Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, просив стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №200322389 від 28.01.2021 року в розмірі 82883,06 грн, за Кредитним договором №300010872 від 18.11.2021 в розмірі 80\~889,85 грн, 2\~422,40 грн судового збору, а також 14\~000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, з підстав та мотивів викладених письмово у позові. Ухвалою судді від 25.04.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання відповідно до якого позов підтримує в повному обсязі, розгляд справи просить проводи у відсутності представника позивача та у випадку повторної неявки відповідача в судове засідання відносно ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце їх проведення, про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подавала. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 28.01.2021 року між Акціонерним товариством «БАНК ФОРВАРД» (надалі Банк) та [PERSON] (надалі Відповідач) було укладено Кредитний договір №200322389 від 28.01.2021 а також Кредитний договір №300010872 від 18.11.2021, відповідно до умов яких Відповідачу було відкрито поточний рахунок та надано кредит, а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору. АТ «БАНК\~ФОРВАРД» свої\~зобов`язання перед\~Відповідачем виконав\~в повному\~обсязі,\~надавши йому,\~визначені договорами\~кредитні кошти,\~а [PERSON] \~взяті на\~себе договором\~зобов`язання перед АТ «БАНК ФОРВАРД» не виконав, оскільки відповідно до умов договору мав повертати кредитні кошти у строки, визначені Договорами та Графіками платежів (які долучено до матеріалів справи). Відповідно до Розрахунку заборгованості за договором кредиту №200322389 від 28.01.2021 вбачається, що загальна сума заборгованості відповідача становить 82\~883,06 грн, яка складається: заборгованість за тілом кредиту 62\~748,50 грн; заборгованість за відсотками 20\~134,56 грн; заборгованість за комісією 0,00 грн, а за договором кредиту №300010872 від 18.11.2021 вбачається, що загальна сума заборгованості відповідача становить 80\~889,85 грн, яка складається: заборгованість за тілом кредиту 55\~195,06 грн; заборгованість за відсотками 4,84 грн; заборгованість за комісією 25\~689,95 грн. 25.07.2024\~між АТ\~«БАНК ФОРВАРД»\~та Позивачем\~укладено Договір факторингу №GL1N426202/1 (копія Договору відступлення права вимоги долучена до матеріалів справи).\~Відповідно до\~умов якого\~та у\~відповідності до\~ст.\~512\~ЦК України\~Позивач набув\~статусу нового\~кредитора та\~отримав право\~грошової вимоги\~по відношенню\~до осіб,\~які є\~боржниками АТ\~«БАНК ФОРВАРД»,\~в тому\~числі і\~до Відповідача\~за Договором про надання споживчого кредиту №200322389 від 28.01.2021, а також договором кредиту №300010872 від 18.11.2021. Сума та розрахунок заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №200349145 від 11.06.2021 передано Позивачу від первинного кредитора АТ «БАНК ФОРВАРД» згідно Договору факторингу №GL1N426202/1 від 25.07.2024 та після отримання права вимоги до Відповідача, Позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося. Таким чином,\~сума заборгованості Відповідача перед\~позивачем за\~Кредитним договором\~№200322389\~від 28.01.2021\~становить 82\~883,06 грн. З огляду на те, що відповідачем не надано іншого розрахунку заборгованості чи відомості про відсутність такої, суд, ухвалюючи заочне рішення у справі, приймає вказаний розрахунок позивача за договором №200322389 відл 28.01.2021, як належний та допустимий доказ. За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики,що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов договору, у разі невиконання чи\~несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня).\~Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ст.\~599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається з матеріалів справи, оскільки відповідач належним чином не виконав вказане зобов`язання, він не повернув АТ «Банк Форвард», а в подальшому - позивачу 55\~195,06 грн за договором №300010872 від 18.11.2021, то з нього на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 55\~195,06 грн. Проценти за користування кредитом №300010872 від 18.11.2021 нараховуються за ставкою 0,01%. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за відсотками, яка відповідно до розрахунку позивача становить 0, 52 грн. Позивач також просив стягнути з відповідача заборгованість за комісією у сумі 25\~689,95 грн. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Разом з тим, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання банківських послуг. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Зі змісту кредитного договору №300010872 від 18.11.2021, що також є предметом дослідження у цій справі вбачається, що в ній не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Матеріали справи також не містять доказів, що відповідач користувався такими послугами. Тому у задоволенні вимоги про стягнення простроченої заборгованості за комісією за договором №300010872 від 18.11.2021 необхідно відмовити. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідно до розрахунків, наданих позивачем, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить за Договором №200322389 від 28.01.2021 82\~883,06 грн, за Договором №300010872 від 18.11.2021 - 55\~199,90 грн, а всього - 138\~082,96 грн. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови договорів, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. При цьому, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Порядок розподілу судових витрат визначений ст. 141 ЦПК України. Як вбачається з оригіналу платіжного доручення, позивачем при пред`явленні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 2\~422,40 грн. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджений судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (84,31%) в розмірі 2042,33 грн. Зважаючи на вищенаведене, оскільки позов про стягнення заборгованості задоволено частково на 84,31%, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на оплату правової допомоги про порційно розміру задоволених вимог на загальну суму 11 803,40 грн, а тому загальний розмір судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становлять 13\~845,73 грн (2042,33 грн + 11\~803,40 грн).

Outcome: partial