Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

у листопаді 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав по відношенню до малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та стягнення з неї аліментів на утримання сина. Позов обґрунтовано тим, що відповідач не проживає з ними з вересня 2021 року, а у грудні 2021 року виїхала за межі України та вже створила сім`ю з іншим чоловіком. Позивач зазначає, що син весь час проживає з ним та перебуває на його утриманні. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, а саме: не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться станом здоров`я, фізичним, моральним та духовним розвитком. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Як на підставу своїх заперечень представник відповідача посилається на те, що позивач протиправно, через власну особисту неприязнь до відповідача, позбавляє дитину [PERSON] , спілкування, любові, турботи його матері. Також, представник відповідача подав до суду зустрічний позов про усунення перешкод у спілкуванні матері із сином, в якому просить зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні [PERSON] із сином, [PERSON] , [INFO] та визначити їй наступний спосіб прийняття участі у вихованні сина: безперешкодне спілкування засобами поштового зв`язку за адресою знаходження батька та сина; безперешкодне спілкування засобами телефонного, електронного та інших засобів зв`язку через мережу інтернет, у період з 08.00 год. до 20.00 год. за Київським часом, з урахуванням стану здоров`я та інтересів дитини; спільний відпочинок щорічно в період шкільних літніх та зимових канікул протягом 40 діб без супроводу батька, з урахуванням стану здоров`я та інтересів дитини. Також позивач у зустрічному позові просить зобов`язати [PERSON] повідомляти [PERSON] про стан фізичного та психологічного здоров`я малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та про його навчання. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2008 року по 2021 рік. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання однією сім`єю, [PERSON] почав відокремлювати дитину від матері, не дозволяючи спілкуватися та бачитись. Після розірвання шлюбу [PERSON] була вимушена поїхати за кордон працювати, оскільки потрібно утримувати дитину та допомагати матері. Після того, як позивач поїхала за кордон, відповідач почав перешкоджати спілкуванню матері з сином. Крім того, батько навіює дитині, що мати погана та не хоче спілкуватись з хлопчиком. Такі дії відповідача значно шкодять вихованню та розвитку дитини. Через вчинення батьком перешкод у спілкуванні матері із сином, хлопчик не спілкується зі своєю матір`ю взагалі, зростає з думкою, що він не потрібен мамі, що у нього лише батько, що мати його покинула, хоча це не відповідає дійсності. Також, у зустрічному позові позивач зазначає, що вона бажає спілкуватись із сином, виховувати його на рівні з батьком, вона постійно цікавиться здоров`ям дитини, його самопочуттям, успіхами та намагається поговорити з дитиною особисто, однак відповідач перешкоджає цьому. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 лютого 2025 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позивач за первісним позовом 06.02.2025 у підготовче засідання подав заяву, в якій заявив додаткову позовну вимогу, а саме, просить суд встановити факт самостійного виховання ним дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.115-116). Вказану заяву обґрунтовано тим, що мати не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, а тому ці обставини свідчать про одноосібне виховання сина лише батьком і такий факт може бути встановлений судом під час розгляду справи. Представник відповідача за первісним позовом подав до суду заперечення на вказану заяву позивача, в якій ним заявлено додаткову позовну вимогу про встановлення факту, зазначивши, що з даними вимогами позивача [PERSON] не згодна, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів того, що [PERSON] вчиняє перешкоди спілкуванню матері з сином та намагається завдяки своїм діям позбавити [PERSON] спілкування з рідною матір`ю та реалізувати право на оформлення відстрочки від призову під час мобілізації. Позивач за первісним позовом подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву, зазначивши, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] свідомо усунулась від виховання дитини, не утримує дитину та не надає матеріальної допомоги, не приймає участі у вихованні та житті дитини, не піклується про його здоров`я, не дбає про його духовний та моральний розвиток, не виконує своїх батьківських обов`язків у відношенні сина [PERSON] . У грудні 2021 року вона виїхала за межі України та вже має сім`ю з іншим чоловіком. Також, [PERSON] не надала жодних доказів того, що їй батько дитини будь-яким чином перешкоджає виконувати батьківські обов`язки та брати участь у вихованні дитини. За наявності бажання, вона має можливість спілкуватися з дитиною, зустрічатися з нею та брати участь у вихованні. Представник позивача за зустрічним позовом подав до суду відповідь на відзив, зазначивши, що [PERSON] постійно намагається знайти можливість поспілкуватись з дитиною, надіслати кошти на потреби дитини, надіслати подарунки, однак батько дитини ігнорує прохання позивача, а оскільки вона перебуває за кордоном, то [PERSON] користується цим та просто вимикає телефон, та не надає змоги спілкуванню матері та дитини. [PERSON] протиправно, через власну особисту неприязнь до позивача, позбавляє дитину [PERSON] , [INFO] , спілкування, любові та турботи матері. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 березня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили суд його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечували у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та підтримав зустрічний позов і просив суд його задовольнити. Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради направила до суду заяву, в якій просила справу розглянути без участі представника управління та прийняти рішення з урахуванням якнайкращих інтересів дитини. Також представник управління подав до суду висновок про недоцільність позбавлення відповідача за первісним позовом батьківських прав та висновок про визначення способу участі матері у спілкуванні із сином. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , заслухавши у присутності педагога думку малолітнього [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.08.2013, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.09.2021 у справі № 750/9320/21 розірвано (а.с. 12-13). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Позивач разом з дитиною зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради (а.с. 33). Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 вересня 2022 року у справі № 750/14715/21 визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14-17). Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 вересня 2022 року у справі № 750/2536/22 визнано [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] (а.с. 18-23). Відповідно до довідок Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 33 Чернігівської міської ради від 20 травня 2024 року № 01-24/127 та від 29 жовтня 2024 року № 01-24/264, учень [PERSON] регулярно відвідує заняття. Дитина завжди охайна, доглянута. Батько дитини [PERSON] спілкується з педагогами, які навчають сина, цікавиться шкільним життям дитини. Мати [PERSON] контакту з вчителями не підтримує, із класним керівником не спілкується (а.с. 24-25). Згідно довідки № 01-23/238 від 23.09.2024 [PERSON] , 2014 року народження, відвідував гурток «Леонардики» в комунальному позашкільному навчальному закладі Чернігівському обласному палаці дітей та юнацтва протягом 2023-2024 навчального року. За час навчання мати участі у позашкільному житті дитини не приймала, батьківські збори не відвідувала (а.с. 26). Згідно довідки приватного підприємства «Левел Ап» від 07.10.2024 [PERSON] дійсно займався спортивно-бальними танцями у центрі здорового способу життя «Левел Ап» з серпня 2022 року по січень 2023 року. Замовником навчання є [PERSON] , який безпосередньо приводив дитину на заняття (а.с. 28). Згідно з інформацією комунального некомерційного підприємства «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради, догляд за [PERSON] та виконання медичних рекомендацій здійснюється його батьком [PERSON] (а.с.32). Відповідно до інформації Чернігівського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області від 21 серпня 2024 року, згідно бази «Аркан» встановлено, що громадянка [PERSON] , [INFO] , покинула територію України 16 грудня 2021 року з аеропорту «Бориспіль» до Туреччини (а.с. 31). Допитана в якості свідка [PERSON] , яка є сусідкою позивача, повідомила, що у сім`ї позивача та відповідача були дуже сильні сварки. Позивача свідок характеризує як інтелігентну людину, ніколи ні з ким не сварився. Причиною сварок, на думку свідка, була саме відповідач. Коли сторони проживали разом, то вихованням сина займалися обоє батьків. Відповідач два рази приїздила у Чернігів до початку війни. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка доводиться матір`ю позивача, зазначила, що дитина сама відсторонилась від матері ще за спільного життя, бо мати більше займалася собою, а не дитиною. Після початку війні свідок заблокувала свій телефон, бо відповідач її ображала, говорила їй різні образливі слова. Допитана в якості свідка [PERSON] , яка є сусідкою за місцем проживання позивача, суду пояснила, що у 2021 році відповідач поїхала за кордон і залишила чоловіка з дитиною. З того часу позивач сам виховує сина. Дитина про маму не згадує. У судовому засіданні у присутності педагога було заслухано думку малолітнього [PERSON] , який пояснив, що про маму майже нічого не пам`ятає, окрім того, що мама сварилася з татом і з ним, майже, не гралася. Дитина бажає проживати з батьком та не має бажання спілкуватися з матір`ю. Відповідачем до зустрічної позовної заяви надані фотокартки спільного відпочинку матері із сином, що мало місце до виїзду відповідачки за кордон, в тому числі відпочинок у басейні, святкування Дня народження сина по досягненні дитиною 5 років, відвідування цирку. Із даних фотокарток видно, що на час спільного проживання відповідача із позивачем, мали місце теплі, дружні відносини між матір`ю і сином, а також спілкування онука з бабусею по лінії матері (а.с.79-87, 105). З часу перебування відповідача за кордоном, відповідач отримувала інформацію про сина від класного керівника, в переписці в чаті з вчителем відповідач зазначала, що батько перешкоджає їй спілкуватися із сином, блокує телефон, але вона хвилюється, хоче передати кошти та просила вчителя передати [PERSON] , що мама його любить. Відповідачем надано до матеріалів справи скріншоти переписки з вчителем та позивачем стосовно сина у період з вересня 2022 року та упродовж 2023 року (а.с.87-а -96) З даної переписки вбачається, що відповідач, перебуваючи за кордоном, намагалася налагодити контакт та спілкуватися з дитиною та приймати активну участь у житті сина. Відповідач зазначає, що вона просила позивача надати номер його карткового рахунку, аби переказувати кошти на утримання сина, але позивач категорично відмовлявся від отримання допомоги від неї. У судовому засіданні представник відповідача, адвокат Кушнеренко Є.Ю. попросив у позивача [PERSON] надати номер карткового рахунку, на який відповідач може перераховувати кошти на утримання сина, проте ця пропозиція залишилась без задоволення зі сторони позивача, який свою позицію пояснив суду тим, що вважає, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав. Про наявність конфліктів у сім`ї сторін, що мали місце наприкінці 2021 року, тобто перед виїздом відповідача за межі України, свідчать неодноразові виклики відповідачем працівників поліції з приводу того, що [PERSON] не могла потрапити до квартири за місцем її реєстрації, бо позивач поміняв замки та не надав їй ключ; з приводу вчинення перешкод у спілкуванні із сином, коли відповідач прийшла провідати дитину; про вчинення домашнього насильства психологічного характеру щодо відповідачки з боку її свекра - [PERSON] , за що останній притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.97) Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, як орган опіки та піклування, своїм висновком, затвердженим рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 77 від 03 лютого 2025 року, вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 144-145). Також, у висновку зазначено, що фактів, які б достовірно свідчили про те, що мати взагалі не турбується про сина, не цікавиться його життям, батьком не було наведено. [PERSON] не ухиляється від виховання сина, а в силу об`єктивних причин (проживання окремо від дитини) не має можливості належно утримувати та виховувати його. Зважаючи на те, що батьком не вживалися превентивні заходи впливу відносно матері, позбавлення батьківських прав є передчасним і не відповідає інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до пункту 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За таких підстав, враховуючи, що належних доказів на підтвердження того, що відповідач ухиляється від виховання та утримання сина, матеріали справи не містять. [PERSON] не ухиляється від виховання сина, а в силу об`єктивних причин (проживання окремо від дитини) не має можливості належно утримувати та виховувати його. Факти, які б достовірно свідчили про те, що мати взагалі не турбується про сина, не цікавиться його життям, відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог в частині позбавлення [PERSON] батьківський прав по відношенню до її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , необхідно відмовити. Також суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про встановлення факту самостійного виховання сина позивачем . Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19). Звертаючись до суду із вимогою, заявленою до відповідача, про встановлення факту самостійного виховання дитини, позивач не зазначає з якою метою він просить встановити даний факт та в чому полягає порушення прав позивача саме з боку відповідача та як вони будуть відновлені при встановленні такого факту. Позивач у судовому засіданні пояснив, що встановлення даного факту йому потрібно для оформлення відстрочки від мобілізації, проте відповідні органи позивачем залучені до участі у справі не були. Позивач також заявив вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина. Відповідач проти задоволення даної вимоги не заперечувала, пояснивши тим, що вона сама бажає надавати дитині допомогу, проти якої позивач тривалий час відмовлявся і не надавав на її прохання номеру карткового рахунку для переказу коштів. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вимоги закону, а також те, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачем, обов`язок матері приймати участь в утриманні неповнолітньої дитини, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. Крім того, на підставі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення, а відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Позивачем за зустрічним позовом заявлено вимогу про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Відповідно до абзацу 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько, мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком є забезпечення інтересів дитини. Статтею 15 вказаного закону передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. При наявності спору чи таких стосунків між батьками, що не уможливлюють укладення договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим із них, хто проживає окремо від дитини, в порядку статті 158 Сімейного кодексу України за заявою матері або батька дитини орган опіки і піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Стаття 159 Сімейного кодексу України передбачає порядок вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виконавчий комітет Чернігівської міської ради своїм рішенням №254 від 14.05.2025 затвердив висновок щодо визначення способу участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] (а.с.28-29) Встановлено наступний порядок спілкування матері із сином: засобами телефонного та інших засобів зв`язку через мережу інтернет, спілкування має відбуватися за згодою дитини, спільний відпочинок у період літніх та зимових канікул за домовленістю з батьком та за згодою дитини, за умови: задовільного стану здоров`я дитини; попередження батька за добу про можливість спілкування з дитиною шляхом направлення йому смс-повідомлення; повідомлення батька про місце перебування дитини; обов`язкового повернення дитини батьку в обумовлений час; дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, установлених для дітей даного віку. Оскільки наявними у справі доказами підтверджено наявність конфліктних відносин між сторонами, вчинення перешкод відповідачу у спілкуванні з сином, які почалися ще наприкінці 2021 року, тобто до виїзду відповідача за межі України, що підтверджується інформацією УПП в Чернігівській області від 02.01.2025 (а.с.97), намагання матері знайти контакт з дитиною через шкільного вчителя, оскільки батько ігнорував телефонні дзвінки матері (а.с.87-а -96), а тому суд вважає, що вимоги позивача за зустрічним позовом підлягають задоволенню у спосіб, зазначений позивачем у позовній заяві з урахуванням висновку органу опіки та піклування. Також, позивачем за зустрічним позовом надано докази про понесення витрат на правничу допомогу. Так, право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачу за зустрічним позовом правничу допомогу надавав адвокат Кушнеренко Є.Ю. на підставі договору № 394 про надання правової допомоги від 23.12.2024 та ордеру серії СВ № 1112557 (а.с. 99, 103). Згідно квитанції до прибуткового ордера № 394 від 23.12.2024 Дорошенко Г. І. за надання правової допомоги за договором № 394 від 23.12.2024 сплатила адвокату Кушнеренку Є.Ю. 30000 грн. (а.с. 101). Нормами частини другої статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною третьою статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Враховуючи викладене, проаналізувавши детальний опис наданих адвокатом позивачу послуг, час, витрачений на їх надання, враховуючи складність справи, що така розглядається в порядку загального позовного провадження, наявність сталої судової практики в такій категорії справ, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в даній справі в сумі 10000 (десять тисяч) грн. Також, оскільки судом задоволено зустрічний позов, то з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути у відшкодування витрат по сплаті судового збору 1211 грн. 20 коп. Оскільки судом задоволено вимогу [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на його користь на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , а тому витрати по сплаті судового збору за цю вимогу мають бути покладені на [PERSON] , які необхідно стягнути на користь держави. Враховуючи викладене,

Outcome: partial