Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

31 березня 2025 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, в якій позивач просить суд змінити спосіб та розмір стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON] по 1200 гривень щомісячно, стягувати з [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , РНОКПІІ [NUMBER] аліменти на її користь в розмірі 1/4 всіх видів його доходів на утримання сина [PERSON] , [INFO] з дня подачі позовної заяви до суду до досягнення ним повноліття, стягнути з відповідача наїї користь витрати в сумі 3400 гривень згідно квитанції адвоката за надання їй правничої допомоги, витребувати з Головного управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області довідку за формою ОК-7. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначає,\~що в шлюбі з відповідачем [PERSON] в неї народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Крижопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 17 травня 2017 року. 31 серпня 2018 року їхній з відповідачем шлюб було розірвано відповідно до рішення Піщанського районного суду, Вінницької області № 142/ 585/ 18. 07 лютого 2019 року з [PERSON] стягнуто аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 1200 гривень. Позивач зазначає, що з часу стягнення аліментів до 2022 року відповідач сплачував аліменти частково, з 2022 року по даний час аліментів не сплачує, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Вказує, що син постійно проживав і на даний час проживає з нею, дитина повністю перебуває на її утриманні. Ползивач зазначає, що відповідач є фізично здоровою особою, має доходи, розмір яких їй не відомо, але частину яких міг би витрачати на утримання свого малолітнього сина, так, як згідно ст.. 180 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення ним повноліття та за ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Також відповідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Позивач вказує, що такий рівень життя вона сама дитині забезпечити не може. Бажає також стягнути з відповідача витрати, понесені нею за надання їй правничої допомоги. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 березня 2025 року, зазначену справу було передано на розгляд судді Нестеруку В.В. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, враховуючи, що відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, судом 31 березня 2025 року було направлено запит до Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] . В зв' язку з ненадходженням на адресу суду інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду відповідно до положень ч. 7 ст. 187 ЦПК України 28 квітня 2025 року судом було направлено повторний запит до Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] 02 травня 2025 року на електронну адресу суду від Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області надійшла відповідь на запит суду за вих. № 1513 від 02 травня 2025 року, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] . Ухвалою суду від 02 травня 2025 року в даній справі було відкрито провадження та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено по цивільній справі судове засідання на 09 годину 00 хвилин 02 червня 2025 року. 02 червня 2025 року судове засідання в даній цивільній справі було відкладено на 11 годину 00 хвилин 16 липня 2025 року у зв`язку з неявкою відповідача, який був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. 16\~липня 2025\~року дану\~цивільну справу\~ було\~ знято з розгляду до 09 години 00 хвилин 07 серпня 2025 року у зв`язку із зайнятістю головуючого судді Нестерука В. В. в іншому провадженні. Позивач [PERSON] \~та її\~представник адвокат\~Гордаш Н.М.\~в судове\~засідання 07\~серпня 2025\~року не\~з`явились,\~проте \~на адресу\~суду від\~представника позивача\~надійшло клопотання,\~в якому\~ просить\~розглянути справу без їхньої з позивачем участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та не заперечує проти ухвалення в справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в жодне судове засідання по даній цивільній справі не з`явився, про дату, час та місце проведення судових засідань, призначених на 02 червня 2025 року, 16 липня 2025 року та на 07 серпня 2025 року був повідомлений належним чином шляхом отримання повісток про виклик до суду в підсистемі "Електронний суд", де відповідач має зареєстрований електронний кабінет. Будь-яких заяв та клопотань, а також відзиву на позовну заяву, в порядку визначеному процесуальним законодавством на адресу суду не надходило. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). В частині\~1\~ст.\~280\~ЦПК України\~передбачено,\~що суд\~може ухвалити\~заочне рішення\~на підставі\~наявних у\~справі доказів\~за одночасного\~існування таких\~умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки два рази, відзив на позовну заяву не подав, суд, за згодою\~позивача,\~вважає за\~можливе проводити\~заочний розгляд\~справи та\~ухвалити заочне\~рішення, на\~підставі наявних\~у справі\~доказів,\~відповідно до\~положень ч.\~1\~ст.\~280,\~ч.\~4\~ст.\~223\~ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Під час судового розгляду на підставі наданих доказів судом встановлено, що [INFO] в смт. Крижопіль Крижопільського району Вінницької області народився [PERSON] , батьками якого вказано [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Крижопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с.18) Відповідно до рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 31 серпня 2018 року, було розірвано шлюб між [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~зареєстрований 12\~червня 2016\~року виконавчим\~комітетом Рудницької\~сільської ради\~Піщанського району\~Вінницької області,\~за актовим\~записом №\~2 (а.с.12-13) З копії виконавчого листа, виданого Піщанським районнми судом Вінницької області 11 березня 2018 року на виконання рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 07 лютого 2019 року в цивільній справі № 142/814/18 за позовом [PERSON] до\~ [PERSON] про\~стягнення аліментів\~на утримання\~дитини \~та дружини,\~слідує,\~що з\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ останнє\~відоме місце\~проживання \~ [ADDRESS] ,\~реєстраційний номер\~облікової картки\~платника податків\~ [NUMBER] ,\~ стягнуто\~ на\~користь [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~яка \~проживає в\~ [ADDRESS] ,\~реєстраційний номер\~облікової картки\~платника податків\~ [NUMBER] ,\~аліменти на\~утримання неповнолітнього\~сина [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ в\~твердій грошовій\~сумі в\~розмірі 1200\~ гривень\~ щомісячно,\~починаючи з\~дня звернення\~до суду\~20\~серпня 2018\~року і\~до досягнення\~дитиною повноліття\~ (а.с.14) Як слідує із довідки Піщанської селищної ради Вінницької облсаті № 393 від 25 лютого 2025 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , та спільно з нею за вказаною адресою проживає син [PERSON] , [INFO] (а.с.15) Копією витягу з реєстру теритоіральної громади № 2024/001887636, сформованого Піщанською селищною радою 23 лютого 2024 року на підставі відомостей Піщанської територіальної громади, підтверджується, що місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.9) Копією витягу з реєстру теритоіральної громади № 2024/001887814, сформованого Піщанською селищною радою23 лютого 2024 року на підставі відомостей Піщанської територіальної громади, підтверджується, що місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.11) Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 51 Конституції України\~передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батьків та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.1991\~та набула чинності для України 27.09.1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтями\~150,\~180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Як передбачено\~статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч. 1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів може тягнути і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. У зв`язку з покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення їх розміру. При цьому, на відміну від зміни розміру аліментів (ст. 192 СК України), визначених за рішенням суду, законом не визначено переліку підстав для зміни способу стягнення аліментів. Право вимагати заміни способу присудження аліментів може обумовлюватися мінливістю життєвих обставин, зазначених\~ст.182 - 184 СК України. Згідно ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст.\~статті 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими\~ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. При цьому суд повинен враховувати встановлені ч. 2\~ст. 182 СК України\~гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не лише норми\~ст. 192 СК України, але й низка інших норм, які регулюють обов`язок батьків утримувати своїх дітей, зокрема: ст. 181 «Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину», ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі». Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 статті 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживають діти, на їхнє утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку дитини є загальновідомими та не потребують доказування. Із урахуванням цього, доведеним є факт, що потреба в коштах для утримання і розвитку дітей істотно зросла, тому виникли підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру шляхом зміни способу їх стягнення. Суд наголошує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дітей таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. Разом з тим, будь-яких заперечень проти позовних вимог та доказів на їх підтвердження суду відповідачем не надано. Як встановлено судом та не було спростовано під час судового розгляду, відповідач має сплачувати аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1200,00 гривень, щомісячно. Обґрунтовуючи вимоги про зміну розміру стягнення аліментів з твердої грошової суми, визначеної рішенням суду у розмірі 1200 гривень, на 1/4 частку, позивач зазначила, що визначений судом розмір аліментів не забезпечує нормального розвитку дитини та її належного матеріального утримання, яке зросло з віком дитини та її новими потребами, і тому позивач вважає, що для забезпечення потреб дитини доцільним є змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення. Таким чином, діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивач скористалася своїм правом та визначила спосіб стягнення аліментів шляхом їх присудження у частці від доходу батька. Крім того,\~закон\~не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Відповідно до частини першої та другої\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»\~визначено, що прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Беручи до уваги, що з моменту присудження аліментів в твердій грошовій сумі дитина сторін підросла і витрати на її утримання зросли, враховуючи, що спільна дитина сторін проживаєразом із матір`ю, відтак саме на неї лягає основний тягар по її утриманню та вихованню, а також те, що спосіб стягнення аліментів,\~визначений рішенням\~суду,\~змінюється за\~рішенням суду\~за позовом\~одержувача аліментів,\~ суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від доходу відповідача підлягають задоволенню, а спосіб стягнення аліментів визначений в рішенні Піщанського районного суду Вінницької області від 07 лютого 2019 року підлягає зміні з твердої грошової суми на частку від заробітку відповідача. Визначаючи аліменти в частці від заробітку суд враховує те, що відповідач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, оскільки зворотнього під час судового розгляду доведено не було, доказів незадовільного майнового стану, а також розміру щомісячного доходу, наявності в нього на утриманні інших дітей тощо відповідач суду не недав, а тому приходить до висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми в розмірі 1200 гривень щомісячно, на 1/4 частку від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Така зміна способу стягнення аліментів не порушить прав платника аліментів та відповідатиме інтересам як стягувача, якій законом надано право вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, \~так і інтересам спільної дитини, а визначений розмір аліментів є необхідним для забезпечення життєдіяльності неповнолітнього сина сторін та збереження того рівня життя, який діти мають тоді, коли утримуються обома батьками та отримують надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька, у сім`ї, \~є розумним, співмірним, не суперечить нормам матеріального права, та відповідатиме засадам справедливості та добросовісності. Сплата аліментів при визначеному новому способі проводиться з дня набрання рішення законної сили (п.23постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд бере до уваги норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. А тому, враховуючи, що позовні вимоги задоволені судом повністю, враховуючи, що позивач звільненна від сплати судового збору при зверненні до суду із вказаними позовними вимогами, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі, що складає 1211 грн 20 коп. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати понесенні нею за надання правничої допомоги в сумі 3400 гривень, на підтвердження чого надає квитанцію № 9 від 27 березня 2025 року про отримання адвокатом Гордаш Н.М. від [PERSON] гонорару за надання юридичної допомоги в розмірі 3400 гривень. (а.с. 2) Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. На підтвердження понесених витрат за надання правничої допомоги до позовної заяви долучено договір № 7 про надання правничої (юридичної) допомоги від 27 березня 2025 року, укладений між адвокатом Гордаш Н. М. та клієнтом [PERSON] в п. 3.1. якого визначено, що на виконання положень даного договору за надання прававої допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі обумовленому, окремою угодою, яка на момент підписання стане невід`ємною частиною даного договору (а.с.4-7) , проте таку угоду на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу суду надано не було Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про дійсну домовленість сторін про адвокатський гонорар та його розмір, містили розрахунок витрат за виконаний адвокатом обсяг робіт, зокрема не надано акту виконаних робіт, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Outcome: approved