Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

14 квітня 2025 року ОСББ «Кедріна 53-А» звернулося до суду із позовом до відповідачки [PERSON] із вимогою про стягнення заборгованості по внескам та і платежів з управління багатоквартирним житловим будинком, за період з 01 листопада 2024 року по 01 квітня 2025 року, у розмірі 7577 гривень 14 копійок, яка складається із: суми основного боргу - 7104 гривні 52 копійки; інфляційного збільшення - 383 гривні 86 копійок; 3% річних - 88 гривень 76 копійок (а. с. 2-9). В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням позовної заяви у новій редакції від 22 квітня 2025 року (а. с. 71-75 та на звороті), зазначено, що власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку за адресою : [ADDRESS] до Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" 29.11.2001 року № 2866-ІІІ, було створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку " Кедріна 53-А»" про що зазначено в п. 1.1. Статуту ОСББ, затверджений загальними зборами ОСББ протокол №1 від 10.05.2018 року. Прийняті відповідно до Cтатуту рішення загальних зборів ОСББ " Кедріна 53-А»" з питань управління багатоквартирним будинком є обов`язковими для усіх власників квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, які одночасно є співвласниками спільного майна цього багатоквартирного будинку. На підставі рішення загальних зборів ОСББ " Кедріна 53-А»" від 15.05.2024 року, оформлених протоколом №1 та додатком до нього, затверджений розмір внесків ОСББ, який становить 7,50 гривень за квадратний метр загальної площі житлового приміщення на утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території та 1,90 гривень за м2 на утримання котелень багатоквартирного будинку. Згідно протоколу правління № 2 від 29 грудня 2024 року, затверджено рішення правління про виправлення описки у Додатках до протоколу загальних зборів № 1 від 15.05.2024 року, а саме протокол № 1С від 01.08.2024 року та протокол № 5К від 27.07.2024 року вважати додатками до протоколу загальних зборів №1 від 15.05.2024 року. Рішенням загальних зборів ОСББ від 25.01.2025 року ухвалено рішення залишити незмінним розмір внесків прийнятий рішенням зборах членів ОСББ у травні 2024 року. Відповідачка є власницею квартири [ADDRESS] , загальна площа об`єкту нерухомості становить 98,3 кв.м. Відповідачка систематично користується наданими послугами, не оскаржувала їх наявність та частково сплачує з моменту створення ОСББ. За період з 01.11.2024 року по 01.04.2025 року відповідачці було надано послугу з управління багатоквартирним будинком, однак у зазначений період відповідачка не здійснює оплату щомісячних внесків у повному обсязі, в результаті чого за нею виникла заборгованість у розмірі 7104 гривні 52 копійки. Про розмір заборгованості відповідачку було неодноразово повідомлено за допомогою щомісячно надісланих квитанцій. У березні 2025 року було надіслано лист-попередження за вих. № 105/14 з вимогою №1-105/03.25 від 14.03.2025 року здійснити оплату заборгованості по внескам в термін протягом 7 днів з дня отримання цієї вимоги, який отримано відправником 28.03.2025 року. Однак, заборгованість відповідачкою не погашена. Оскільки, загальними зборами ОСББ визначено розмір внесків на утримання багатоквартирного будинку, а відповідачка є власником майна, проте не виконує свої зобов`язання щодо участі в утриманні багатоквартирного будинку, унаслідок чого за період з 01.11.2024 року по 01.04.2025 року по квартирі [ADDRESS] утворилась заборгованість перед ОСББ за щомісячними внесками в сумі 7104 гривні 52 копійки, тому ОСББ має правомірні підстави для вимоги до відповідача про сплату суми наявного основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних. У зв`язку з викладеним, прохає стягнути з відповідачки за період з 01.11.2024 року по 01.04.2025 року суму боргу у розмірі 7104 гривні 52 копійки, інфляційні втрати у розмірі 383 гривні 86 копійок, три відсотки річних у розмірі 88 гривень 76 копійок, разом із судовими витратами. Ухвалою суду від 26 травня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а. с. 114), копія якої надіслана учасникам справи 26 травня 2025 року за вихідним № 13145/25-вих/2/204/2600/25 (а. с. 115). 27 червня 2025 року на адресу суду надійшов відзив представниці відповідачки на позовну заяву (а. с. 121-126), який зареєстровано 30 червня 2025 року, в якому вона позовні вимоги не визнає, проти їх задоволення заперечує. В обґрунтування відзиву зазначає, що відповідно до доданих позивачем квитанцій з розрахунком внесків, складовими внеску є внесок на управління будинком, підігрів води 1-3, опалення Гкал 1-3, внесок на утримання котелень, окрім квитанції з розрахунком за листопад 2024 року де до складових внеску додано опалення без лічильника у сумі 4305 гривень 54 копійки, яка стала спірною між сторонами. З початку повномасштабного вторгнення відповідачка перебуває за межами країни, тому комунікація між сторонами здійснювалася весь цей час через електрону адресу чоловіка відповідачки [PERSON] - [INFO] Тому після отримання квитанції з розрахунком внеску за листопад 2024 року чоловік звернувся до позивача за електронною адресою - [INFO], адже саме з цієї електронної адреси надходили квитанції за внесок на управління багатоквартирним житловим будинком, із проханням допомогти розібратися із ситуацією нарахування такої суми внеску, на що отримав відповідь, що йому необхідно звернутися із заявою про проведення коригування нарахування опалення на ім`я голови правління ОСББ "Кедріна 53-А" [PERSON] 14.03.2025 року чоловік відповідачки направив її заяву через мобільний додаток WhatsApp на номер [NUMBER] (який було зазначено у листуванні на який треба направити таку заяву), в якій відповідачка просила провести коригування нарахування опалення за місяць листопад 2024 року в сумі 4305 гривень 54 копійки в зв`язку з відсутністю показань лічильника, який був у цей момент за вимогою позивача на технічному обслуговуванні. Однак, на дату подання відзиву жодної відповіді не надходило, таким чином не дочекавшись протягом декількох місяців жодної відповіді відповідачка продовжувала сплачувати за отриманими квитанціями внески з поступовим погашенням суми внеску з якої було не згодна. Наданий позивачем акт звіряння за період з 01.04.2023 року по 01.04.2025 рік не можна вважати належним доказом, адже предметом доказування є заборгованість за період з 01.11.2024 року по 01.04.25 року, а не за періоди 2023 року, а також він не відповідає загальним вимогам оформлення документів. Крім того вказує, що відповідачка не знала про наявність вказаного акту, оскільки позивачем не було його направлено на електронну пошту та на поштову адресу відповідачки, як і вимогу від 14.03.2025 року, адже вона знаходиться за межами України тривалий час та відповідно не має можливості отримувати поштову кореспонденцію. Вважає, що прострочення було обумовлено бездіяльністю з боку позивача, який жодним чином не відреагував на заяву відповідачки про коригування нарахування опалення за місяць листопад 2024 року в сумі 4305 гривень 54 копійки. Розрахунок інфляційних витрат та 3% річних, наведений у позовній заяві є необґрунтованим тому, що нарахування інфляційних витрат та 3% річних здійснювалося позивачем з урахуванням основної суми заборгованості у розмірі 7104 гривні 52 копійки за період з 01.11.24 року по 01.04.25 року, але цей розмір заборгованості протягом вищенаведеного періоду постійно змінювався, адже відповідачка поступово та частково сплачувала внески у вищенаведений період. Зазначає, що орієнтований розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, що міститься у позовній заяві у розмірі 10000 гривень є необґрунтованим, неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих послуг. Тому, прохає відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. 08 липня 2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представниці позивача (а. с. 158-162 та на звороті), який зареєстровано 09 липня 2025 року, в обґрунтування якого вказує, що нарахування суми внеску за опалення, було здійснено відповідно рішення правління ОСББ «Кедріна 53-А» затвердженого у Протоколі правління № 7 від 21 серпня 2019 року, яким встановлено, що нарахування плати за опалення, власникам житлових та нежитлових приміщень, в яких не встановлені засоби обліку опалення, а також де встановлені засоби обліку, однак строк повірки яких сплив або засіб обліку знаходиться в несправному стані, здійснювати відповідно до тарифів на централізоване опалення встановлених в м. Дніпро. На порядку денному загальних зборів 25.01.2025 року розглядалося та затверджено рішення про порядок дій по роботі з боржниками в ОСББ «Кедріна 53-А», зокрема, боржникам, які мають заборгованість більше ніж три місяці, повідомляється пропозиція про оплату заборгованості протягом трьох днів (Вимога), та у разі несплати спрямовується позов до суду, про що вказано у пункті 7 порядку денного Протоколу загальних зборів №2 від 25 січня 2025 року. Ігнорування відповідачкою проведення загальних зборів та прийнятих на таких загальних зборах рішень не позбавляє її обов`язку виконувати такі рішення, як співвласника багатоквартирного будинку. На заяву відповідачки від 14.03.2025 року адвокатом Станіслав О.О. , яка діє в інтересах позивача, на підставі Договору № 1/10.02 - Ю.С.П про надання правничої допомоги від 01.02.2025 року, було підготовлено відповідь 15.03.2025 року та на надіслано з офіційної електронної адреси адвоката на електронну пошту [INFO] . Головою правління [PERSON] відповідь кв. [ADDRESS] була роздрукована, до неї додано копією протоколу № 7 від 21.08.2019 року, завізовано, зареєстровано за вих. № 15/03 від 15.03.2025 року на вх. № заяву від 14.03.2025 року та було вкладено до цінного листа з описом вкладення для відправленим через АТ «Укрпошта». Після отримання відзиву у якому зазначено про ігнорування Правлінням заяви відповідачки від 14.03.2025 року, з`ясувалося, що лист з описом опис вкладень із Відповіддю з додатком по кв. [ADDRESS] випадково не був відправлений, та був знайдений серед великої кількості документів, що направлялися позивачем у цей період, а саме серед Вимог по боржниками ОСББ про оплату заборгованості та відповідей на їх запити з цього питання, що надсилалися шляхом поштових відправлень через АТ «Укрпошта» у тому числі і відповідачці. Заяви про проведення коригування нарахування опалення за місяць листопад у 2024 року в сумі 4305 гривень 54 копійки в зв`язку з відсутністю показань лічильника який нібито був у цей момент на технічному обслуговуванні, не є підтвердженням намаганням врегулювати спірне питання у добровільному позасудовому порядку, а інших письмових заяв від відповідачки з проханням відстрочити або розстрочити оплату боргу не надходило. Також, є безпідставними доводи відповідачки про направлення позивачем кореспонденції Укрпоштою за адресою реєстрації нерухомого майна відповідачки, оскільки від неї (власника квартири [ADDRESS] ) документи з інформацією, що підтверджують її виїзд, як і про зміну адреси із проханням надсилати документі на іншу адресу, позивачу не надходили. Зазначає, що саме на споживачів послуги, покладені обов`язки дбати про справність приладу обліку та проходження своєчасної повірки. Тому, є безпідставним ствердження, що демонтаж лічильника було здійснено за вимогою позивача. А відтак, позивач правомірно здійснив нарахування відповідачці за листопад 2024 року за діючими нормативами споживання, відповідно до рішення правління ОСББ «Кедріна 53-А» затвердженого у протоколі № 7 від 21.08.2019 року, адже у відповідний період прилад обліку був в несправному стані та інформації про проведення своєчасної повірки, відповідачка не надала. Співвласник багатоквартирного будинку зобов`язаний виконувати рішення загальних зборів, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Якщо співвласник багатоквартирного будинку систематично не сплачує внески на управління та утримання будинку та прибудинкової території, то це і є відмовою. Тому прохає позовну заяву задовольнити у повному обсязі. 17 липня 2025 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від представниці відповідача (а. с. 187-190), який зареєстровано 18 липня 2025 року, в обґрунтування яких зазначає, що у відповіді на відзив позивач посилається на п. 5.2. Статуту ОСББ, яким встановлено, що співвласник зобов`язаний виконувати рішення статутних органів, прийняті в межах їх повноважень. Позивач зобов`язаний належним чином повідомити співвласника про прийняті рішення. Однак, ні позовна заява, ні відповідь на відзив не містять доказів належного повідомлення відповідачки про рішення статутних органів у порядку передбаченому статутом ОСББ, так само як і доказів належного повідомлення відповідачки про проведення загальних зборів у порядку передбаченому статутом ОСББ. Відповідачка не знала та не могла знати про такі збори та рішення тому що позивач не сповістив його належним чином. Вказує, що у відповіді на відзив позивач продовжує наполягати на відмові відповідачки від свого обов`язку із сплати внесків, але це спростовується платіжними інструкціями Приватбанку та також розрахунками внесків, які позивач сам додав ще до позовної заяви. Відповідачка сплатила: 21.01.2025 року - 2085 гривень 92 копійки за період - 12.2024 року; 23.01.2025 року -1940 гривень 92 копійки за період - 12.2024 року; 09.02.2025 року -1827 гривень 31 копійка за період - 01.2025 року; 07.03.2025 року - 1946 гривень 34 копійки за період - 02.2025 року; 10.04.2025 року -1874 гривні 96 копійок за період - 03.2025 року. Тобто ще до подання позовної заяви, до 14.04.2025 року. Відповідачка сплатила внесок, який не був врахований позивачем при поданні позовної заяви, а це в свою чергу значить, що сума боргу у позовній заяві була визначена невірно позивачем. На дату підписання позивачем позовної заяви 11.04.2025 року позивач вже отримав 10.04.2025 року від відповідачки внесок у розмірі 1874 гривні 96 копійок. Вищенаведене підтверджує, що відповідачка виконувала свої зобов`язання із сплати внесків, протягом періоду в тому числі за який було нараховані штрафні санкції, без отримання будь-яких вимог від позивача. 08.05.2025 року відповідачка сплатила 1924 гривні 02 копійки та 924 гривні 02 копійки за період - 04.2025 року, тобто ще до відкриття провадження по справі, а саме 08.05.2025 року. Вже після відкриття провадження та станом на дату підготовки цих заперечень остання продовжила сплачувати внески згідно платіжних інструкцій Приватбанку було сплачено 11.06.2025 року за період - 05.2025 року та 09.07.2025 року за період - 06.2025 року. Відповідачка в певних періодах сплачувала та продовжує сплачувати більші суми внесків задля закриття суми внеску у сумі 4305 гривень 54 копійки з якою не була згодна та вважала її необґрунтованою та несправедливою. Таким чином станом на дату складання цих заперечень поточна заборгованість відповідачки складає 1305 гривень 54 копійки, що підтверджується доданими до відзиву та цих заперечень розрахунками внесків позивача та платіжними інструкціями Приватбанку. Враховуючи, що при поданні позовної заяви позивач невірно розрахував основну суму боргу, то відповідно і штрафні санкції розраховані не вірно. У зв`язку з чим прохає відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 05 липня 2018 року в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи зареєстровано ОСББ «Кедріна 53-А», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 76). ОСББ «Кедріна 53-А» діє на підставі Статуту, затвердженого установчими зборами ОСББ Протоколом № 1 від 10 травня 2018 року (а. с. 79-83 та на звороті). Протоколом № 1С загальних зборів ОСББ «Кедріна 53-А» від 01 серпня 2024 року затверджений розмір внесків для співвласників ОСББ, який з першого серпня становить 7,50 гривень за м2 на утримання будинку і території та 1,90 гривень за м2 на утримання котелень будинку (а. с. 88). Засіданням Правління ОСББ «Кедріна-53-А» Протоколом № 5К від 27 липня 2024 року затверджений кошторис щодо внесків співвласників ОСББ на утримання будинку у розмірі 7,50 гривень за м2 та прибуткової території та внески співвласників ОСББ на утримання котелень у розмірі 1,90 гривень за м2 (а. с. 89 та на звороті), загальна площа приміщень - 31577,4 м2. Протоколом № 7 засідання правління ОСББ «Кедріна 53-А» від 21 серпня 2019 року прийнято рішення про нарахування плати за опалення, власникам житлових та нежитлових приміщень, в яких не встановлені засоби обліку опалення, а також де встановлені засоби обліку, однак строк повірки яких сплив або засіб обліку знаходиться в несправному стані, здійснювати відповідно до тарифів на централізоване опалення встановлених в м. Дніпро (а. с. 169). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а. с. 94), відповідачка з 21 квітня 2010 року, є власником квартири [ADDRESS] . Згідно з Актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01 квітня 2023 року по 08 квітня 2025 року, відповідачці нараховано 7104 гривні 52 копійки станом на 08 квітня 2025 року (а. с. 99 та на звороті). Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Приписами ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Нормами ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Крім того, вимогами ч. 4 ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Приписами ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено обов`язки співвласників багатоквартирного будинку, зокрема: забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; використовувати спільне майно багатоквартирного будинку за призначенням; додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; виконувати рішення зборів співвласників; забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; відшкодовувати збитки, завдані майну інших співвласників та спільному майну багатоквартирного будинку; додержуватися чистоти в місцях загального користування і тиші згідно з вимогами законодавства; забезпечувати поточний огляд і періодичне обстеження прийнятого в експлуатацію в установленому законодавством порядку багатоквартирного будинку протягом усього життєвого циклу будинку та нести відповідальність за неналежну експлуатацію згідно із законом; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Аналогічні обов`язки співвласників визначені ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Відповідно до вимог ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. З аналізу положень статей 11, 319, 322, 509, 526 ЦК України, статей 1, 5, 7, 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», статей 15, 20, 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» в їх системному взаємозв`язку вбачається, що кожний власник квартири у багатоквартирному будинку є одночасно співвласником спільного майна такого будинку, зокрема, приміщень загального користування та прибудинкової території, який має обов`язок щодо утримання зазначеного майна. Обов`язок утримання зазначеного майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства. При цьому витрати на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку, витрати на оплату комунальних послуг (централізованого опалення) щодо нього входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком та, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна, а також членства в об`єднанні співвласників багатоквартирного будинку. Приписами ч. 3 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Вимогами ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», з-поміж іншого, встановлено, що співвласник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Аналогічна норма міститься і в ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, позивач в позовній заяві зазначає про стягнення з відповідачки заборгованості зі сплати внесків і платежів з управління багатоквартирним житловим будинком за період з 01 листопада 2024 року по 01 квітня 2025 року у сумі 7104 гривні 52 копійки, на підтвердження чого останнім надано розрахунок заборгованості за період з 01 квітня 2023 року по 08 квітня 2025 року (а. с. 99 та на звороті), з якого убачається, що з листопада 2024 року по квітень 2025 року відповідачці нарахована сума, яка підлягає сплаті - 12819 гривень 09 копійок, в той час відповідачкою відповідно до вказаного розрахунку та наданих нею платіжних інструкцій за період з грудня 2024 року по квітень 2025 року, сплачено заборгованість загалом у сумі 12523 гривні 49 копійок (а. с. 139,140,141,142,143,144,192). З указаного убачається, що різниця сум між нарахованою позивачем та сплаченою відповідачкою становить - 295 гривень 60 копійок (12819 гривень 09 копійок - 12523 гривні 49 копійок), а відтак суд доходить висновку, що саме ця сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Нормами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Приписами ст. 549 ЦК України визначено поняття неустойки. Так, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем у позовній заяві здійснено детальний розрахунок суми інфляційних збитків за період з 01 листопада 2024 року по 01 квітня 2025 року, відповідно до якого, відповідачці нараховано 3% річних у сумі 88 гривень 76 копійок (штрафні санкції = (сума заборгованості) x 3% x (кількість днів прострочення) : (кількість днів у році) = 7104.52 x 3% x 152 : 365) та інфляція у сумі 383 гривні 86 копійок ( індекс інфляції за весь період = (101.9 : 100) x (101.4 : 100) x (101.2 : 100) x (100.8 : 100) = 1.054031; інфляційне збільшення = 7104.52 x 1.054031 - 7104.52) (а. с 73 на звороті - 74). Оскільки, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з чим сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки, становить 295 гривень 60 копійок, суд вважає за необхідне здійснити перерахунок суми інфляційних збитків та 3 % річних: інфляційні витрати (індекс інфляції за весь період = (101.9 : 100) x (101.4 : 100) x (101.2 : 100) x (100.8 : 100) = 1.054031; інфляційне збільшення = 295,60 x 1.054031 - 295,60 = 15,97); 3% річних (штрафні санкції = (сума заборгованості) x 3% x (кількість днів прострочення) : (кількість днів у році) = 295,60 x 3% x 152 : 365 = 3,69). З огляду на викладене, суд доходить висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість зі сплати внесків і платежів з управління багатоквартирним житловим будинком за період з 01 листопада 2024 року по 01 квітня 2025 року, у сумі 315 гривень 26 копійок, що складається із: суми основного боргу - 295 гривень 60 копійок; інфляційних збитків - 15 гривень 97 копійок; 3% річних - 3 гривні 69 копійок. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача. Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану, в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Як убачається з матеріалів справи, правову допомогу ОСББ «Кедріна 53-А» у даній справі надавав адвокат Станіслав Олена Олександрівна (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 002858, видане на підставі рішення Ради адвокатів Запорізької області від 29 вересня 2021 року № 19 року), що підтверджується договором про надання правничої допомоги № 1/10.02 - Ю.С.П. від 01 лютого 2025 року (а. с. 163-167 та на звороті). Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. Так, у позовній заяві позивачем зазначено, що правова допомога становить 10000 гривень, на підтвердження чого надано договір про надання правничої допомоги № 1/10.02 - Ю.С.П. від 01 лютого 2025 року, відповідно до якого щомісячний розмір гонорару адвокату у спорах із співвласниками ОСББ становить 10000 гривень, та платіжну інструкцію № 1725 від 09 квітня 2025 року про оплату позивача на рахунок [PERSON] юридичних послуг за договором про надання правничої допомоги № 1/10.02 - Ю.С.П. від 01 лютого 2025 року у розмірі 32000 гривень, однак доказів на підтвердження виду та обсягу наданих послуг, витраченого часу виконаних робіт та їх вартості конкретно по даній справі позивачем суду не надано, тому суд доходить висновку, що стягнення правової допомоги у заявленому розмірі не підлягають задоволенню. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект. Таким чином, метою ефективного способу захисту є забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам. У справі «East/WestAllianceLimited» проти України» (№ 19336/04) Європейський суд з прав людини вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Не зважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа, № 30210/96). ЄСПЛ, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, у рішеннях від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) зазначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Понесені позивачем судові витрати суд стягує з відповідачки на користь позивача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки позовні вимоги були задоволені частково, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 125 гривень 98 копійок, виходячи із розрахунку ((7577,14/315,26)*3028). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial