Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

28 травня 2025 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - АТ «Акцент-Банк», банк, кредитодавець, позивач), в інтересах якого діє представник Шкапенко О. В., звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідачка, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором, який обґрунтовувало таким. 24 липня 2024 року відповідачка, будучи клієнтом банку уклала з ним кредитний договір АВНОСТ155101322345, який складається із заяви клієнта та графіку погашення кредиту про надання їй кредиту в сумі 40 000,00 грн строком на 36 місяців (тобто до 23.07.2027) зі сплатою 85% річних. Банк свій обов`язок виконав і надав позичальниці кредитні кошти в сумі й на умовах договору. [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконує, внаслідок чого станом на 28.05.2025 у неї виникла заборгованість перед банком у сумі 60 217,71 грн, яка складається з: 38971,93 грн - заборгованість за тілом кредиту, 19 698,16 грн - проценти та 1 547,62 грн - пеня. У зв`язку з ухиленням відповідачки від виконання зобов`язання, банк просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь зазначену заборгованість за кредитним договором АВНОСТ155101322345 від 24.07.2024 та 2 422,40 грн понесених судових витрат по сплаті судового збору. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 13.06.2025 відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 18 липня 2025 року, через неотримання відповідачкою ухвали про відкриття провадження, яка була надіслана засобами поштового зв`язку, суд постановив ухвалу про продовження розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 22 серпня 2025 року до суду надійшли заперечення [PERSON] на позовну заяву, в яких вона стверджує про укладення кредитного договору під впливом обману, оскільки їй було запропоновано отримати кредит під 85% річних, а насправді реальні відсотки виявились 129,83% річних. У зв`язку з цим просить п.6 Кредитного договору визнати недійсним та відмовити банку в стягненні заборгованості за процентами в сумі 19 372,83 грн та в стягненні пені в сумі 1 547,62 грн. Представник позивача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився повторно, просив розгляд справи провести без його участі. Відповідачка, яка була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилася повторно. Суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності сторін за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини у справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для справи, суд дійшов таких висновків. Суд установив, що 05 квітня 2024 року [PERSON] власноруч підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» (а.с. 9, 10) та заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком (а.с. 11-14), внаслідок чого стала клієнтом банку. 24 липня 2024 року на підставі заяви [PERSON] , підписаної простим електронним підписом за ідентифікатором [NUMBER] , між сторонами було укладено в електронній формі кредитний договір про надання послуги «Швидка готівка» № АВНОСТ155101322345, за умовами якого відповідачці надано кредит у розмірі 40 000 грн на платіжну картку [NUMBER] , строком на 36 місяців із 24.07.2024 по 24.07.2027, зі сплатою 85% річних та пені 0,07% в день від суми простроченого платежу (а.с.19-21). Того ж дня в такий же спосіб і формі відповідачка підписала паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка» (а.с. 17, 18) і таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (а.с. 22, 23), які містять докладні відомості про умови кредитування. 24 липня 2024 року банк здійснив видачу кредиту відповідачці [PERSON] згідно договору № АВНОСТ155101322345 від 24.07.2024 в сумі 40 000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером від цієї дати (а.с. 26). Відповідачка в повному обсязі взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала внаслідок чого станом на 28.05.2025 у неї виникла заборгованість перед банком у сумі 60 217,71 грн, яка складається з: 38971,93 грн - заборгованість за тілом кредиту, 19 698,16 грн - проценти та 1 547,62 грн - пеня, що підтверджується Розрахунком заборгованості за договором (а.с. 25) та Випискою по кредиту (а.с. 27, 28). Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з абзацом 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Положення ч.1 ст.205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічна позиція наведена у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. На підставі зазначених вище доказів та з урахуванням визнання обставин обома сторонами суд визнає установленим, що 24 липня 2024 року між [PERSON] та АТ «Акцент-Банк» було укладено в електронній формі кредитний договір про надання послуги «Швидка готівка» № АВНОСТ155101322345 на підставі якого того ж дня позичальниця отримала кредит в сумі 40 000,00 грн. Суд здійснив перевірку доводів [PERSON] щодо введення її в оману про відсоткову ставку за кредитом та доходить висновку про їх неспроможність зважаючи на повне розкриття вичерпної інформації про кредит у паспорті споживчого кредиту «Швидка готівка» (а.с. 17, 18) і Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача (а.с. 22, 23). З вказаних підстав не можуть бути враховані твердження відповідачки про введення її в оману а також не можуть бути взятими до уваги її розрахунки заборгованості, як помилкові й такі, що не узгоджуються з положеннями кредитного договору Суд визнає установленим і не спростованим доводами відповідачки, що станом на 28.05.2025 заборгованість [PERSON] перед банком склала 58 670,09 грн, яка складається з: 38 971,93 грн - заборгованість за тілом кредиту, 19 698,16 грн - проценти, що підтверджується Розрахунком заборгованості за договором (а.с. 25) та Випискою по кредиту (а.с. 27, 28), які відповідають узгодженим сторонами положенням кредитного договору. Відтак суд висновує про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Акцент-Банк» сум 38 971,93 грн - заборгованості за тілом кредиту та 19 698,16 грн - процентів. В частині вимог щодо стягнення з відповідачки неустойки - пені в сумі 1 547,62грн, суд зауважує, що відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві й перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак вимоги в частині стягнення неустойки - пені в сумі 1 547,62 грн -не ґрунтуються на вимогам закону, а тому задоволенню не підлягають. На підставі наведеного, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача суми 58 670,09 грн, яка складається з 38 971,93 грн - заборгованості за тілом кредиту та 19 698,16 грн - процентів, а в задоволенні позову в частині стягнення пені в розмірі 1 547,62 грн слід відмовити. Відповідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог. Враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги частково, а саме із заявленої до стягнення суми 60 217,71 грн судом стягнуто 58 670,09 грн, тобто 97,43%, з відповідачки на користь позивача належить пропорційно стягнути понесені останнім судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 2 360,14 грн (97,43%*2 422,40 грн /100%= 2 360,14 грн).

Outcome: partial