Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Любарської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , який на момент своєї смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить: 1/4 (одна четверта) квартири [ADDRESS] , легковий причіп, гладкоствольна вогнепальна зброя - ІЖ-57 (12 калібр), 50000 (п?ятдесят) тисяч гривень на депозитному вкладі «Стандарт» на 5 місяців під 14% річних в АТ КБ «Приватбанк», строком дії до 04.09.2024 року (ID рахунку [NUMBER] ), будь-яке інше майно, яке належало померлому. Сестра позивачки [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь позивачки, що підтверджується заявою, посвідченою 18 липня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакай А.І. Таким чином, позивачка є єдиною спадкоємицею померлого, інших спадкоємців за заповітом чи за законом немає. Позивачка вказує, що вона своєчасно (в строк 6 місяців з дати смерті) звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Краміної Ю.М. за посвідченням заяви про прийняття спадщини. Така заява була посвідчена 19.07.2024 та зареєстрована в реєстрі. В момент підписання заяви позивачка вважала, що нотаріус самостійно вчинить дії по відкриттю спадкової справи. Однак, після звернення позивачки до нотаріуса, її було повідомлено, що вона пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини, бо не було відкрито спадкову справу, і цей строк можливо продовжити лише в судовому порядку. На підстави викладеного вище, позивачка просить причину пропуску строку вважати поважною та визначити додатковий строк для подачі позивачкою [PERSON] до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , терміном в три місяці з дня набрання рішення законної сили. 02 червня 2025 року відкрито загальне позовне провадження. 11 червня 2025 року на адресу суду від представника відповідача Любарської селищної ради Житомирського району Житомирської області надійшов відзив. Із відзиву слідує, що селищна рада заперечує щодо позовних вимог позивача, оскільки юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини не може бути визнана поважною. В підготовчому засіданні протокольною ухвалою суду відмовлено представнику позивача в задоволенні клопотання про залишення відзиву Любарської селищної ради без розгляду. Протокольною ухвалою суду 24 червня 2025 року закрито підготовче засідання. Справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Окрім того, просила проводити розгляд справи за наявними матеріалами без врахування відзиву з підстав, наведених в поданому клопотанні. Представник відповідача Любарської селищної ради Житомирського району Житомирської області в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Представник відповідача просить розгляд справи провести без участі представника Любарської селищної ради. Згідно ч.3\~ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши відзив, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Щодо заявленого представником позивача клопотання про розгляд справи за наявними матеріалами без врахувань відзиву, суд зазначає наступне. Позивачка звернулася до суду з позовною заявою в якій вказала електронну адресу (хоча могла цього і не робити), зазначивши її у позовній заяві, слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом та учасниками процесу. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд та учасники процесу, які комунікують з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діють правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18 (провадження № 61-8101св22). За таких обставин, враховуючи, що представником відповідача направлено до суду скриншот направлення позивачці на електронну адресу суду відзиву, суд вважає, що позивачка належним чином була повідомлена про надходження на її електронну адресу відзиву, а тому відсутні підстави розгляд справи проводити без врахування відзиву представника відповідача. Судом встановлено, [INFO] народилася [PERSON] , її батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №21. [INFO] в с.Старий Любар Житомирського району Житомирської області у віці 71 рік помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №129. Із заяви посвідченої Краміною Ю.М. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 19 липня 2024 року слідує, що [PERSON] оформила заяву на прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . Із заяви посвідченої Бакай А.І. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 18 липня 2024 року слідує, що [PERSON] оформила заяву про відмову від права на прийняття належної її частки у спадщині за законом, яка залишилася після смерті [PERSON] на користь своєї сестри, дочки померлого [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Прогонного Є.М. від 29 травня 2025 року №179/02-31, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 (одну четверту) частку квартири [ADDRESS] , у зв`язку з пропущенням нею строку встановленого законом для прийняття спадщини. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Згідно з частиною третьою статті 3\~ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини другої статті 2\~ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦПК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частинами першою, другою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272\~ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.\~Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та багатьох інших. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2022 року в справі № 756/957/18 (провадження № 61-5590св21) вказано, що: «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил частини третьої 1272\~ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя\~статті 89 ЦПК України). Важливим під час вирішення питання про надання особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини також є факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями за законом, оскільки в такому разі може відбутися втручання у право власності інших осіб, порушення принципу правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно реалізувала власні цивільні права. Наведене зумовлює потребу в дотриманні принципу «пропорційності» втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину. Принцип пропорційності тісно пов`язаний з принципом правовладдя (верховенства права): принцип правовладдя є фундаментом, на якому базується принцип пропорційності, натомість принцип пропорційності є умовою реалізації принципу правовладдя і водночас його неодмінним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип пропорційності як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу пропорційності передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде порушенням статті 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, потрібно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж потрібно для реалізації поставленої мети. Право особи на відмову від прийняття спадщини може бути реалізоване, зокрема, й шляхом неподання спадкоємцем протягом встановленого\~ЦК України\~строку заяви про прийняття спадщини, а реалізація цього права передбачає виникнення чи можливість виникнення в інших осіб права на спадкування та, як наслідок, набуття ними матеріального права, втручаючись у яке, потрібно дотримуватися, зокрема, й принципу «пропорційності». Судом встановлено,\~що позивачка\~усвідомлювала,\~що вона\~є учасником\~процесу спадкування,\~у зв`язку\~з чим\~ вчиняла\~дії спрямовані\~на прийняття\~спадщини.\~Позивачка в\~період шестимісячного\~строку після\~смерті батька\~звернулася до\~нотаріуса та\~оформила заяву\~про прийняття\~спадщини,\~однак спадкова справа заведена не була. Разом з тим суд звертає увагу, що після отримання від приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Прогонного Є.М. роз`яснення від 29.05.2025 щодо пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини,\~позивачка 29 травня 2025 року, тобто, в цей же день звернулася з даним позовом до суду. При таких обставинах, враховуючи обставини цієї конкретної справи, а також те, що позивачка є єдиною спадкоємицею померлого, інших спадкоємців за заповітом чи за законом немає, на переконання суду, наявні підстави для визначення позивачці додаткового строку для прийняття спадщини на підставі частини третьої статті 1272 ЦК України. Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується ч. 9 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Оскільки спір виник не з протиправних дій відповідача, судові витрати позивача не компенсуються. На підставі ст.ст. 1220,\~1270,\~1272 ЦК України,

Outcome: approved