а.с. 93-94, 230); 4) житловий будинок [ADDRESS] , площею 59,8 кв.м., що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.05.2017 року. Житловий будинок зареєстровано на праві власності за [PERSON] . Згідно звіту про оцінку майна № 18-2400105-014 ринкова вартість об`єкта оцінки становить 900 067,10 грн. (т.1 а.с. 75-77, 95-96); 5) земельна ділянка площею 0,1123 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3221480701:01:051:0002, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.05.2017 року. Земельна ділянка зареєстрована на праві власності за [PERSON] . Згідно звіту про оцінку майна № 18-2400105-017 ринкова вартість об`єкта оцінки становить 900 067,10 грн. (т.1 а.с.78-80, 97-98); 6) земельна ділянка площею 0,0767 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3221480701:01:022:0014, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.05.2017 року. Земельна ділянка зареєстрована на праві власності за [PERSON] . Згідно звіту про оцінку майна № 18-2400105-016 ринкова вартість об`єкта оцінки становить 96 866,58 грн. (т.1 а.с.81-83, 99-100); 7) земельна ділянка площею 0,2498 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3221480701:01:022:0013, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.05.2017 року. Земельна ділянка зареєстрована на праві власності за [PERSON] . Згідно звіту про оцінку майна № 18-2400105-015 ринкова вартість об`єкта оцінки становить 433 309,08 грн. (т.1 а.с.84-86, 101-102); 8) майнові права на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , проектною площею 85,60 м. кв., які придбані на підставі Договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» №113 від 14.12.2015, укладеного між [PERSON] , як інвестором, і ТОВ «ФК «Укрреставрація», що підтверджується копією договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» № 113 від 14.12.2015 року. Згідно звіту про оцінку майна № 18-2400105-012 ринкова вартість об`єкта оцінки становить 2 028 269,22 грн. (т.1 а.с.105-106, т. 2 а.с.63-82); 9) майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , проектною площею 55,29 м. кв., які придбані на підставі Договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» №137 від 25.10.2016, укладеного між [PERSON] , як інвестором, і ТОВ «ФК «Укрреставрація», що підтверджується копією договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» № 137 від 25.10.2016 року. Згідно звіту про оцінку майна № 18-2400105-013 ринкова вартість об`єкта оцінки становить 1 310 082,00 грн. (т.1 а.с.107-108, т.2 а.с. 89-108); 10) 2/3 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 11.02.2009 року. Квартира зареєстрована на праві власності за [PERSON] . Згідно звіту про оцінку майна № 18-2400105-010 ринкова вартість об`єкта оцінки становить 6 153 787,86 грн. Згідно договору дарування частки квартири від 10.07.2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , який діє як законний представник від імені і в інтересах малолітньої дочки [PERSON] , 1/3 частина квартири [ADDRESS] подарована [PERSON] (т.1 а.с.87-88, 109-110, 155-187). Звертаючись до суду із позовом позивач наполягає на тому, що все зазначено нерухоме майно, яке було набуте сторонами спору, як подружжям за час шлюбу, є об`єктами їхнього права спільної сумісної власності, а не приватною власністю [PERSON] , тому просить суд поділити майно виділивши позивачу 1/2 частини майна. Заперечуючи проти поділу майна [PERSON] наполягає на тому, що все нерухоме майно, за виключенням 2/3 частини квартири [ADDRESS] , є її особистою приватною власністю, оскільки придбано нею за кошти, від здійснення підприємницької діяльності, та з метою використання такого майна в господарській діяльності фізичної особи підприємця за основним видом діяльності - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, тому таке майно є особистою власністю та не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Щодо поділу 2/3 частини квартири [ADDRESS] . В судовому засіданні сторони визнали той факт, що даний об`єкт нерухомого майна є спільною сумісною власністю подружжя та кожному із них належить по 1/3 частини квартири [ADDRESS] , тому суд вважає за можливе первісний позов в цій частині задовольнити та визнати за кожним із подружжя по 1/3 частині вказаної квартири. Щодо поділу іншого нерухомого майна, то суд виходить з наступного. Судом достовірно встановлено, щоквартира [ADDRESS] , квартира [ADDRESS] , квартира [ADDRESS] , житловий будинок [ADDRESS] , земельна ділянка площею 0,1123 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка площею 0,0767 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка площею 0,2498 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , майнові права на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] придбано подружжям під час перебування у шлюбі. Все перелічене вище нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] . Обгрунтовуючи зустрічну позовну заяву [PERSON] наполягає на тому, що житловий будинок [ADDRESS] , земельна ділянка площею 0,1123 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка площею 0,0767 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка площею 0,2498 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , квартира [ADDRESS] , майнові права на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] придбані за кошти від здійснення підприємницької діяльності та з метою використання такого майна в господарській діяльності ФОП за основним видом діяльності. Останні чотири об`єкта нерухомого майна придбано за кошти отримані [PERSON] в позику. Що стосується придбання нерухомого майна: квартири [ADDRESS] , квартири [ADDRESS] , майнових прав на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , майнових прав на однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Перевіряючи обставини придбання зазначеного майна судом встановлено, що 24.09.2015 року між ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА» (Позикодавцем) та ФОП [PERSON] (Позичальником) укладено Договір грошової позики. Відповідно до п. 1.1. Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти у розмірі 1 100 575 грн. Пунктом 1.3 Договору визначено, що позика є цільовою і надається для придбання (інвестування) в об`єкт житлової нерухомості у [ADDRESS] площею 67.4 кв.м. для подальшого використання у підприємницькій діяльності Позичальника у якості апартаментів для відпочиваючих. Згідно з видатковим касовим ордером від 24.09.2015 року видано СПД-ФОП [PERSON] позикові кошти згідно договору грошової позики від 24.09.2015 року в сумі 1 100 575,00 грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №46 від 30.12.2016 року ФОП [PERSON] повернуто ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА» позику в розмірі 1 100 575,00 грн. (т.4 а.с.101-104). 10.12.2015 року між ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА» (Позикодавцем) та ФОП [PERSON] (Позичальником) укладено Договір грошової позики. Відповідно до п. 1.1. Договору у порядку та на умовах, які визначені Договором, Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти у розмірі 813 000 грн. Пунктом 1.3 Договору визначено, що Позика є цільовою і надається для придбання (інвестування) в об`єкт житлової нерухомості у [ADDRESS] площею 85.6 кв.м. для подальшого використання у підприємницькій діяльності Позичальником у якості квартири під оренду (найм). 10.12.2015 року "ОРІ-УКРАЇНА" видано СПД - ФОП [PERSON] на підставі Договору позики 813 000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 10.12.2015 року. 14.12.2015 року між TOB «Фінансова компанія «Укрреставрація» (Управитель) та [PERSON] (Довіритель) укладено Договір №113 про участь у фонді фінансування виду «А». Відповідно до платіжного доручення №1582609 від 14.12.2015 року на виконання умов Договору [PERSON] сплачено на рахунок ТОВ «ФК «Укрреставрація» 813 200,00 грн. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру №21 від 30.04.2017 року ФОП [PERSON] сплачено на користь ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА» 813 000,00 грн. на підставі договору позики від 10.12.2015 року. (т.4 а.с.148-172). 10.06.2016 року між ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА» (Позикодавцем) та ФОП [PERSON] (Позичальником) укладено Договір грошової позики. Відповідно до п. 1.1. Договору у порядку та на умовах, які визначені Договором, Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти у розмірі 1 374 000 грн. Пунктом 1.3 Договору визначено, що позика є цільовою і надається для придбання (інвестування) в об`єкт житлової нерухомості у [ADDRESS] площею 68.1 кв.м. для подальшого використання у підприємницькій діяльності Позичальника у якості апартаментів для відпочиваючих. Відповідно до видаткового касового ордеру від 10.06.2016 ТОВ "ОРІ-УКРАЇНА" видано СПД- ФОП [PERSON] на підставі договору позики від 10.06.2016 року - 1 374 000 грн. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 13.04.2018 року зареєстровано за [PERSON] право приватної власності на об`єкт нерухомого майна: квартира, загальна площа 68,1 кв.м., житлова площа 19,5 кв.м. Адреса: [ADDRESS] . Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру ТОВ "ОРІ-УКРАЇНА": від 25.10.2017 року №64 прийнято від СПД-ФОП [PERSON] на підставі договору позики від 10.06.2016 року - 600 000,00 грн.; від 10.06.2018 року №1 прийнято від СПД-ФОП [PERSON] на підставі договору позики від 10.06.2016 року - 774 000,00 грн. (т.4 а.с.173-176). 15.06.2016 року між ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА» (Позикодавцем) та ФОП [PERSON] (Позичальником) укладено Договір грошової позики. Відповідно до п. 1.1. Договору у порядку та на умовах, які визначені Договором, Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти у розмірі 610 000,00 грн. Пунктом 1.3 Договору визначено, що Пунктом 1.3 Договору визначено, що позика є цільовою і надається для придбання (інвестування) в об`єкт житлової нерухомості у [ADDRESS] площею 55,29 кв.м. для подальшого використання у підприємницькій діяльності Позичальником у якості квартири під оренду (найм). 15.06.2016 року "ОРІ-УКРАЇНА" видано СПД-ФОП [PERSON] на підставі Договору позики 610 000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 15.06.2016 року. 25.10.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрреставрація» (Управитель) та [PERSON] (Довіритель) укладено Договір №137 про участь у фонді фінансування виду «А». Відповідно до платіжного доручення №5182 від 26.10.2016 року на виконання умов Договору [PERSON] сплачено на рахунок ТОВ «ФК «Укрреставрація» 610 190,00 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру ТОВ "ОРІ-УКРАЇНА" від 04.01.2019 року №1 прийнято від СПД-ФОП [PERSON] на підставі договору позики від 15.06.2016 року - 610 000,00 грн. 03.06.2019 року між СПД-ФОП [PERSON] (далі - "Позикодавець") та СПД-ФОП [PERSON] (далі - "Позичальник") уклали Договір безвідсоткової позики. Відповідно до п. 1.2. Позика є цільовою і видається на: придбання (переуступку) нерухомого майна (квартири) для використання у підприємницькій діяльності для надання його в оренду за плату площею 46.4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 2.1. Договору визначено, що сума позики за Договором становить 972 000,00 грн. Відповідно до видаткового касового ордеру від 03.06.2019 року ФОП [PERSON] видано СПД - ФОП [PERSON] на підставі договору позики від 03.06.2019 року - 972 000,00 грн. Згідно з квитанцією № 266810023 від 26.11.2019 року [PERSON] сплачено на користь КП «ФК «Житло-Інвест» 943 744,00 грн. відповідно до умов Договору про відступлення прав та обов`язків від 26.11.2019 року. 01.06.2020 року між СПД-ФОП [PERSON] та СПД-ФОП [PERSON] укладено Додаткову угоду до Договору позики від 03.06.2019 року, згідно з якою п. 1.4 Договору викладено в наступній редакції: «п. 4.1 Позика має бути повернена у строк до 31.12.2021 року». Штраф, передбачений п. 6.1 Договору і пеня, передбачена п. 6.2 Договору можуть бути нараховані починаючи з 01.01.2022 року. Відповідно до претензії ФОП [PERSON] від 10.10.2023 року сума заборгованості за Договором безвідсоткової позики від 03.06.2019 року складає 972 000,00 грн., штраф у розмірі 24 805 440,00 грн. 07.02.2024 між ФОП [PERSON] (Первісним позикодавцем), ТОВ «Гілден Фінанс» (Новим Позикодавцем) та ФОП [PERSON] (Позичальником) укладено Договір про заміну Сторони Договору №2, Сторони домовилися змінити Позикодавця у Договорі позики від 03.06.2019 року ФОП [PERSON] на ), ТОВ «Гілден Фінанс». До Нового Позикодавця переходять всі права та обов`язки Первісного Позикодавця по Договору позики від 03.06.2019 року. Відповідно до вимоги №1 ТОВ «Гілден Фінанс» на сплату заборгованості від 07.02.2024 року сума заборгованості за Договором безвідсоткової позики від 03.06.2019 року складає 972 000,00 грн., штраф у розмірі 24 805 440,00 грн. (т.5 а.с. 209-222). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заперечує достовірність наданих [PERSON] копій договорів позики і документів щодо їх виконання, оскільки останьою до суду не надано оригіналів документів, а тому просить суд не приймати їх до уваги. Заперечуючи щодо цієї обставини [PERSON] зазначила, що жоден із договорів позики не оспорений в суді, по договорам позики і касовим документам була проведена експертиза, яка не виявила підробок чи змін, висновком судово-економічної експертизи підтверджено існування в обліку ФОП цільових коштів на придбання спірного майна, рух інвестицій та нерухомості, як основних засобів ФОП та витрат, що також не оспорено позивачем. Крім цього, в судовому засіданні [PERSON] зазначила, що позбавлена можливості надати оригінали договорів позики та касові документи, оскільки вони в неї викрадені та у зв`яжу з чим відбувається досудове розслідування. Даючи оцінку даним доказам суд виходить з наступного. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими доказами. У частинах другій, шостій статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи вбачається, що у відзиві від 01.08.2024 року на зустрічну позовну заяву [PERSON] поставив під сумнів факт укладання договорів позики та зазначив, що договори позики були виготовлені після 05.08.2019 року і безумовно є підробленими. З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30.05.2024 року вбачається, що до Дніпровського УП ГУ НП у м.Києві надійшла заява від [PERSON] про те, що невстановлена особа, перебуваючи у невстановленому місці, діючи умисно, здійснила підробку офіційних документів, зокрема договорів позики, які були укладені між ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА» і ФОП [PERSON] у період 2015-2016 року, договори позики, які були укладені між ФОП [PERSON] і ФОП [PERSON] у період 2009-2020 року, а також додаткові угоди, видаткові касові ордери і квитанції до прибуткових касових ордерів, які оформлялися (видавалися) в ході виконання договорів позики, і зберігаються у ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] і ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА». 11.11.2024 року до суду від [PERSON] надійшло клопотання про поновлення строку на подання доказів. До цього клопотання подано висновки експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 882/24-28 від 25.10.2024 року, № 883/24-28 від 28.10.2024 року, № 884/24-28 від 29.10.2024 року, № 885/24-28 від 22.10.2024 року. Перед експертом були поставлені питання що стосуються справжності підписів на договорах позики та касових документах. Крім цього, подано висновки за результатами судово-технічної експертизи документів № 886/24-28 від 18.10.2024 року, № 887/24-28 від 05.11.2024 року, № 888/24-28 від 30.10.2024 року, № 889/24-28 від 23.10.2024 року. Перед експертом були поставлені питання щодо нанесення відтіску печатки ТОВ «ОРІ-УКРАЇНА», щодо внесення у текст документів змін чи виготовлення документів шляхом монтажу. Експертизи проведені за замовленням [PERSON] . Дані докази прийняті судом. Слід звернути увагу, що позивачем [PERSON] було поставлено під сумнів не тільки сам факт укладання договорів позики, а і саме час виготовлення договорів позики та касових документів після 05.08.2019 року. 05.05.2025 року представником позивача через підсистему «Електронний суд» подано клопотання про призначення судової технічної експертизи документів, в якому ставиться питання щодо давності складання договорів позики та касових документів. В подальшому, ухвалою суду постановленої без видалення до нарадчої кімнати від 02.07.2025 року клопотання про призначення експертизи залишено без розгляду, за клопотанням представника позивача у зв`язку з неможливістю провести експертизу так як документи втрачені. 06.05.2025 року представником відповідача через підсистему «Електронний суд» подано клопотання про долучення доказів що стосуються викрадення документів та здійснення досудового розслідування. Так з доданих доказів вбачається, що 03.12.2024 року [PERSON] звертається до Івано-Франківського УП з заявою про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. З заяви вбачається, що 19.11.2024 року близько 13-15 невідомою особою у неї була вкрадена чорна сумка для ноутбуку із певними цінними речами. В переліку викрадених речей вказані договори позики та косові документи, що позивачем поставлені під сумнів. Дана заява направлена до національної поліції поштою. З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.01.2025 року вбачається, що 08.01.2025 року до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області надійшла ухвала суду [PERSON] щодо факту вчинення крадіжки невідомою особою, яка вкрала її чорну сумку для ноутбука з її особистими речами. Крім цього, в обґрунтування викрадення документів відповідач надала копію електронної об`яви щодо викрадення документів, яка датована 18.12.2024 року, тобто об`ява була подана майже через місць після викрадення документів. Слід звернути увагу, що докази викрадення документів відповідачем було подано до суду лише після подачі представником позивача клопотання про призначення судової технічної експертизи документів, хоча про факт викрадення документів [PERSON] було відомо ще 19.11.2024 року. Суд зазначає, що відповідно до тексту договорів позики від 24.09.2015 року, від 10.12.2015 року, від 10.06.2016 року, від 15.06.2016 року , від 03.06.2019 року договори позики було укладено у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін. В судовому засіданні на виконання вимог ст. 82, 84, 95 ЦПК України [PERSON] не було заявлено клопотання про витребування оригіналів договорів позики від ТОВ «ОРІ-Україна» та ФОП [PERSON] з метою надання оригіналів договорів. Отже суд констатує, що на виконання вимог ст. 95 ЦПК України [PERSON] до суду не було надано оригіналів договорів позики та касових документів. Судом встановлено, що доводи [PERSON] щодо придбання квартири [ADDRESS] , квартири [ADDRESS] , майнових прав на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , майнових прав на однокімнатну квартиру [ADDRESS] за кошти отримані в позику ґрунтуються не на оригіналах боргових зобов`язань, а на їх копіях. Враховуючи категоричне заперечення представника позивача [PERSON] щодо факту укладення договорів позики, часу складання договорів позики та касових документів суд надав можливість стороні [PERSON] спростувати зазначені заперечення та згідно з частиною четвертою статті 81 ЦПК України надати суду оригінали догорів позики. Однак [PERSON] обов`язку, визначеного статтею 81, частиною четвертої статті 95 ЦПК України, не виконала, оригіналу договорів позики суду не надала. Отже суд приходить до висновку, на підтвердження факту укладання договорів позики може бути представлені договори позики, а не їх копії чи документ, виготовлений за допомогою технічних засобів. З огляду на викладене, суд ставить під сумнів відповідність наданих копії договорів позики від 24.09.2015 року, від 10.12.2015 року , від 10.06.2016 року, від 15.06.2016 року , від 03.06.2019 року оригіналу та не бере їх до уваги. Що стосується придбання нерухомого майна: житлового будинку [ADDRESS] , земельної ділянки площею 0,1123 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки площею 0,0767 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка площею 0,2498 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , то на виконання вимог ст. 82 ЦПК України [PERSON] не надано жодного доказу, що вказане нерухоме майно придбано нею за її особисті кошти. Виходячи з принципу диспозитивності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частин першої, другої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із частиною першою статті 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частин першої, сьомої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Норми статті 60 СК України закріплюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, зокрема в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), від 29 червня 2021 року в справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20). З урахуванням того, що на майно, яке придбано за час шлюбу розповсюджується презумпція спільності права власності подружжя на майно, то тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на ту особу, яка її спростовує. Пунктом 23 постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його і недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено наступне: «Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Згідно із абз. 2 п.24 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди: страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.03.2020 року у справі №404/8567/15-ц, у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі №6-612цс15, в постанові від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Відсутність судового рішення про визнання набутого за час шлюбу майна особистою приватною власністю одного із подружжя або інших достатніх доказів на підтвердження того, що таке майно придбане за особисті кошти одного із подружжя, дає підстави вважати, таке майно належить обом з подружжя на праві спільної сумісної власності у рівних частках. Відповідні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Отже, судом встановлено, що зазначене майно набуте сторонами в період шлюбу та належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Заперечуючи проти первісного позову [PERSON] також зазначила, що [PERSON] за весь час перебування в шлюбі не працював і майно придбано нею як фізичною особою-підприємцем і використовується нею у ході здійснення підприємницької діяльності. Суд звертає увагу, що майно фізичної особи - підприємця може бути об`єктом спільної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів його поділу, про що зазначено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15. Крім того, грошові кошти отримані відповідачем від підприємницької діяльності, належать до спільного майна подружжя і не є його особистим майном. Твердження [PERSON] , що спірне нерухоме майно належить їй на праві особистої власності не підтверджено належними та допустимими доказами. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України.. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України). Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України. Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна. Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя, а також за наявності підстав для втручання у здійснення підприємницької діяльності. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому, відповідно до частини третьої статті 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. З позовними вимогами про сплату компенсації частки у вартості майна, яке використовується [PERSON] у підприємницькій діяльності вона не зверталася. Отже, нерухоме майно, що є предметом спору в даній справі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між подружжям в рівних частках. Щодо стягнення з [PERSON] 1/3 частини вартості ремонту квартири [ADDRESS] , що становить 736 324, 43 грн. Відповідно до положень статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991року№ 7«Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз`яснено, що право вимагати стягнення витрат на проведення ремонту будівлі, що належить власникові, у членів сім`ї власника виникає лише у випадку, якщо їх затрати на ремонт жилого приміщення перевищували покладений на них статтею 156 ЖК обов`язок. Таким чином, оскільки судом не здобуто належних та допустимих доказів щодо часу проведення ремонтних робіт у квартирі [ADDRESS] , а також їх конкретного переліку та вартості, то суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] 1 в частині вимог про стягнення з [PERSON] на її користь 1/3 частини вартості ремонту квартири [ADDRESS] в розмірі 736 324,43 грн. Крім того, згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 243/5477/15, здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною квартири та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі Chahal v. the United Kingdom (заява №22414/93, пункт 145, рішення від 15 листопада 1996 року) вказав, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань (див. рішення у справі VilvarajahandOthers v. the United Kingdom; заяви №№13163/87, 13164/87, 13165/87, 13447/87, 13448/87 52854/99, пункт 122, від 30 жовтня 1991 року). Також ЄСПЛ неодноразово зазначав (справа Afanasyev v. Ukraine, заява №38722/02, пункт 75, рішення від 5 квітня 2005 року), що стаття 13 Конвенції гарантує доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча держави-учасники мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див. рішення у справі Aydin v. Turkey від 25 вересня 1997 року п. 103 та рішення у справі Kaya v. Turkey від 19 лютого 1998 року, пункт 106). Отже, застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду. Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень частин 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний [PERSON] до [PERSON] про поділ спільної сумісної власності подружжя підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю не підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved