Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

У січні 2025 року [PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей. Свої вимоги мотивувала тим, що 05 грудня 2009 року вона уклала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу з відповідачем у них народилось троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року шлюб між ними розірвано. Діти залишились проживати з матір`ю. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2023 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей. Вона забезпечує умови проживання дітей, що відповідають їх інтересам. Діти хочуть проживати з матір`ю, переїжджати до батька до Республіки Білорусь вони не хочуть. На даний час вона з дітьми проживає у Федеративній Республіці Німеччина, куди вони виїхали через воєнний стан в Україні. Відповідач проживає в Республіці Білорусь та не має наміру повертатись до України. Відповідач не приймає участі у вихованні дітей, добровільно фінансової допомоги не надає, з дітьми не спілкується. Просить суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дітей разом з матір`ю - [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що при розірванні шлюбу між сторонами спору щодо місця проживання дітей не було. На даний час батьку чиняться перешкоди в спілкуванні з дітьми. Позивач не надала належних доказів на підтвердження того, що вона має можливість утримувати дітей. Висновок Служби у справах дітей та сім`ї відсутній, а тому в справі неможливо ухвалювати рішення. Батько дітей є громадянином України, проживає за кордоном, проте не в Німеччині. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 69). У матеріалах справи міститься заява представника третьої особи, з якої вбачається, що вона просить розглядати справу у її відсутність та при ухваленні рішення виходити з інтересів малолітніх дітей. Зазначено, що неповнолітній [PERSON] , 2010 року народження, досяг 14 років, а відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, то місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Матір з дітьми не мешкають на території Солом`янського району м. Києва, тому провести з ними бесіду, з`ясувати думку дітей по суті спору, обстежити умови проживання дітей працівника служби не виявляється за можливе. Таким чином, служба не має правових підстав та можливості здійснити дії для розгляду питання про підготовку до суду обґрунтованого висновку щодо розв`язання спору. Не надання висновку органу опіки та піклування не означає неможливості розгляду та вирішення спору (а.с. 59). Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони з 05 грудня 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають трьох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 6, 7). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8-9). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2023 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей (а.с. 10-14). З позову встановлено, що після розірвання шлюбу діти залишились проживати з матір`ю. Вона забезпечує умови проживання дітей, що відповідають їх інтересам. Діти хочуть проживати з матір`ю, переїжджати до батька до Республіки Білорусь вони не хочуть. На даний час позивач з дітьми проживає у Федеративній Республіці Німеччина, куди вони виїхали через воєнний стан в Україні. Відповідач проживає в Республіці Білорусь та не має наміру повертатись до України. [PERSON] не приймає участі у вихованні дітей, добровільно фінансової допомоги не надає, з дітьми не спілкується. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сім`я [PERSON] та [PERSON] розпалася, вони спільно не проживають. Діти проживають з позивачем у Федеративній Республіці Німеччина. З заяви представника третьої особи вбачається, що матір з дітьми не мешкають на території Солом`янського району м. Києва, тому провести з ними бесіду, з`ясувати думку дітей по суті спору, обстежити умови проживання дітей працівника служби не виявляється за можливе. Таким чином, служба не має правових підстав та можливості здійснити дії для розгляду питання про підготовку до суду обґрунтованого висновку щодо розв`язання спору. Сторона відповідача, заперечуючи проти позову, посилається на відсутність висновку органу опіки та піклування та вказує на те, що у такому разі в справі неможливо ухвалювати рішення. За загальним правилом, передбаченим ст. 19 СК України та ст. 56 ЦПК України, у спорах між батьками про визначення місця проживання малолітньої дитини участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору. Повноваження органів опіки та піклування надавати висновки, їх вид і форма деталізуються у Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866. Зокрема, в ньому зазначено, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з додатком 9, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею. Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Згідно із п. 74 зазначеного Порядку під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи. У частинах 4, 6 ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тлумачення змісту зазначених приписів Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що вони не допускають виключень щодо неотримання письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок. Наведені вище положення ст. 19 СК України та Порядку знайшли своє відображення у процесуальному законодавстві, з якого слідує, що такі органи займають самостійне процесуальне становище, беручи участь у судовій справі. Так, згідно із ч. 6 ст. 56 ЦПК України органи державної влади та місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне. Висновок владних органів містить дві складові: 1) відомості про факти, на основі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного розгляду та вирішення справи; 2) рекомендацію конкретного органу про те, як необхідно з точки зору державного інтересу (захист прав та інтересів дітей) вирішити справу, тобто висновок про факти та право. Вказане дозволяє віднести висновки до засобів доказування (письмових доказів). Як й інші докази, вони не мають для суду наперед встановленої сили. У випадку неможливості надати висновок, який ґрунтується на обстеженні умов, орган опіки і піклування з метою захисту інтересів дитини має використати всі можливі варіанти одержання інформації і оцінки обставин, що склалися, і за можливістю надати висновок з посиланням на бесіди із родичами, знайомими, або з посиланням на інші документи та із вказівкою на те, що обстежити безпосередньо умови проживання неможливо. Однак винесення рішення у справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом - захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України. Такі висновки, безумовно, мають велике значення для ухвалення судом законного, обґрунтованого та справедливого рішення. Адже висновок органів державної влади та місцевого самоврядування формується із урахуванням досвіду у певній сфері, в межах компетенції відповідного органу та на основі його повноважень. Однак не вчинення таких захисних дій з боку владного органу у вигляді неподання висновку не може слугувати підставою для відмови або для зволікання у захисті з боку суду. Адже здійснення правосуддя, захист прав та інтересів дітей не може ставитися у залежність від можливості здійснення владними органами своїх повноважень. Тому у випадку ненадання висновку органом опіки та піклування, залученим до участі у справі, суд може надати додатковий строк відповідному органу, відклавши розгляд справи. Однак відмовити у винесенні рішення у справі чи зупинити провадження у справі через відсутність такого висновку суд не може. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19. Вбачається, що орган опіки та піклування немає можливості надати висновок з приводу вирішення спору стосовно місця проживання дітей, оскільки позивач з дітьми проживають за кордоном. Позивач просить суд визначити місце проживання дітей разом з матір`ю. Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Дитині [PERSON] , [INFO] , станом на 18 серпня 2025 року (дата ухвалення рішення) вже виповнилось 15 років. За таких обставин, вимога про визначення його місця проживання задоволенню не підлягає, оскільки він має право самостійно вирішувати вказане питання. Разом з тим, у матеріалах справи міститься заява [PERSON] від 23 листопада 2024 року, в якій він вказує на те, що хоче проживати з матір`ю (а.с. 15). Сторона позивача зазначає про те, що інші двоє дітей також хочуть проживати з матір`ю. Враховуючи інтереси дітей, їх вік, дотримуючись балансу між інтересами дітей, правами батьків на їх виховання і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, суд вважає, що вимога позивача про визначення місця проживання дітей - [PERSON] та [PERSON] з нею сприятиме повноцінному їх вихованню і розвитку та підлягає задоволенню. На час ухвалення рішення не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що проживання дітей з батьком буде мати більш позитивний вплив на дітей, ніж визначення їх місця проживання з матір`ю. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Outcome: partial