Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

В травні 2025 року адвокат Каращук В.Г. в інтересах [PERSON] звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою. В обґрунтування заявлених вимог вказав, що [PERSON] на праві приватної власності належить частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є власником іншої частки вказаного будинку та земельної ділянки на якій розташований будинок. Протягом останніх двох років відповідач створює перешкоди в користуванні житловим будинком і земельною ділянкою, відтак позивачка позбавлена можливості користуватися своїм майном. Зазначив, що позивачка як співвласник житлового будинку є співвласником земельної ділянки, на якій розміщений будинок, тому відповідач не має будь-яких підстав забороняти користуватися зазначеним спірним майном. Ухвалою судді від 09.05.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. 26.05.2025 року представник відповідача Письменна Н.В. подала через підсистему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому вказала, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що відповідачем чиняться будь-які перешкоди у користуванні будинком. Також зазначила, що відповідач є одноособовим власником земельної ділянки і вимога про зобов`язання не чинити перешкоди позивачу у користуванні власною земельною ділянкою є непропорційним втручанням у право власності відповідача. Ухвалою суду від 10.07.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, пояснила, що відповідач у справі, який є її онуком, та співвласником належного їй будинку і власником земельної ділянки на якій він розміщений, протягом останніх двох років чинить їй перешкоди у користуванні будинком. Порядок користування житловим будинком не встановлений. Так, вона не має можливості, потрапити до будинку, оскільки відповідач поставив на будинок замок, а на території домоволодіння встановив камери відеоспостереження. Був випадок, що він виштовхував її з будинку. Представник позивача позовні вимоги підтримав, пояснив, що позивач не має можливості користуватись належною їй частиною будинку, так як відповідач її не допускає до вказаного майна. Вона неодноразово зверталась до Обухівського РУП з приводу, на її думку, незаконних дій відповідача. На разі вимушена звертатись до суду. Представник відповідача доводи позову заперечила, просила відмовити у задволенні позовних вимог. Пояснила, що сторони у справі дійсно є співвласниками житлового будинку в рівних частках. Відповідачу одноособово на праві власності належить земельна ділянка на якій розміщений вказаний будинок. Заперечила створення будь-яких перешкод позивачу відповідачем. Вказала, що у будинку сторони постійно не проживають, відповідач за два роки приїздив до нього кілька разів. При цьому заперечує встановлення останім замку на дверях домоволодіння. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини. 03.03.1999 року [PERSON] та [PERSON] отримали в рівних долях спадкове майно, а саме житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом. 11.01.2022 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу частки житлового будинку. Разом з цим, було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю (ІІІ-КВ № 101492), виданого Великодмитровицькою сільською Радою народних депутатів Обухівського району Київської області 06.10.2000 року. Сторони також визнають, що порядок користування житловим будинком між ними не встановлений, вони в будинку постійно не проживають, іноді навідуються до нього. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Звертаючись до суду з даним позовом позивач та її представник посилались на створення перешкод позивачу відповідачем у користуванні нерухомим майном, на підтвердження чого подали суду: талон повідомлення єдиного обліку №13765 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, згідно якого заяву [PERSON] , що 08.10.23 о 15.45 за адресою [ADDRESS] онук виселяє з будинку зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі; відповідь Обухівського РУП ГУ МВС України №14289/109/16-00 від 26.10.23 про перевірку фактів викладених у заяві та рекомендацію звернення до суду; талон-повідомлення єдиного обліку №2770 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, згідно якого заяву [PERSON] , що 22.02.24 о 12.40 за адресою [ADDRESS] онук не пускає в будинок зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі; відповідь Обухівського РУП ГУ МВС України №2455/109/1600 від 01.03.24 про перевірку фактів викладених у заяві та рекомендацію звернення до суду; талон-повідомлення єдиного обліку №1606 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, згідно якого заяву [PERSON] , що 23.01.25 о 10.45 за адресою [ADDRESS] онук перешкоджає у користуванні будинком та не оплачує рахунки за електроенергію зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі; відповідь Козинської селищної ради №234/09-16/14-2024 від 05.04.2024 з рекомендацією позивачу звернутись до суду щодо надання права сервітуту, проходу по земельній ділянці. Суд вважає, що подані стороною позивача на підтвердження позовних вимог зазначені вище докази за своїм змістом і суттю не підтверджують наявності перешкод з боку відповідача у користуванні позивачем належним їй нерухомим майном, так як містять лише інформацію встановлену зі слів заявника, відомості про перевірку та підтвердження цих обставин компетентними органами суду не надано. Також жодних посилань на створення перешкод в користуванні спірним майном суду не надано. Встановлення на території домоволодіння камер відеоспостереження судом також не приймаються як перешкоди, враховуючи їх функцію та призначення. Вирішуючи спір по суті, суд звертає увагу, що у відповідності до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.12.2019 року у справі № 904/10956/16 висновок суду за результатами розгляду справи не може ґрунтуватися на припущеннях та поясненнях однієї зі сторін. Стосовно позовних вимог про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні будинком та земельною ділянкою заявлених позивачем, суд зауважує, що належних та достатніх доказів останньою суду надано не було, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, [PERSON] заявлено вимоги про зобов`язання не чинити перешкод в користуванні майном без зазначення конкретного ефективного способу захисту її прав, що може бути самостійною підставою для відмови в задоволені цих вимог. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин покладається на сторону, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. У постановах Верховного Суду України від 08.08.2019 р. у справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Враховуючи вищеневедене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed