Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із позовом, в якому просять: - визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 53704071 від 20.08.2020, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луніною Т.А., за яким право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] перейшло до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ»; - скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за ТОВ«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ», індексний номер: 53704071 від 20.08.2020, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луніною Т.А. Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 18.02.2025 відкрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 08.05.2025\~підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. У підготовчому засіданні суд з`ясував, що сторона позивача відводів складу суду не має, укладення мирової угоди вважав неможливим, підтвердив, що повідомив про всі відомі йому обставини справи, надав всі наявні на теперішній час докази, будь-яких заяв чи клопотань не має, вважав за можливе закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08.05.2025 клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів, подане ним до Київського районного суду міста Харкова 02.04.2025, залишено без розгляду та закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті позовних вимог у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підготовче судове засідання закрито без участі представника відповідача - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ». 09.05.2025 позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони на відчуження квартири за адресою: [ADDRESS] , а також вселення будь-яких осіб, зокрема представників сторони відповідача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ», до винесення судового рішення у справі. Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 09.05.2025 заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову задоволено повністю, а саме: заборонено вчиняти дії щодо відчуження трикімнатної квартири [ADDRESS] ; заборонено ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо вселення до квартири [ADDRESS] інших осіб. Розпорядженням виконуючого обов`язки керівника апарату Київського районного суду м. Харкова Коновалової О. № 01-06/112 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, які перебували в провадженні судді Бобко Т.В.» зобов`язано призначити повторний автоматизований розподіл між суддями судової справи № 953/1480/25 (2/646/1461/25). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказану цивільну справу передано для розгляду цьому складу суду. На обґрунтування позовної заяви позивач [PERSON] посилається на те, що 10.07.2007 вона уклала з ВАТ КБ «НАДРА» (у подальшому перейменований у ПАТ КБ «НАДРА») кредитний договір № 6/4/20/2007/840-К/1330 на суму 75600 доларів США на строк до 07.07.2023 зі сплатою 12,49 % річних, мета якого є придбання житла для власних побутових потреб за адресою: [ADDRESS] . 10.07.2007 на забезпечення кредиту укладений договір іпотеки № 6/4/20/2007/980-І/1331, предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS] , яка придбана на кредитні кошти та належала [PERSON] на праві власності. У жовтні 2011 року ВАТ КБ «НАДРА» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі. 11.12.2012 рішенням Київського районного суду м. Харкова позов ВАТ «КБ «НАДРА» задоволено та стягнуто на користь банку суму заборгованості у розмірі 886 839 грн 75 коп. 29.04.2020 між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» укладено договір № GL3N217214 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, за якими первісний кредитор 20.04.2020 відступив шляхом продажу новому кредитору права вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором № 6/4/20/2007/840-К/1330 від 10.07.2007. 24.06.2020 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» направив [PERSON] письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, та вимоги про усунення порушень із попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки. У 2020 році відповідач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ», не звертаючи увагу на численність судових процесів, на оспорювання, у тому числі, суми боргу у 2478118,65 грн, незаконно, протиправно, всупереч вимог чинного законодавства, здійснив перехід права власності на спірну квартиру, за якою 19.08.2020 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луніною ТТ.А. на підставі договору про відступлення права вимоги здійснено протиправну реєстрацію. За фактом протиправних та незаконних дій відповідача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» та приватного нотаріуса Луніної Т.А.\~20.10.2020\~до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 120220480003367 від 20.10.2020 за ознаками злочину, передбаченого\~ст. 382 КК України. Позивач вважає, що за наявності чинного рішення Київського районного суду м. Харкова від 11.12.2012 про стягнення з неї на користь ВАТ «КБ Надра» заборгованості за договором кредиту у розмірі 886839 грн. 75 коп. у ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» не було підстав звертати стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечено виконання позичальником [PERSON] обов`язків за договором кредиту про повернення банку грошових коштів. Вказує, що згідно з нормами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, переданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» приватний нотаріус Луніна Т.А. мала перевірити та встановити наявність або відсутність зареєстрованого права власності іпотекодавця [PERSON] на інше нерухоме житлове майно (його частину) у Державному реєстрі прав чи в його невід`ємній архівній складовій частині або надання державному реєстратору документів, якими підтверджується, що відповідне нерухоме житлове майно не є місцем постійного проживання іпотекодавця. Зауважує, що предметом даного спору є саме порушення відповідачем\~ст. 129-1 Конституції України, якою визначений принцип обов`язковості судових рішень, а саме виконання судової ухвали про заборону на вчинення будь-яких реєстраційних дій, а також порушення відповідачами\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~та\~постанови КМУ від 26.02.2020 № 189. Звертає увагу на результати камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Луніної Т.А. від 29.04.2025 № 1862/19.1.1/25, відповідно до висновків якої, приватним нотаріусом Луніною Т.А. порушено вимоги статей 3, 10, 23 Закону, пунктів 12.61. Порядку 1127, оскільки проведено державну реєстрацію без подання довідки іпотекодерджателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації. У відзиві на позов відповідач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» вказує, що позивач у своєму позові фактично не заперечує право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із неналежним виконанням основного зобов`язання, що спричинило наявність заборгованості. Відповідно до правових висновків ВП ВС та усталеної судової практики наявність невиконаного основного зобов`язання, існування чинного договору іпотеки, умови якого позивачем не оспорюються ВП ВС вважає, що права позивача не порушено, оскільки іпотека виникла на предмет іпотеки, заборона на предмет іпотеки також була накладена на предмет іпотеки для забезпечення прав іпотекодержателя, який має право задовольнити свої вимоги за рахунок заставленого майна. Заявлені позивачем вимоги про визнання протиправними рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію права власності не впливають і не можуть вплинути на права позивача щодо права на предмет іпотеки, яке визначено відповідним договором іпотеки № 6/4/20/2007/980-І/1331 від 10.07.2007. Між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» 29.04.2020 укладено договір № GL3N217214 про відступлення прав вимоги, за яким первісний кредитор - Банк відступив новому кредитору - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» право вимоги до позичальника за кредитним договором та іпотекодавця за договором іпотеки [PERSON] . Новий кредитор - відповідач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» у подальшому діяв у передбаченому ст.ст. 35-37 Закону України «Про іпотеку»\~порядку, а саме: надсилав на адресу боржника та іпотекодавця [PERSON] відповідну вимогу 24.06.2020, та на підставі іпотечного договору, яке містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, звернув стягнення на предмет іпотеки, і з цих підстав державним реєстратором відповідно до закону зареєстровано право власності за іпотекодержателем. Звертає увагу, що відповідно до правових висновків, які були висловлені у постанові ВП ВС від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19, за наявності невиконаного основного зобов`язання, існування чинного договору іпотеки, умови якого позивачем не оспорюються, права позивача у даному випадку не порушено. Заявлені позивачем вимоги про визнання протиправними рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію права власності не впливають і не можуть вплинути на права позивача щодо предмету іпотеки. Також вважає, що у даному випадку за наявності досягнутої у договорі іпотеки домовленості про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання основного зобов`язання - додаткова згода іпотекодавця за змістом ст.ст. 37, 38 Закону України "Про іпотеку" у даному випадку не була необхідна. Оскільки договір іпотеки ніким не оспорений, то відповідно до визначеної у\~ст. 204 ЦК України\~презумпції правомірності правочину, всі набуті за договором іпотеки права повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічні висновки були висловлені у постанові ВП ВС від 19.06.2019 у справі № 643/17966/14-ц. Вважає, що до спірних правовідносин Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не підлягає застосуванню. Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Вказує, що на час укладення договорів відступлення права вимоги та реєстрації права власності шляхом позасудового врегулювання боргу у цій справі діяв пункт 7\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~в редакції, що діяла на час реєстрації права власності, яким передбачалося, що дія підпункту 3 пункту 1 цього\~Закону, тобто, що кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту на користь (у власність) іншої особи не поширюється на банки, віднесені до категорії неплатоспроможних та щодо яких здійснюється процедури виведення з ринку відповідно до\~Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у частині уступки (продажу, передачі) заборгованості або богу на користь (у власність) іншої особи. Зауважує,\~що відповідні\~зміни до\~цього пункту\~7\~були внесені\~лише 16.09.2020 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 895-ІХ, задоволення вимог здійснено 05.08.2020. Вважає, що позивач не зазначила яким чином буде поновлено її право, враховуючи, що основне зобов`язання за договором № 6/4/20/2007/840-К/1330 від 10.07.2007 нею не виконано, а ухвала Київського районного суду м. Харкова від 06.08.2020 про забезпечення позову скасована, відповідно ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» згідно умов іпотечного договору № 6/4/20/2007/980-1/1331 від 10.07.2007 не позбавлений права одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зазначає, 29.04.2020 між ПАТ «КБ «НАДРА» (надалі Первісний кредитор) та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» (Новий кредитор) було укладено договір № GL3N217214 про відступлення прав вимоги, за яким Первісний кредитор 29.04.2020 передав Новому кредитору, а Новий кредитор прийняв у власність права вимоги до позичальника за Кредитним договором. Станом на 29.04.2020 за Кредитним договором обліковувалася заборгованість у розмірі 91617,60 (дев`яносто одна тисяча шістсот сімнадцять) доларів США 60 центів, що у еквіваленті складає 2478118,65 (два мільйони чотириста сімдесят вісім тисяч сто вісімнадцять) гривень 65 копійок, з якої: основний борг 75255,04 (сімдесят п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) доларів США 04 центи (еквівалент 2035535,95 грн.); відсотки 16362,56 (шістнадцять тисяч триста шістдесят два) долари США 56 центів (еквівалент 442582,70 грн.). Заборгованість Позичальника саме у такому розмірі визначена ПАТ «КБ «НАДРА» на момент відступлення прав вимоги за Кредитним договором, що відображено у Додатку № 1 до Договору № GL3N217214 про відступлення прав вимоги від 29.04.2020. До Нового кредитора