Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

У лютому 2025 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Атлон», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Портофін» про стягнення грошових коштів у розмірі 2 578 975,15 грн. гривень та 15 копійок, з яких: сума основного боргу в розмірі 2 338 113, 56 грн., 3 % річних в розмірі 37 592,54, інфляційні втрати в розмірі 203 269, 05 грн. копійок. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 лютого 2024 року сторони розірвали укладений між ними інвестиційний договір № ОДВ/08-КВ/044 від 16 червня 2021 року, відповідач зобов`язався протягом 180 календарних днів з дати підписання додаткової угоди про розірвання договору повернути позивачеві сплачений ним інвестиційний внесок у сумі 2 338 113, 56 грн. Натомість, як вказує позивач, станом на 25 лютого 2025 року відповідач кошти не повернув, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду із вказаним позовом за захистом своїх прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 26 лютого 2025 року для розгляду справи визначено суд у складі головуючого судді Мицик Ю.С. Ухвалою від 06 березня 2025 року суд призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання та встановив сторонам у справі строки для подання заяв по суті. Від відповідача відзив на позовну заяву не надходив. Від третьої особи пояснення щодо позову не надходили. В підготовчому судовому засіданні 03 квітня 2025 року представник позивача не заперечував щодо закриття підготовчого провадження та просив призначити справу до судового розгляду по суті. Інші учасники справи в підготовче засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце проведення підготовчого засідання у справі були повідомлені належним чином. Ухвалою від 03 квітня 2025 року суд закрив підготовче провадження у вказаній справі та призначив справу до судового розгляду на 14 травня 2025 року о 10 год 30 хв. 14 травня 2025 року за клопотанням представника відповідача Ковдій М.С. розгляд справи відкладено на 05 серпня 2025 року. 04 серпня 2025 року від представника відповідача Ковдій М.С. надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 05 серпня 2025 року, в якому представник відповідача посилалася на неможливість прибути в судове засідання, у зв`язку із необхідністю участі у запланованих слідчих діях за її участі. 05 серпня 2025 року від представника позивача Груби Д.І. надійшла заява, в якій останній просив відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання з огляду на його необґрунтованість, повторність неявки представника відповідача в судове засідання, а також відсутність доказів на підтвердження доводів вказаного клопотання. Також просив розгляд справи 05 серпня 2025 року здійснити без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Суд, розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання, відмовляє у його задоволенні, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 240 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 223 цього Кодексу. Представник відповідача адвокат Ковдій М.С. заявляючи клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість прибуття в судове засідання, не долучає жодних доказів для підтвердження зазначених в клопотанні доводів та обставин. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 240 Цивільного процесуального кодексу України). На даний час в Дарницькому районному суді м. Києва працює система Електронний суд за допомогою якої учасники судового процесу можуть реалізувати права, визначені статтею 43 Цивільного процесуального кодексу України, та подавати в електронному виді до суду процесуальні документи, пов`язані із розглядом справи у суді (як-то заяви по суті справи). З огляду на наведене, зважаючи на належне повідомлення сторін та представника відповідача про дату, час та місце розгляду справи, вимоги розумності строку судового розгляду, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка представника відповідача не призводить до неможливості вирішення спору по суті. Оскільки у встановлений судом строк відповідачем відзив на позовну заяву не подано, суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 16 червня 2021 року між [PERSON] (як Інвестором) та Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Атлон» (як Фондом), від імені, в інтересах та за рахунок якого діяло Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Портофін» було укладено Інвестиційний договір № ОДВ/08-КВ/044. Відповідно до пунктів 1.1., 2.1 Інвестиційного договору № ОДВ/08-КВ/044 предметом цього договору є інвестиційна участь інвестора в будівництві Об`єкта, яким є житлово-рекреаційний житловий комплекс за будівельною адресою: м. Київ, Дарницький район, вул. Харківське шосе, 22-й км (8 будинок), будівництво якого здійснюється на земельних ділянках площею 6,1960 га з кадастровим номером 8000000000:90:305:0002 та площею 23,7160 га з кадастровим номером 8000000000:90:305:0001 на підставі дозволу на виконання будівельних робіт від 09 серпня 2019 року № ІУ 113192210997. Відповідно до пунктів 2.2, 2.3. Інвестиційного договору № ОДВ/08-КВ/044 Фонд (відповідач у цій справі) зобов`язався забезпечити будівництво Об`єкта шляхом фінансування належної йому частки в Об`єкті та вимагати від Замовника будівництва належного виконання його обов`язків відповідно до Інвестиційного договору року та передати квартиру у власність Інвестора (позивач у цій справі) після завершення будівництва та оформлення права власності Фонду на квартиру. За змістом пункту 2.4 Інвестиційного договору № ОДВ/08-КВ/044 Інвестор зобов`язався здійснити інвестування квартири шляхом оплати інвестиційного внеску в розмірі, на умовах та у строки, визначені цим Договором, а після оформлення і реєстрації права власності Фонду на квартиру отримати таку у власність в порядку, встановленому цим Договором. Пунктами 3.1.-3.7. Інвестиційного договору № ОДВ/08-КВ/044 сторони узгодили вартість квартира та порядок розрахунків за неї. Відповідно до умов вказаного Інвестиційного договору Інвестор сплатив на користь Фонду грошові кошти в загальному розмірі 2 597 903, 96 грн. 15 лютого 2024 року Додатковою угодою № 5 до Інвестиційного договору № ОДВ/08-КВ/044 Сторони погодили розірвати вказаний Інвестиційний договір, датою розірвання Договору вважати 15 лютого 2024 року. Крім того, позивачем та відповідачем у вказаній додатковій угоді було погоджено, що грошові кошти, у розмірі 2 597 903 (два мільйони п`ятсот дев`яносто сім тисяч дев`ятсот три) гривні та 96 копійок, які було сплачено Інвестором на користь Фонду за Інвестиційним договором № ОДВ/08-КВ/044, підлягають поверненню Інвестору протягом 180 календарних днів з дати підписання додаткової угоди, за вирахуванням штрафу у розмірі 259 790 (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч сімсот дев`яносто) гривень та 40 копійок. Таким чином, відповідно до умов вказаної Додаткової угоди № 5 до Інвестиційного договору № ОДВ/08-КВ/044 Фонд зобов`язався не пізніше 13.08.2024 року сплатити (повернути) Інвестору грошові кошти в розмірі 2 338 113, 56 грн. Після спливу 180 календарних днів з дати підписання Додаткової угоди № 5 до Інвестиційного договору № ОДВ/08-КВ/044 відповідач кошти позивачу не сплатив (не повернув), у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із позовом про стягнення коштів. Отже, спір між сторонами у вказаній справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за Додатковою угодою № 5 до Інвестиційного договору № ОДВ/08-КВ/044. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). У силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до пункту 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу та інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено в статті 629 і статті 632 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Судом встановлено, що станом на дату ухвалення судом рішення у цій справі відповідач не повернув позивачеві кошти відповідно до умов Додаткової угоди № 5 до Інвестиційного договору № ОДВ/08-КВ/044, доказів на спростування цього відповідач не надав. З урахуванням викладеного, з огляду на порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань, суд погоджується та вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 2 338 113, 56 грн. такими, що підлягають задоволенню. Як передбачено ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. У пункті 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зазначено, що: «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». За змістом частини другої статті 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц зроблено висновок, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). З огляду на викладені висновки Верховного Суду, які відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховуються судом щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати від відповідача застосування наслідків порушення грошового зобов`язання у виді сплати процентів річних та інфляційних втрат, передбачених статтею 625 ЦК України. Згідно з наданим позивачем розрахунком за період прострочення погашення заборгованості з 14 серпня 2024 року по 25 лютого 2024 року розмір 3 % річних складає 37 592,54 грн., інфляційних втрат - 203 269,05 грн. З наданим розрахунком суд погоджується та вважає позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню. Відповідач розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, наданий стороною позивача, не спростував, власного розрахунку суду не надав. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. У позовній заяві позивачем було наведено орієнтовний розрахунок суми судових витрат, відповідно до якого позивач повідомив суд, що поніс та очікує понести судові витрати під час розгляду справи в суді першої інстанції у вигляді витрат на оплату судового збору в розмірі 12 112 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в орієнтовному розмірі 85 000 грн. 12 травня 2025 року представник позивача подав до суду письмове клопотання про долучення до матеріалів справи доказів щодо судових витрат, у якій просив стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 83 450 грн. Заперечень, клопотань чи заяв про зменшення розміру витрат на правничу допомогу від відповідача не надходило. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. З огляду на задоволення позову сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 12 112 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Так, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу суду надано договір № 30/01/25 про надання правничої допомоги від 30.01.2025, додаткова угода до вказаного договору, акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 07.05.2025. Відповідно до наданих документів загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу сторонами встановлено у фіксованому вигляді в розмірі, що є гривневим еквівалентом 2000 доларів США. Крім того, в складі наданого акта приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 07.05.2025 до договору про № 30/01/25 про надання правничої допомоги від 30.01.2025 наведено детальний опис виконаних адвокатом у цій судовій справі робіт та наданих послуг. При цьому суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved