Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

03 березня 2025 року [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ПрАТ "Волиньобленерго" про захист прав споживачів. Просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» на користь [PERSON] майнову шкоду в розмірі 103\~441 грн. 21 коп., пеню у розмірі 43\~445 грн. 31 коп., судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 22 жовтня 2024 року він уклав з відповідачем договір № 19/24-448 на надання послуг з перенесення об`єктів електроенергетики винесення КЛ-10 кВ ТП № 29618-ТП № 29102, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Конякіна, 16 Ж. Відповідно до п. 3.1 Договору строк виконання послуг становить 60 робочих днів, після повного виконання Замовником (позивачем у справі) умов, передбачених пунктами 2.1-2.5 Договору (здійснення передоплати). На виконання умов передбачених пунктами 2.1-2.5 Договору 28 жовтня 2024 року позивачем було переховано на поточний рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 103 441 грн. 21 коп., в тому числі ПДВ 17 240 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією № 17358249 від 28 жовтня 2024 року. Відповідно перебіг строку виконання послуг розпочався з 29 жовтня 2024 року та закінчився 20 січня 2025 року. Незважаючи на це, відповідач своєчасно не приступив до виконання послуг, а як наслідок - не виконав своєчасно взяті на себе зобов`язання, чим порушив свої зобов`язання, передбачені умовами вищезазначеного Договору. Враховуючи істотні порушення істотних умов Договору в частині строків виконання послуг з вини відповідача позивачем було достроково розірвано договір у відповідності до пункту 1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», про що відповідача було повідомлено в письмовій формі 03 лютого 2025 року (вхідний № 02-431/1-25). В порядку досудового врегулювання спору 13 лютого 2025 року позивачем було вручено відповідачу претензію з вимогами про повернення грошових коштів в розмірі 103 441 грн. 21 коп. та сплати пені в розмірі 43 446 грн. 31 коп., яку відповідач проігнорував та залишив без задоволення. Внаслідок дострокового розірвання договору з вини відповідача позивач поніс матеріальну шкоду в розмірі сплаченої вартості робіт - 103 441 грн. 21 коп., в тому числі ПДВ 17 240 грн. 20 коп., 13 лютого 2025 року позивачем отримано від відповідача Акт надання послуг № ВОЕ00029894 від 22.01.2025 в двох екземплярах, які були відправлені відповідачем 07 лютого 2025 року, тобто після дати розірвання Договору, що підтверджується відмітками про дату відправлення на поштовому конверті. Він обґрунтовано відмовився від підписання вищезазначеного Акту та направив відповідачу відповідне заперечення. У відзиві на позов від 06.06.2025 представник відповідача Левчук А.А. зазначає, що на виконання зобов`язань за Договором 28 жовтня 2024 року [PERSON] було перераховано на поточний рахунок ПрАТ «Волиньобленерго» грошові кошти в розмірі 103 441, 20 грн. Таким чином, перебіг строку виконання послуг розпочався 29 жовтня 2024 року та закінчився 20 січня 2025 року. Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що відповідач вчасно не приступив до виконання робіт, а як наслідок не виконав своєчасно взяті на себе зобов`язання, чим порушив свої зобов`язання, передбачені умовами вищезгаданого Договору (абз. 4 ст. 2 позовної заяви). Проте, дане твердження не відповідає дійсності та не підтверджується жодними належними та допустимими доказами. Для виконання будівельно-монтажних і налагоджувальних робіт для реконструкції, модернізації та капітального ремонту електроустановок ПрАТ «Волиньобленерго» між ПрАТ «Волиньобленерго» (замовник) та ТОВ «Профелектромонтаж - ТКС» (підрядник) укладено Додаткову угоду №1-081124 ДР від 08.11.2024 до Договору №19/24-54 ДР, відповідно до умов якої підрядник зобов`язується виконати перенесення КЛ-10 кВ ТП №29618-ТП № 29102, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Конякіна, 16 Ж. Сторонами підписано Акт приймання виконаних будівельних робіт № 1-081124 ПР-1 від 17.01.2025, тобто у межах 60-ти денного строку, передбаченого Договором, укладеним між ПрАТ «Волиньобленерго» та [PERSON] , що беззаперечно свідчить про своєчасність виконання ПрАТ «Волиньобленерго» своїх зобов`язань за Договором про надання послуг з перенесення об`єктів електроенергетики. На виконання п. 4.2 Договору№ 19/24-448 від 22.10.2024 року ПрАТ «Волиньобленерго» було складено Акт приймання - передачі наданих послуг у двох примірниках №ВОЕ00029894 від 22.01.2025 та надано для підписання позивачу. 17.02.2025 ПрАТ «Волиньобленерго» було отримано заперечення [PERSON] проти підписання зазначеного Акту. Позивач мотивує свою відмову тим, що Акт відправлено 07.02.2025, а, отже, на думку позивача, послуги в строки, передбачені Договором, не надавались. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог. У відповіді на відзив від 09.06.2025 позивач зазначає, що як стверджує відповідач, для виконання будівельно-монтажних і налагоджувальних робіт для реконструкції, модернізації та капітального ремонту електроустановок ПрАТ «Волиньобленерго» між ПрАТ «Волиньобленерго» (замовник) та ТОВ «Профелектромонтаж-ТКС» (підрядник) укладено Додаткову угоду № 1-081124 ДР від 08.11.2024 до Договору № 19/24-54 ДР, відповідно до умов якої підрядник зобов`язується виконати перенесення КЛ-10 кВ ТП № 29618-ТП № 29102, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Конякіна, 16 Ж. Сторонами підписано Акт приймання виконаних будівельних робіт № 1-081124 ПР-1 від 17.01.2025 року, на виконання п. 4.2 Договору ПрАТ «Волиньобленерго» було складено Акт приймання - передачі наданих послуг у двох примірниках № ВОЕ00029894 від 22.01.2025 та надано для підписання позивачу. Дане твердження є таким, що вводить в суд в оману, оскільки з моменту початку перебігу шестидесятиденного строку для виконання послуг - 29 жовтня 2024 року і до дати завершення його перебігу - 20 січня 2025 року ні відповідачем, ні будь якою іншою юридичною чи фізичною особою не здійснювалося виконання послуг передбачених договором № 19/24-448 від 22 жовтня 2024 року на надання послуг з перенесення об`єктів електроенергетики винесення КЛ-10 кВ ТП № 29618-ТП № 29102, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Конякіна, 16 Ж. Позивач особисто щодня протягом строку передбаченого даним договором прибував на місце виконання послуг для контролю за ходом їх виконання, однак жодного руху в даному напрямку не здійснювалося, що і стало причиною розірвання вищезазначеного договору, про що було повідомлено відповідача в письмовій формі 03 лютого 2025 року (вхідний № 02-431/1-25). А тому, всі твердження відповідача про фактичне виконання послуг є брехливими і спрямовані на введення суду в оману. Щодо надання відповідачем позивачу Акту приймання - передачі наданих послуг у двох примірниках № ВОЕ00029894 від 22.01.2025 необхідно зазначити про те, що нічого такого не було взагалі, а відповідач не надав жодних доказів такої передачі вищезазначеного Акту. Просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 березня 2025 року ( головуючий суддя Бучко Т.М.) дану цивільну справу було передано за підсудністю до Луцького міськрайонного суду Волинської області. Постановою Рівненського апеляційного суду від 13 травня 2025 року ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 11 березня 2025 року було скасовано. Справу направлено до Рівненського міського суду Рівненської області для відкриття провадження. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 травня 2025 року задоволено заяву судді Бучко Т.М. про самовідвід у даній цивільній справі. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2025 року прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 червня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, у поданій заяві від 06.08.2025 просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. У судовому засіданні представник відповідача Левчук А.А. позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.906 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів", договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами. За положеннями ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів", у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків (ч.4 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів"). За положеннями ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У справі суд встановив, що Між ПрАТ «Волиньобленерго» та [PERSON] було укладено Договір № 19/24-448 від 22.10.2024 про надання послуг з перенесення об`єктів електроенергетики (далі - Договір). (а.с. 4) Згідно з умовами Договору Виконавець надає послуги, а саме: винесення КЛ-10 кВ ТП №29618-ТП № 29102, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Конякіна, 16 Ж, упродовж 60 робочих днів, після повного виконання Замовником умови, передбаченої пунктом 2.5 Договору. Відповідно до п. 2.5 Договору суму коштів, вказану у пункті 2.3 цього Договору, Замовник переказує на поточний рахунок Виконавця на умовах 100 % попередньої оплати у строк не пізніше 30 календарних днів від дати укладення цього Договору. Сума, яка підлягає сплаті Замовником на користь Виконавця за надану за цим Договором послугу, складає 103 441, 21 грн (п. 2.3 Договору). На виконання зобов`язань за Договором 28 жовтня 2024 року [PERSON] було перераховано на поточний рахунок ПрАТ «Волиньобленерго» грошові кошти в розмірі 103 441, 20 грн. Таким чином, перебіг строку виконання послуг розпочався 29 жовтня 2024 року та закінчився 20 січня 2025 року. Доводи позивача, що відповідач вчасно не приступив до виконання робіт, а як наслідок- не виконав своєчасно взяті на себе зобо`язання не підтверджено в судовому засіданні належними та допустимими доказами. Натомість, судом встановлено, що для виконання будівельно-монтажних і налагоджувальних робіт для реконструкції, модернізації та капітального ремонту електроустановок ПрАТ «Волиньобленерго» між ПрАТ «Волиньобленерго» (Замовник) та ТОВ «Профелектромонтаж-ТКС» (Підрядник) укладено Додаткову угоду № 1-081124 ДР від 08.11.2024 до Договору № 19/24-54 ДР, відповідно до умов якої Підрядник зобов`язується виконати перенесення КЛ-10 кВ ТП №29618-ТП № 29102, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Конякіна, 16 Ж. (а.с. 73) Сторонами було підписано Акт приймання виконаних будівельних робіт № 1-081124 ПР-1 від 17.01.2025 року, тобто у межах 60-ти денного строку, передбаченого Договором, укладеним між ПрАТ «Волиньобленерго» та [PERSON] , що беззаперечно свідчить про своєчасність виконання ПрАТ «Волиньобленерго» своїх зобов`язань за Договором про надання послуг з перенесення об`єктів електроенергетики. (а.с. 71) Відтак, належними доказами підтверджено, що у строк, в межах 60 - ти денного строку, передбаченого договором між ПрАТ "Волиньобленерго" та [PERSON] № 19/24-448 від 22.10.2024 року відповідачем було укладено договір підряду з ТОВ «Профелектромонтаж-ТКС» для виконання своїх зобов`язань за договором про надання послуг з перенесення об`єктів електроенергетики, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На виконання п. 4.2 Договору № 19/24-448 від 22.10.2024 ПрАТ «Волиньобленерго» було складено Акт приймання передачі наданих послуг у двох примірниках № ВОЕ00029894 від 22.01.2025 та надано для підписання позивачу. (а.с. 9) 17.02.2025 ПрАТ «Волиньобленерго» було отримано заперечення [PERSON] проти підписання зазначеного Акту, із вказівкою проте, що у зв`язку з невиконанням підприємством своїх зобов`язань, передбачених умовами вищевказаного договору, даний договір було розірвано ним в односторонньому порядку у відповідності до ст. 10 ЗУ "Про захист прав споживачів. (а.с. 12) Доводи позивача, що він особисто щодня протягом строку передбаченого договором прибував на місце виконання послуг для контролю за ходом робіт судом відхиляються, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджені ( відсутні будь -які електронні докази, покази свідків, тощо) Згідно з п. 4.1. Договору про надання послуг з перенесення об`єктів електроенергетики № 19/24-448, укдладеному в м. Луцьк від 22.10.2024 приймання-передача наданих послуг оформлюється відповідним актом, підписаним сторонами. П. 4.2. Договору передбачено, що виконавець складає акт приймання-передачі наданих послуг у двох примірниках і надає його для підписання замовнику, який упродовж трьох робочих днів має або підписати акт і повернути один примірник Виконавцеві, або у цей же строк надати йому свої письмові мотивовані заперечення. П. 4.3. Договору передбачено, що у випадку, якщо Замовник не повернув Виконавцеві підписаний акт приймання-передачі наданих послуг та не надав свої заперечення у строк, визначений пунктом 4.2 цього Договору, надана послуга вважається переданою Замовнику у повному обсязі. У цьому випадку підтвердженням приймання-передачі наданої послуги буде відповідний акт, підписаний в односторонньому порядку Виконавцем. Умовами Договору та чинним законодавством не передбачено конкретної вказівки на строк, протягом якого Акт приймання передачі наданих послуг має бути підписаний Виконавцем та направлений Замовнику. У бухгалтерському обліку дата складання акту приймання виконаних робіт не є датою їх фактичного виконання. Дата акту відображає дату приймання робіт замовником, а не дату, коли роботи були дійсно виконані. У судовій практиці стосовно акту виконаних робіт, підписаного однією стороною, сталою є правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 02.10.2012 у справі № 23/236, у пункті 6.3 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі № 910/7446/18, постановах Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 911/1981/20, від 20.04.2021 у справі № 905/411/17, від 17.03.2021 у справі № 910/11592/19 та інших. Вона полягає в тому, що "передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акту і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором". Суд зазначає, що акт виконаних підрядних робіт, підписаний однією стороною, не має доказової сили за умов встановлення обґрунтованості мотивів відмови замовника від підписання акту, і відповідно має доказову силу (є дійсним) у разі встановлення необґрунтованості відмови замовника від підписання акту та прийняття робіт. Цивільний кодекс України не визначає критеріїв та умов щодо обґрунтованості відмови від підписання акту приймання - передачі робіт, а відтак обґрунтованість відмови замовника є оціночним поняттям та в кожному конкретному випадку повинна оцінюватися з урахуванням конкретних обставин справи та спірних правовідносин сторін. Разом з тим, законодавством передбачено можливість складання одностороннього акту, що спрямовано на захист інтересів підрядника, якщо замовник безпідставно відмовляється від належного оформлення прийняття виконаної роботи. При цьому, підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акту виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акту. Аналогічна правова позиція наведена у Постанові Верховного Суду від 31.05.2022 у справі № 916/693/21. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Таким чином, позивач не надав жодних належних та допустимих доказів на спростування факту виконання спірних робіт, тому відмова від прийняття робіт та підписання Акту є неправомірною. Щодо розірвання договору, то суд зазначає таке. Приписами частини другої статті 651 Цивільного кодексу України визначена можливість зміни або розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Частина друга цієї статті визначає одну підставу для розірвання та зміну договору, а саме "істотне порушення договору другою стороною". Водночас цією нормою визначено, що названа підстава не є єдиною. Апелюючи до інших підстав розірвання та зміни договору, законодавець не виключає їх існування у передбачених положеннях договору або закону. "Істотність порушення договору" є загальною підставою, яка може бути встановлена лише шляхом оцінки "істотності" у порушенні договору. У разі існування загальної підстави у вигляді "істотності порушення договору" суб`єктом оцінки, відповідно до положень ч. 2 зазначеної статті, має бути лише суд. Відповідно визначається, що договір, у разі істотності його порушення може бути розірвано лише за рішенням суду. Визначення "істотності порушення договору" у ч. 2 зазначеної статті надано через іншу оціночну категорію "значна міра" позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору. Значна міра позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору має визначатися посилаючись на об`єктивні обставини. Так, зміст договору може допомогти визначити очікування особи на які вона розраховувала при укладенні договору і які вона визначила об`єктивно погоджуючи його умови. Ч. 2 вказаної статті передбачає лише загальну підставу - "істотність порушення договору" без можливості вказівки на об`єктивні ознаки такого порушення. Можливість зазначення об`єктивних ознак істотності порушення договору може існувати лише у поіменованих договорах, коли у абстрактній формі можна визначити його зміст та правову мету. З огляду на те, що істотність порушення договору визначається за об`єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, вина сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення для оцінки порушення договору в межах питання визначення його істотності та відповідно розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України. Частина 2 зазначеної статті також, у питанні розірвання або зміни договору, визначає можливість розірвання договору за рішенням суду, на вимогу однієї із його сторін, у разі коли підстави такого розірвання передбачені у договорі та законі. Законодавець не вказує у ч. 2 зазначеної статті, що інші підстави розірвання та зміни договору, мають обов`язково ґрунтуватися на істотності порушення договору. Навпаки, за змістом ч. 2 ст. 651 ЦК України, можна зробити висновок, що у визначенні інших договірних підстав розірвання або зміни договору, сторони можуть відійти від "істотності порушення договору", як загальної підстави його розірвання у судовому порядку, і передбачати ознаки "неістотного порушення договору", що за волею сторін, будуть підставою для розірвання або зміни договору. Якщо ж спеціальним законом або договором сторін не визначено інше, порушення договору, що не є істотним, не може бути підставою для розірвання договору у судовому порядку. Спеціальні норми про розірвання того чи іншого, врегульованого положеннями ЦК України договору, можуть передбачати випадки, коли договір може бути розірваний без факту "істотності його порушення", вказуючи на інші обставини розірвання та зміни договорів. Оціночна категорія "істотність", що міститься у ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, має функцію отримання таких оціночних результатів як "істотність порушення" або навпаки "неістотність порушення". У свою чергу оціночні результати "істотність порушення" або "неістотність порушення" має функцію встановлення наявності або відсутності підстави для зміни або розірвання договору. Через поміщення у ч. 2 ст. 651 оціночної категорії "істотність порушення договору", суб`єкту правозастосування надається можливість у спосіб оцінки визначитися з наявністю або відсутністю оціночного факту - факту порушення договору, наявність якого і є підставою для розірвання договору. Виходячи із об`єкту оцінки суб`єкт оцінки має визначити "міру позбавлення того, на що розраховувала сторона договору при укладенні договору". У даному випадку результат оцінки, зокрема "істотність порушення" не є об`єктивно існуючим даним, як наприклад юридичний факт, а залежить від оцінки міри позбавлення можливості отримання очікуваних результатів виконання договору. Оціночний факт на відміну від інших підстав розірвання договору необхідно отримувати шляхом оцінки та не встановлюється шляхом доказування. Шляхом доказування встановлюються факти (обставини), що на момент їх встановлення є існуючими. Оціночний факт доказуванню не підлягає так як його виникнення залежить лише від оцінки та об`єктивації його існування, зокрема у спосіб встановлення його рішенням суду. При об`єктивації оціночного факту, зокрема істотності порушення договору звичайно необхідно визначати, у спосіб оцінки, ті об`єктивні ознаки, що слугують свідченням його існування. Першою об`єктивною ознакою, що має бути встановлена у спосіб оцінки і яка свідчить про "істотність порушення договору" є "значна міра позбавлення того на що особа розраховувала при укладенні договору". Отже, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто, йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13. Суд зазначає, що посилання позивача на грубе порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні вимог цивільного процесуального законодавства. Відповідно до п. 8.5 Договору № 19/24-448 від 22.10.2024 року Замовник має право у будь-який час до завершення надання послуг розірвати цей Договір (відмовитися в односторонньому порядку), виплативши Виконавцю плату за надану частину послуги та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням Договору. 03.02.2025 ПрАТ «Волиньобленерго» було отримано заяву [PERSON] щодо розірвання Договору № 19/24-448 про надання послуг з перенесення об`єктів електроенергетики. (а.с.7) В судовому засіданні встановлено, що на момент надсилання зазначеної заяви усі зобов`язання за цим Договором № 19/24-448 від 22.10.2024 року сторонами виконано, що підтверджено, дослідженим в судовому засіданні актом № 1-081124 ПР-1 між ПрАТ «Волиньобленерго» між ПрАТ «Волиньобленерго» (Замовник) та ТОВ «Профелектромонтаж-ТКС» (Підрядник) від 17.01.2025 відповідно до якого Підрядник виконав роботи з перенесення КЛ-10 кВ ТП №29618-ТП № 29102, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Конякіна, 16 Ж. (а.с. 71-72) Пунктом 8.1 Договору визначено, що Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за ним. Тобто на момент, коли позивач звернувся у ПрАТ «Волиньобленерго» із повідомленням про розірвання Договору, строк його дії закінчився. Верховний суд неодноразово у своїй судовій практиці виснував, що розірванню підлягає лише той договір, строк дії якого не закінчився. Відповідний висновок також міститься у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 910/7981/17. Одним із наслідків розірвання договору є припинення зобов`язань сторін, що виникли у сторін такого Договору відповідно до п.1 ч.2 ст.11 та ст.509 ЦК. Відтак, за змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Відповідний висновок також міститься у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 910/16750/18 від 18.11.2019. Таким чином, розірвання позивачем Договору, зобов`язання за яким виконано Сторонами в повному обсязі, є необгрунтованим та неправомірним. Отже, з боку ПрАТ «Волиньобленерго» відсутні будь-які порушення своїх зобов`язань за Договором № 19/24-448 про надання послуг з перенесення об`єктів електроенергетики від 22.10.2024, а відтак, відсутні підстави для стягнення майнової шкоди на користь [PERSON] . З урахуванням наведеного у сукупності суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт порушення його прав та охоронюваних законом інтересів відповідачем в межах спірних правовідносин, тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" про захист прав споживача необхідно відмовити. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed