Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

18 липня 2025 року до Кіцманського районного суду Чернівецької області за підсудністю на підставі ухвали Чернівецького районного суду міста Чернівців від 11 червня 2025 року надійшла цивільна справа №725/4487/25 за позовом ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Короткий зміст заяв по суті справи. У позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 00-9656730 від 04.03.2024 року у розмірі 45035,65 грн., яка складається з 5775,00 грн заборгованості за тілом та 39260,65 грн заборгованості за відсотками, а також судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. 00 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що 04.03.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "МАКС КРЕДИТ" (первісний кредитор) та відповідач уклали кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору 62332, у кредитному договорі сторанами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки. Позивач у позовній заяві стверджує, що на виконання умов кредитного договору первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ "Платежі Онлайн" на платіжну картку [NUMBER] тобто виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі. У позовній заяві позивач зазначає, що 17.12.2024 між первісним кредитором та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ОНЛАЙН ФІНАНС" укладено договір факторингу №17122024-МК/Онлайн (договір факторингу 1), відповідно до умов якого ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, а 02.04.2025 ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" та позивач уклали договір факторингу №020425-У (договір факторингу 2), відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. За змістом позовної заяви, оскільки відповідач не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів, виникла заборгованість у розмірі 45035,65 грн., яка складається з 5775,00 грн заборгованості по кредиту та 39260,65 грн заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 липня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито спрощене провадження у даній справі, призначено судове засідання з участю сторін на 25 серпня 2025 року о 10:00 год., за клопотанням позивача зобов`язано АТ КБ "ПРИВАТБАНК" надати суду інформацію, яка містить банківську таємницю відносно зарахування коштів на картковий рахунок відповідача, емітування платіжної картки на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) № [NUMBER] з наданням первинних документів бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення). У судове засідання 25 серпня 2025 року о 10:00 год. сторони та їх представники не з`явилися, хоча сторони належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. У позовній заяві представник позивача просив у разі неявки в судове засідання представника позивача провести розгляд цивільної справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач у судове засідання не з`явився, поштове відправлення, адресоване [PERSON] , повернулось на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». У пункті 91-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Працівником ПАТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено її підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля, що свідчить про додержання вимог пункту 91-1 Правил, тому суд зазначає, що за змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі. Про причини неявки [PERSON] суду не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами справи. За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 04.03.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "МАКС КРЕДИТ" (далі - первісний кредитор) та відповідач уклали кредитний договір №00-9656730 (далі - кредитний договір), за п.1.1 якого кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За умовами кредитного договору сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту) складає 5500 гривень, строк дії кредитної лінії 360 календарних днів, дата повернення кредиту 27 лютого 2025 р.; позичальник зобов`язаний оплатити процентив періодичну дату оплати процентів, а саме на 19 березня 2024 року та на кожний 15 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії (п.1.2, 1.3, 1.3.1 кредитного договору). Відповідно до п.1.4 кредитного договору, тип процентної ставки - фіксована, стандартна процентна ставка складає 2,47 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в п.1.3 цього договору; знижена процентна ставка становить 0,25 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, надаєть позичальнику в якості заохочення. У п.1.5. кредитного договору передбачено, що за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю одноразово комісію у розмірі 5,00 % від суми кредиту, що складає 275,00 грн. Кредитний договір підписано [PERSON] 04.03.2024 електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 62332, а також підписано уповноваженим працівником ТОВ "МАКС КРЕДИТ" кваліфікованим електронним підписом. Ідентифікація клієнта [PERSON] підтверджується довідкою про ідентифікацію, відповідно до якої ним здійснено акцепт договору у формі одноразового ідентифікатора 62332, час відправки ідентифікатора позичальнику 04.03.2024 18:35:54 на номер телефону [NUMBER] . Видача кредитних коштів у розмірі 5500,00 грн [PERSON] підтверджується інформаційною довідкою № 1401/12 від 23.12.2024 та витребуваним судом за клопотанням позивача листом АТ КБ "ПриватБанк" від 06.08.2025 № 20.1.0.0.0/7-250731/39321-БТ, відповідно до якого на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] , а також випискою по рахунку № [NUMBER] , яка містить зарахування 04.03.2024 на суму 5500,00 грн. Відповідно до детального розрахунку заборгованості, здійсненого ТОВ "МАКС КРЕДИТ", загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором №00-9656730 від 04.03.2024 станом на 17.12.2024 становить 45035,65 грн. 17 грудня 2024 року ТОВ "МАКС КРЕДИТ" (клієнт) та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ОНЛАЙН ФІНАНС" (фактор) уклали договір факторингу №17122024-МК/Онлайн, відповідно до якого фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги (п.2.1. договору факторингу №17122024-МК/Онлайн). Відповідно до п.2.2. договору факторингу №17122024-МК/Онлайн перехід від клієнта до фактора прав вимоги до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно боргів та набуває відповідні права вимоги. Перехід права вимоги ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ОНЛАЙН ФІНАНС" за договором факторингу №17122024-МК/Онлайн до [PERSON] за кредитним договором №00-9656730 від 04.03.2024 підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників від 17 грудня 2024 року та реєстром боржників від 17 грудня 2024 року. 02 квітня 2025 року позивач (фактор) та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ОНЛАЙН ФІНАНС" (клієнт) уклали договір факторингу №020425-У, відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (п.1.1 договору факторингу №020425-У). Відповідно до п.1.2. договору факторингу №020425-У перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Перехід права вимоги позивача за договором факторингу №020425-У до [PERSON] за кредитним договором №00-9656730 від 04.03.2024 підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників від 02 квітня 2025 року та реєстром боржників від 02 квітня 2025 року. За змістом виписки з особового рахунка за кредитним договором №00-9656730 від 04.03.2024 заборгованість [PERSON] станом 07.05.2025 (включно) складає 45035,65 грн, яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту 5775,00 грн та 39260,65 грн. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. За ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Судом встановлено, що наявними у справі доказами підтверджено, що первісний кредитор ТОВ "МАКС КРЕДИТ" виконав свої зобов`язання перед [PERSON] належним чином, надавши останньому кредитні кошти, натомість відповідач не надав суду доказів погашення заборгованості за кредитним договором, ані перед первісним кредитором, ані перед позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Юніт капітал". Відносно нарахування ТОВ "МАКС КРЕДИТ" [PERSON] комісії у розмірі 5,00 % від суми кредиту, що складає 275,00 грн., суд враховує висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 09 лютого 2024 року у справі № 337/3703/22 (провадження № 61-13859св23), відповідно до яких правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. А тому нарахована відповідно до умов кредитного договору комісія за надання кредиту у сумі 275 гривень підлягає стягненню з відповідача. Перехід прав грошової вимоги до відповідача за договорами факторингу між ТОВ "МАКС КРЕДИТ" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс", а також між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Юніт капітал" підтверджений наявними у справі доказами, а відтак суд дійшов висновку про обґрунтованість даного позову та наявність підстав для його задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно зі ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжної інструкції від 22 травня 2025 року № 13864, позивач сплатив судовий збір за подання даного позову на суму 2422,40 грн. За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що: «40. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. 44. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. 47. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності». Як вбачається з матеріалів справи, між адвокатським бюро "Тараненко та партнери" і ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" 07 квітня 2025 року підписано договір про надання правничої допомоги №07/04/25-02, додаткову угоду № 11 до нього, а також акт прийому-передачі наданих послуг за цим договором, відповідно до якого вартість наданих послуг становить 7000,00 грн. Враховуючи вищезазначене, надання позивачу правової допомоги у даній справі належним чином підтверджено наявними у справі доказами, відповідачем не подано заперечень щодо розміру витрат на правову допомогу, яка була понесена позивачем у даній справі, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.

Outcome: approved