перейшли права вимоги до Позичальника та Іпотекодавця у повному обсязі та на умовах, які існували на момент відступлення прав вимоги та згідно ст. 512 ЦК України ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» є Новим кредитором у зазначеному зобов`язанні. Відповідно до статті 1 Договору № GL3N217214 від 29.04.2020 Новий кредитор набув усі права за Основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання Боржником зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок, передачі предметів забезпечення і рахунок виконання зобов`язань, право вимагати та отримувати платежів за гарантією (якщо така видавалася). Права кредитора за Основними договорами перейшли до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існували на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане банку відповідно до умов Основних договорів. Вважає, що позивачем не доведено факт порушення її прав, а також не надано аргументації, що призвело до порушення її прав, та які саме права порушені. Позивач у порушення ч. 5\~ст. 177 ЦПК України\~не додав до позовної заяви докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Стосовно посилань позивача на\~Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~зазначив, що дія підпункту 3 пункту 1 цього\~Закону\~не поширюється на банки, віднесені до категорії неплатоспроможних та щодо яких здійснюються процедури виведення з ринку відповідно до\~Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~у частині уступки (продажу, передачі) заборгованості або боргу на користь (у власність) іншої особи, а зобов`язання позивач підпадає під дію пп. 3 п. 1 цього\~Закону, оскільки було реалізоване під час здійснення процедури виведення з ринку відповідно до вказаного вище закону. Вказує, що позичальникові/іпотекодавцеві на адресу позивача направлено повідомлення про відступлення права вимоги та позасудове задоволення вимог іпотекодержателя. Порушення позивачем у встановлений у вимозі строк не усунуто, а отже ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНРАЙТ" набуло право власності на зазначену квартиру. Позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Висновки, викладені у акті камеральної перевірки, а саме, що приватним нотаріусом Луніною Т.А. порушено вимоги статей 3, 10, 23 Закону, пунктів 12.61. Порядку 1127, оскільки проведено державну реєстрацію без подання довідки іпотекодерджателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації, не є підставою для скасування реєстрації права власності. На підставі викладеного, відповідач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також, у разі залишення позовних вимог [PERSON] без задоволення, відповідач на підставі ч. 9\~ст. 158 ЦПК України\~просить скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09.05.2025 у даній справі. 04.08.2025 відповідач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» подав до суду додаткові пояснення з доказами по справі, викладенням заперечень. 05.08.2025 позивач [PERSON] у судовому засіданні через представника Герасименю О.Ю. подала до суду пояснення. 18.08.2025 відповідач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» подав до суду додаткові пояснення з доказами по справі, викладенням заперечень на пояснення позивача [PERSON] . Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд позову без його участі. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луніна Т.А. належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, правом подання пояснень не скористалася. Департамент реєстрації Харківської міської ради надав пояснення, просив розглянути без участі представника Департаменту реєстрації Харківської міської ради. [PERSON] належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, просив суд розглянути без його участі. Представник позивача Герасименя О.Ю. позов у судовому засіданні підтримав у повному обсязі, з підстав, наведених у його обґрунтування. Представник відповідача ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНРАЙТ" Горбачова О.А. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, з підстав, викладених у відзиві, та додаткових поясненнях. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. 10.07.2007 між позивачем та ПАТ КБ «НАДРА» укладено кредитний договір № 6/4/20/2007/840-К/1330, згідно з яким, банк надав позичальнику споживчий кредит в іноземній валюті у розмірі 75600 доларів США зі строком повернення до 07.07.2013. Цього ж дня укладений іпотечний договір № 6/4/20/2007/980-І/1331, предметом якого є квартира за адресою [ADDRESS] . Як вбачається з пунктів 5.1., 5.2., 5.3., 5.4. Договору іпотеки № 6/4/20/2007/980-І/133 іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання в цілому або тій чи іншій частині, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотекодержателю за цим договором. Іпотекодавець в будь-який час до реалізації предмету іпотеки має право припинити звернення стягнення на нього виконанням зобов`язання в повному обсязі. Звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому\~ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому\~ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п. 5.3. цього Договору. 11.12.2012 рішенням Київського районного суду міста Харкова з позивача на користь ПАТ КБ «НАДРА» стягнуто заборгованість за кредитом у розмірі 599 872, 97 грн., за відсотками 245 313, 04, пеню 38 434, 74 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. 29.04.2020 на підставі договору про відступлення права вимоги № GL3N217214, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» набуло право вимоги за вказаними договорами. 25.08.2020 ухвалою Київського районного суду м. Харкова у виконанні рішення суду по цивільний справі № 2018/13799/2012 за позовом ПАТ «КБ «НАДРА» про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 6/4/20/2007/840-К/1330 від 10.07.2007 у сумі 599872,97 грн., заборгованості за відсотками у сумі 245313,04 грн., заборгованості за пенею у сумі 38434,74 грн., судового збору у сумі 3219,00 грн. з [PERSON] стягувача ПАТ «КБ «НАДРА» замінено на ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ». 13.01.2021 постановою Харківського апеляційного суду ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 25.08.2020 залишено без змін. 24.06.2020 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» направив позивачу повідомлення-вимогу банку, відповідно до якої, кредитор повідомив боржника про вимогу погасити заборгованість за кредитним договором № 6/4/20/2007/840-К/1330 від 10.07.2007, розмір якої станом на 29.04.2020 складав 91617,60 дол. США, що за курсом НБУ склало 2478118,65 грн., а також попередження, що у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Вищезазначену вимогу позивач отримав особисто 30.06.2020, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. 19.08.2020 рішенням № 53704071 ПН ХМНО Луніної Т.А. проведена державна реєстрація права власності на квартиру за ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ». Як вбачається з матеріалів справи, у позивача виник спір з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» щодо права звернення стягнення на предмет іпотеки, однак позивач заявив вимоги щодо правомірності дій відповідача з реєстрації за собою такого права. Постановою Харківського апеляційного суду від 27.05.2021 у справі № 953/1184/20 за позовом [PERSON] до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» про припинення дій щодо звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено апеляційну скаргу ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» та вищевказану ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 06.08.2020 про забезпечення позову скасовано. Вказаною постановою Харківського апеляційного суду від 27.05.2021 у справі № 953/1184/20 встановлено, що 10.07.2007 між [PERSON] та ПАТ КБ «НАДРА» укладено кредитний договір № 6/4/20/2007/840-К/1330, згідно з яким, банк надав позичальнику споживчий кредит в іноземній валюті у розмірі 75600 доларів США зі строком повернення до 07.07.2013. Цього ж дня укладений іпотечний договір, предметом якого є квартира [PERSON] . Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 11.12.2012 з [PERSON] на користь ПАТ КБ «НАДРА» стягнуто заборгованість за кредитом у розмірі 599872,97 грн, за відсотками - 245313,04, пеню - 38434,74 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 29.04.2020 на підставі договору про відступлення права вимоги № GL3N217214, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» набуло право вимоги за вказаними договорами. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» направив позивачці повідомлення-вимогу банку, відповідно до якої, кредитор повідомив боржника про вимогу погасити заборгованість за кредитним договором від 10.07.2007 № 6/4/20/2007/840-К/1330, розмір якої станом на 29.04.2020 складав 91617,60 дол. США, що за курсом НБУ склало 2478118,65 грн, а також попередження, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Рішенням № 53704071 приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Луніної Т.А. від 19.08.2020 проведено державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ». Скасовуючи вказану ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції вказав, що предметом позову в справі № 953/1184/20 були вимоги немайнового характеру про визнання противоправними та припинення дій ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» щодо застосування умов кредитного договору № 6/4/20/2007/840-К/1330 від 10.07.2007, у тому числі, нарахування процентів, пені, штрафних санкцій, після звернення ПАТ «КБ «НАДРА» з позовом в жовтні 2011 року. У\~статті 2 ЦПК України\~визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1\~ст. 19 ЦПК України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. У\~статті 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У ч.ч. 1, 2\~ст. 11 ЦК України\~визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; У частині 1\~статті 182 ЦК України\~зазначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Також у ч. 4\~ст. 334 ЦК України\~визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; Згідно до п.п. 1, 9 ч. 1\~ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Отже, виходячи зі змісту вказаних норм цивільного процесуального та матеріального права у порядку цивільного судочинства розглядають позовній вимоги щодо незаконності реєстрації права власності лише в якості похідних від основних майнових вимог, які визначають відповідні права, захист яких у разі їх порушення та виникнення спору здійснює суд в межах підстав та предмету позову. Таким чином, оскільки державна реєстрація сама по собі не є актом, внаслідок якого виникають відповідні права на нерухоме майно, вона лише легітимізує у цивільному обороті вже існуючі права, внаслідок чого вони отримують правову визначеність, визнання у цивільному обороті та обороноздатність, то виходячи з системного тлумачення вказаних норм цивільного процесуального та матеріального права, з урахуванням пріоритету основного завдання цивільного судочинства, визначеного у\~ст. 2 ЦПК, - слід визнати, що неможливий належний та ефективний захист порушеного права без вирішення спору по суті порушеного (невизнаного) цивільного права (інтересу), лише в межах похідних від них вимог щодо реєстрації цих прав. Державна реєстрація прав виконує має лише забезпечувальну, а не визначальну функцію цивільного обороту, оскільки у контексті обставин цієї справи за відсутності відповідного правочину, або відповідного судового рішення щодо спірного права, державна реєстрація права згідно вказаних норм Закону України апріорі є безпредметною. Так, звертаючись з даним позовом до суду, позивачка зазначила, що було порушено її право приватної власності у зв`язку реєстрацією права власності на квартиру за адресою [ADDRESS] за відповідачем, належній їй на праві власності, під час дії заборони відчуження та вчинення будь-яких реєстраційних дій, встановлених ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.08.2020. Однак при цьому по суті цього спору ніяких вимог вона не заявила, у тому відповідно до визначеного у\~ст. 13 ЦПК України\~принципу диспозитивності у суду немає дискреційних повноважень самостійно вирішити спір, який дійсно виник між сторонами. У даному випадку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не впливає безпосередньо на права та обов`язки боржника, оскільки в цьому випадку не встановлюється, не припиняється та не змінюється основне зобов`язання боржника, який має виконати свій обов`язок в обсязі і на умовах, що встановлені кредитним договором № 6/4/20/2007/840-К/1330 від 10.07.2007 та договором іпотеки. З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із невиконанням позивачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, і ця обставина нею не оспорюється, відбулося звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, на підставі іпотечного договору № 6/4/20/2007/980-І/1331 від 10.07.2007. При вирішенні питання про скасування рішення про державну реєстрацію враховуються загальні приписи ст.ст.\~3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. У даному випадку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно дійсно не впливає безпосередньо на права та обов`язки боржника, оскільки в цьому випадку не встановлюється, не припиняється та не змінюється основне зобов`язання боржника за основним кредитним зобов`язанням та обов`язки іпотекодавця. Таким чином, пред`явлення позивачем лише похідних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права власності перебуває поза межами дійсного спору, який виник між сторонами щодо законності звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому за рахунок похідних прав не можливо вирішити спір щодо основних, які вона вважає порушеними, оскільки при збереженні правових підстав право по суті не зникає і може бути повторно зареєстровано за власником. Суд звертає увагу, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.03.2024 позовну заяву [PERSON] до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» про припинення дій, які порушують права споживача залишено без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача. Роз`яснено позивачеві, що після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, він має право звернутися до суду повторно. Постановою Харківського апеляційного суду від 18.06.2024 у справі № 953/11484/20, провадження № 22-ц/818/2086/24, апеляційну скаргу [PERSON] - залишено без задоволення. Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 28.03.2024 про залишення позову без розгляду - залишено без змін (у публічному доступі в ЄДРСР в мережі Інтернет: https://reyestr.court.gov.ua/Review/119851866). У суду відсутні відомості, що [PERSON] реалізувала процесуальну можливість повторно звернутися до суду з вищевказаним позовом, який був залишений без розгляду. Оскільки у справі № 953/11484/20 позов [PERSON] , який розглядався у вказаній справі, був залишений без розгляду, у даному випадку суд не вбачає порушення публічного порядку - забезпечення інтересів правосуддя у вказані справі № 953/11484/20. Реєстрація права власності за іпотекодержателем в той момент, коли ще діяли забезпечувальні заходи по справі № 953/11484/20 по суті не вплинула на ефективність розгляду тієї справи та не свідчить про зловживання іпотекодавцем своїм правом. Рішенням Київського районного суду від 18.03.2024 у задоволенні позову [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 06.02.2025 року у цивільній справі № 953/17739/20 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Харкова від 18.03.2024 залишено без змін. Суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не вирішує спір, який виник між сторонами, не впливає безпосередньо на права та обов`язки позивачки, яка є боржником, оскільки в цьому випадку не встановлюється, не припиняється та не змінюється основне зобов`язання боржника, яка має виконати свій обов`язок в обсязі і на умовах, що встановлені кредитним № 6/4/20/2007/840-К/1330 від 10.07.2007. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач не зазначила, яким чином буде поновлено її право, враховуючи, що основне зобов`язання за договором № 6/4/20/2007/840-К/1330 від 10.07.2007 нею не виконано, а ухвала Київського районного суду м. Харкова від 06.08.2020 про забезпечення позову скасована. Тому, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» згідно умов іпотечного договору № 6/4/20/2007/980-І/1331 від 10.07.2007 не позбавлено можливості одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Таким чином, пред`явлення позивачем вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» не відновить прав, які вона вважає порушеними, оскільки підстава набуття ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» права власності лишається чинною. Отже, і у цій справі позивач обрала неналежний спосіб захисту її права, а відтак, позов задоволенню не підлягає. Позивачем не наведено належними та допустимими доказами, що умови кредитного договору та договору іпотеки визнано недійсними, не спростовано невиконання умов кредитного договору та наявності кредитної заборгованості. Відповідно до умов укладеного іпотечного договору, який не оспорено ні в цілому, ні в частині, передбачено, зокрема, можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтю 37 Закону No 898-IV. Позивач заявляє, що її права порушено державною реєстрацією права власності на нерухоме майно за ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» та внесення записів за останнім про державну реєстрацію права власності, не заперечуючи права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із неналежним виконанням основного зобов`язання, що спричинило наявність заборгованості. Відповідно до правових висновків ВП ВС та усталеної судової практики наявність невиконаного основного зобов`язання, існування чинного договору іпотеки, умови якого позивачем не оспорюються, ВП ВС вважає, що права позивача не порушено, оскільки іпотека виникла на предмет іпотеки, заборона на предмет іпотеки також була накладена на предмет іпотеки для забезпечення прав іпотекодержателя, який має право задовольнити свої вимоги за рахунок заставленого майна. Заявлені позивачем вимоги про визнання протиправними рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію права власності не впливають і не можуть вплинути на права позивача щодо права на предмет іпотеки, та є підставою відмови у позові (постанова ВП ВС від 13.07.2022 у справі No 199/8324/19 ). Положеннями статей 77-80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 29.04.2020 між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» було укладено договір № GL3N217214 про відступлення прав вимоги, за яким Первісний кредитор 29.04.2020 передав Новому кредитору, а Новий кредитор прийняв у власність права вимоги до позичальника за Кредитним договором. До Нового кредитора перейшли права вимоги до Позичальника та Іпотекодавця у повному обсязі та на умовах, які існували на момент відступлення прав вимоги та згідно\~ст.512 ЦК України\~ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» є Новим кредитором у зазначеному зобов`язанні. Відповідно до статті 1 Договору № GL3N217214 від 29.04.2020 Новий кредитор набув усі права за Основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання Боржником зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок, передачі предметів забезпечення і рахунок виконання зобов`язань, право вимагати та отримувати платежів за гарантією (якщо така видавалася). Права кредитора за Основними договорами перейшли до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існували на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане банку відповідно до умов Основних договорів. Так, на момент укладення Кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників цього правочину було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків. В укладеному Кредитному договорі визначені всі умови кредитування, зокрема розмір наданого кредиту, строк користування ним, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов`язки кредитодавця і позичальника відповідальність сторін. Відповідно до пункту 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127 (далі Порядок), державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом, іншими законами України та цим Порядком. Державний реєстратор відповідно\~до пункту\~12\~Порядку встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами, обтяженнями речових прав, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав. Відповідно до п. 61 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки,\~ також подаються: 1)\~засвідчена\~іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2)\~ засвідчена\~іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена\~іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені \~іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної,\~комунікаційної або інформаційно-комунікаційної\~системи, що забезпечує обмін електронними документами, або інші документи, передбачені договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, що підтверджують факт належного виконання іпотекодержателем вимог законодавства щодо направлення вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами); 3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше\~ трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; 4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк. 19.08.2020 представником ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» Чесним А.О. в інтересах ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» подано приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Луніній Т.А. заяву про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» на підставі Договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зінченко Р.П. 10.07.2007 за реєстровим номером 2739, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття прав власності не предмет іпотеки квартиру за адресою: [ADDRESS] та пакет документів для проведення реєстрації, а саме: Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зінченко Р.П. 10.07.2007 за реєстровим номером 2739; Договір № GL3N217214 про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П. 29.04.2020 між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» за реєстровим номером 90; Додаток № 1 до Договору № GL3N217214 про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П. 29.04.2020 між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» за реєстровим номером 90; Письмова вимога (повідомлення) від 24.06.2020 № 24/06-04 про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, про усунення порушення основного зобов`язання та умов іпотечного договору, забезпеченого обтяженням та вимога про усунення порушення; Рекомендоване повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення від 26.06.2020, з відміткою про вручення (6100352990511); Довідка іпотекодержателя № 19/08-03 від 19.08.2020, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на 19.08.2020, та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності; Звіт ФОП [PERSON] про оцінку предмета іпотеки від 19.08.2020; Довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Н.О., 23.03.2018 за реєстровим номером 1127. Таким чином, приватному нотаріусу Луніній Т.А., як державному реєстратору ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» надано повний пакет документів для проведення реєстрації права власності за ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ». Підставою виникнення права власності на спірне нерухоме майно є іпотечний договір та повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто іпотекодержатель скористався позасудовим способом звернення стягнення та за ним зареєстровано право власності на предмет іпотеки на підставі статті 37 Закону N 898-IV. У частині першій статті 12\~Закону №\~898-IV вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. У частинах першій, третій статті 33\~цього Закону передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з положеннями частин першої третьої статті 36\~Закону №\~898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. За умовами іпотечного договору іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем та (або) позичальником зобов`язань за основним зобов`язанням задовольнити звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі невиконання іпотекодавцем хоча б одного зі своїх обов`язків договору, має право вимагати дострокового виконання іпотекодавцем та (або) позичальником зобов`язань за основним зобов`язанням та задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотечний договір передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем та/або позичальником зобов`язань за основним зобов`язанням іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань у порядку, встановленому статтею 37 Закону № 898-IV. Відповідно до частини першої статті 37\~Закону №\~898-IV іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Іпотечний договір містить відповідне застереження, яке прирівнюється до договору, згідно з яким іпотекодавець засвідчує, що він надає згоду на набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем за власним одноосібним письмовим рішенням. Посилання Позивача що задоволення вимог здійснено без згоди боржника є необґрунтованим. На підставі іпотечного договору, яке містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя та повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, державним реєстратором прийнято рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно за ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ». Згідно п. 53 Договору іпотеки, звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; домовленості сторін на передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до правової позиції викладено у постанові ВП ВС від 19.06.2019 у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено, що стаття 204\~ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Згідно правового висновку висловленого у постанові ВСУ № 6-490цс17 від 16.08.2017 - якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей\~207,\~640 ЦК України\~та уклали договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. Таким чином, правочин\~це правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у\~ст. 204 ЦК України\~та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Особи, які вчиняли правочин мали необхідний повний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, про що свідчать підписи обох сторін правочину. Так, з урахуванням\~ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Позивач [PERSON] перед укладанням кредитного договору була ознайомлена із загальними умовами кредитування, погодилася з ними, наслідком чого стало його підписання [PERSON] . Позивачу - були достеменно відомі усі істотні умови договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили її прийняти їх на вкрай невигідних для себе умовах. Судом встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов договору та в подальшому виконував його умови. Державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень проводиться згідно Закону України від 01.07.2004 № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з частиною 1 статті 27 Закону № 1952-ІV, державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі. Зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката та інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Частиною 1 статті 24 цього Закону передбачено перелік підстав відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, який є вичерпним. Підстави для відмови в державній реєстрації прав: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого\~частиною третьою\~статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці. Позивачем не наводиться у позовній заяві обставин, які б свідчили про існування зазначених вище підстав для відмови у державній реєстрації прав та додатки до позовної заяви не містять доказів існування відповідних обставин. При цьому, частиною 5 статті 24 закону встановлено, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена. Позивач в порушення п. 5\~ст. 177 ЦПК України\~не додав до позовної заяви докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Одночасно з цим, обов`язок доведення покладається на позивача. Таким чином, саме позивач, при зверненні із позовною заявою до суду, повинен обґрунтувати та надати відповідні докази, які чітко будуть вказувати на порушення його прав. Положеннями\~статті 37\~Закону «Про\~іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із\~Законом України від 25.12.2008 № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва»\~(далі - Закон № 800-VI) норми\~статті 37 Закону № 898-IV\~передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (частина перша\~статті 12 Закону України «Про іпотеку»). У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»). За приписами частини першої\~статті 35 Закону № 898-IV\~у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Позичальником/Іпотекодавцем не вживалося жодних дій зі звернення до кредитора із пропозиціями щодо зміни, припинення або оскарження кредитного договору до суду з підстав порушення його/їх прав, як сторони/сторін відповідних договорів. Кредитний договір не було оспорено позичальником. Судом встановлено що, між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» 29.04.2020 укладено Договір № GL3N217214 про відступлення прав вимоги, за яким Первісний кредитор 29.04.2020 відступив Новому кредитору, а Новий кредитор набув права вимоги до Позичальника за Кредитним договором, Поручителя та Іпотекодавців за Договором іпотеки. До Нового кредитора перейшли права вимоги до Позичальника та Іпотекодавця у повному обсязі та на умовах, які існували на момент відступлення прав вимоги та згідно ст. 512 ЦК України ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» є Новим кредитором та Іпотекодержателем у зазначених зобов`язаннях. Станом на 29.04.2020 за Кредитним договором обліковувалася заборгованість у розмірі 91617,60 (дев`яносто одна тисяча шістсот сімнадцять) доларів США 60 центів, що у еквіваленті складає 2478118,65 (два мільйони чотириста сімдесят вісім тисяч сто вісімнадцять) гривень 65 копійок,з якої, основний борг 75255,04 (сімдесят п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) доларів США 04 центи (еквівалент 2035535,95 грн.); відсотки 16362,56 (шістнадцять тисяч триста шістдесят два) долари США 56 центів (еквівалент 442582,70 грн.). Заборгованість Позичальника саме у такому розмірі визначена ПАТ «КБ «НАДРА» на момент відступлення прав вимоги за Кредитним договором, що відображено у Додатку № 1 до Договору № GL3N217214 про відступлення прав вимоги від 29.04.2020. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зазвичай, зобов`язання припиняється його належним виконанням (ст. 599 ЦК України). Законом визначені також інші підстави припинення зобов`язання: шляхом передання відступного (ст. 600 ЦК України); зарахуванням (ст. 601 ЦК України); за домовленістю сторін (ст. 604 ЦК України); прощення боргу (ст. 605 ЦК України); поєднання боржника і кредитора в одній особі ( ст. 606 ЦК України); неможливістю виконання (ст. 607 ЦК України, проте згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання); у зв`язку зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою (ч. 1 ст. 608 ЦК України); ліквідація юридичної особи (боржника або кредитора) (ч. 1 ст. 609 ЦК України). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Положення статті 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Отже, сам факт заміни сторони кредитора у зобов`язанні жодним чином не впливає на зміст та обсяг обов`язків боржників. Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України в питанні, чи мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони певною особою, є обов`язковими для суду, що розглядає справу, лише вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності. Матеріали справи не містять доказів що кримінальне провадження № 120220480003367 від 20.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого\~ст.\~382\~КК України було предметом судового розгляду. Вирок суду у даному провадженні відсутній. Отже, жодні матеріали, які містяться у кримінальному провадженні № 120220480003367 не можуть мати доказової сили для встановлення обставин у даній цивільній справі, та є неналежними та недопустимими доказами. Отже, додані до позовної заяви копія витягу кримінального провадження № 120220480003367 від 20.10.2020 не беруться судом до уваги та розгляду. До спірних правовідносин Закон України\~«Про мораторій\~на стягнення\~майна громадян\~України,\~наданого як\~забезпечення кредитів\~в іноземній\~валюті» не підлягає застосуванню. Відповідно до ч. 4 Закону України\~"Про\~мораторій на\~стягнення майна\~громадян України,\~наданого як\~забезпечення кредитів\~в іноземній\~валюті" протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Верховний Суд України у постанові від 02.03.2016 у справі № 6-1356цс15, дійшов висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності (тобто спосіб, який і було обрано ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ») іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України\~«Про мораторій\~на стягнення\~майна громадян\~України,\~наданого як\~забезпечення кредитів\~в іноземній\~валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна. Підпунктом 1 пункту 1 статті Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено: «Протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно». Дія підпункту 3 пункту 1 цього Закону не поширюється на банки, віднесені до категорії неплатоспроможних та щодо яких здійснюються процедури виведення з ринку відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у частині уступки (продажу, передачі) заборгованості або боргу на користь (у власність) іншої особи. А зобов`язання Позивача перед ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» підпадає під дію саме пп. 3 п. 1 цього Закону, оскільки було реалізоване під час здійснення процедури виведення з ринку відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", про що відомо Позивачу. На час укладення договорів відступлення права вимоги та реєстрації права власності шляхом позасудового врегулювання боргу у цій справі діючий був пункт 7 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», (в редакції що діяла на час реєстрації права власності) яким передбачалося, що дія підпункту 3 пункту 1 цього Закону, тобто, що кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи не поширюється на банки, віднесені до категорії неплатоспроможних та щодо яких здійснюються процедури виведення з ринку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у частині уступки (продажу, передачі) заборгованості або боргу на користь (у власність) іншої особи. Відповідні зміни\~до цього\~пункту 7\~були внесені\~лише 16.09.2020 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 895-ІХ, (задоволення вимог здійснено 20.08.2020), якими передбачено, що після відступлення (відчуження) на користь (у власність) іншої особи (інших осіб) банком, щодо якого здійснюється процедура виведення з ринку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», прав вимоги до позичальників за кредитами, забезпеченням за якими виступає майно/майнові права, зазначені у підпункті 1 пункту 1 цього Закону, дія пункту 1 цього Закону поширюється також на особу, що придбала (прийняла, отримала) таке право вимоги (тобто дія Закону не розповсюджується на відносини у цій справі). На підтвердження своїх позовних вимог в частині застосування до спірних правовідносин положень\~Закону № 1304-VII, будь-яких належних доказів, які свідчать про те, що спірна квартира використовувалася нею як місце постійного проживання, а також доказів відсутності у її власності іншого нерухомого житлового майна на момент внесення державним реєстратором відповідного запису щодо реєстрації права власності за ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» на спірну квартиру, до суду не надано. Належних доказів про те, що у позивача не знаходиться у власності іншого нерухомого житлового майна, а також що позивач використовував квартиру (предмет іпотеки), як постійне місце проживання, матеріали справи не містять, а отже, всупереч вимог ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, позивач не надав суду належних та допустимих доказів використання квартири як свого постійного місця проживання та відсутності у нього на праві власності іншого нерухомого житлового майна. Посилання позивача на постанову ВП ВС від 19.05.2020 у справі № 644/3116/18 провадження № 14-45цс20, то висновки Суду не є подібними у даних правовідносинах. Згідно статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Також, як констатував ВСУ у постанові від 25.05.2018 у справі № 910/23488/17: «Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Так, у рішеннях ЄСПЛ від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України», від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії», від 17.07.2008 у справі «Каіч та інші проти Хорватії» зазначається, що засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом, а саме поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Європейський суд з прав людини вказав що п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed