Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.02.2023 у справі № 638/5371/22 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини, в розмірі частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 вересня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. 20.05.2025 до суду надійшла заява представника відповідача про ухвалення додаткового рішення, в якій він просить доповнити резолютивну частину рішення суду вказівкою про те, що розмір аліментів не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, посилаючись на те, що така вимога містилася у первісній позовній заяві, але не була вирішена судом. 08.07.2025 до суду надійшла заява позивача, в якій вона відмовляється від позовних вимог у частині встановлення обмеження розміру аліментів десятьма прожитковими мінімумами на дитину відповідного віку та просить суд прийняти її відмову і закрити провадження у справі в цій частині. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду повідомлялись належним чином та своєчасно. Просили розглядати справу без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи та заяви, доходить висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення за наступних підстав. Пунктом 1-м частини 1-ї статті 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Як вбачається з позовної заяви, позивач просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Отже, встановлення верхньої межі стягнення аліментів було невід`ємною складовою заявлених позовних вимог. Ухвалюючи рішення, суд, задовольнивши вимогу про стягнення аліментів у частці від доходу, не вирішив питання щодо встановлення максимального розміру їх стягнення. Таким чином, суд не ухвалив рішення щодо однієї з позовних вимог, що є прямою та беззаперечною підставою для ухвалення додаткового рішення за заявою відповідача. Щодо заяви позивача про відмову від частини позовних вимог. Позивач, реагуючи на заяву відповідача, подала заяву, в якій просить прийняти її відмову від частини позовних вимог, а саме від вимоги про обмеження розміру аліментів. Суд оцінює цю заяву критично з таких підстав. По-перше, відповідно до частини 2 статті 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання. Подана позивачем заява за своєю правовою природою є не відмовою від позову (оскільки відмова спрямована на припинення захисту права), а спробою зміни предмету позову шляхом виключення з нього обмежувальної умови. Такі дії на стадії, що настала після ухвалення рішення у справі, є процесуально неприпустимими. Судовий розгляд завершено, і межі позовних вимог вже остаточно визначені. По-друге, дії позивача суперечать принципу добросовісності, закріпленому у статті 44 ЦПК України. Позивач намагається використати технічну помилку суду (неповне відображення вимог у резолютивній частині) для отримання результату, який є кращим для неї, ніж той, про який вона просила з самого початку, і який погіршує становище відповідача. Це є зловживанням процесуальними правами. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність виправити недолік первісного рішення шляхом ухвалення додаткового рішення. Суд задовольняє заяву відповідача, доповнюючи резолютивну частину рішення вказівкою на максимальний розмір стягнення аліментів, що відповідає первісним вимогам позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved