Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 23.02.1996 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за №35 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Від спільного шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що з чоловіком спільно не проживають з 1998 року. На той час, позивач неодноразово зверталась до відповідача про добровільне звернення з спільною заявою про розірвання шлюбу. Спільне господарство між сторонами більше не ведеться. Вказує, що спільне життя з чоловіком не склалося, стосунки розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, різні погляди на сімейне життя. На час подання позову фактичне проживання або перебування відповідача позивачу не відоме. 03.07.2025 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, щодо заочного рішення не заперечувала. В судове засідання відповідач не з`явився, судом належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток рекомендованим листом з повідомленням за останнім віджомим місцем фактичного проживання, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду, про причини неявки суду не повідомив. За викладених обставин, згідно із статтею 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи й ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.02.1996 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане повторно 10.06.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №35). Сторони у справі є батьками повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. В силу статей 24, 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен з подружжя вправі припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (стаття 110 СК України). Відповідно до частина третьої статті 109, статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо після з`ясовування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, з урахуванням наявності дітей та інших обставин життя подружжя буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а також, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З метою збереження сім`ї суд вправі вживати заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (частина перша статті 111 СК України) Позивачка у позові вказує про дійсну причину неможливості сторін дійти до примирення та висловила небажання зберегти сім`ю. Сторони шлюбних відносин не підтримують, з вересня 1998 року спільне господарство не ведуть, подружнє життя сторін не склалося, примирення неможливе, згоди щодо розірвання шлюбу у добровільному порядку не досягли, про що зазначено у позовній заяві. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу, є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище, позивачка просить суд залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved