Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №63 від 19.09.2013 року складений Панютинською селищною радою м. Лозова, Харківської області та [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №66 від 22.10.2014 року складений виконавчим комітетом Панютинської селищної ради м. Лозова, Харківської області; встановити опіку над малолітніми [PERSON] та [PERSON] , призначивши [PERSON] опікуном над ними; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 заробітку (доходу) але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати подання позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування вимог позивачкою вказано, що за час сумісного проживання її сина [PERSON] з [PERSON] у них народилося двоє дітей, [PERSON] та [PERSON] , які на даний час перебувають на утриманні позивачки. Відповідачка [PERSON] останні шість місяців з дітьми не проживає, не спілкується, не надає матеріальної допомоги, не займається їх вихованням. Вихованням дітей на даний час займається позивачка, між нею та онуками склалися доброзичливі стосунки, її син [PERSON] з ними не проживає, оскільки відбуває покарання у вигляді позбавлення волі згідно вироку суду. Відповідачка по справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно дітей, тому позивачка звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду провадження у справі було відкрито у порядку загального позовного провадження, сторонам надано час для подання заяв по суті та надано час органу опіки і піклування для підготовки висновків. Представником відповідачки-адвокатом Соколовою Р.І. до суду було надано відзив на позовну заяву, у якому остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування зазначає, що у вересні 2024 року позивачка запропонувала відповідачці щоб діти [PERSON] та [PERSON] пожили у неї, оскільки вона буде виїжджати до Польщі та таким чином хотіла побути з дітьми. Відповідачка проти цього не заперечувала. У цей час [PERSON] допомогала їй коштами, спілкувалася з дітьми, вони приходили до неї додому щоб поспілкуватися з ще однією дитиною відповідачки сином [PERSON] , [INFO] . З жовтня 2024 року позивачка заборонила відповідачці спілкуватися з дітьми, влаштовувала сварки при них, відповідачка з метою уникнення нанесення травм дітям, уникала спілкування з позивачкою. Згідно характеристик з КЗ "Панютинський ліцей" діти [PERSON] та [PERSON] добре навчаються, фізично розвинені, відповідально відносяться до навчання, що свідчить про те, що їх мати [PERSON] належним чином виконувала свої батьківські обов`язки щодо виховання дітей. Також представник зазначає, що у висновку органу опіки та піклування вказано, що [PERSON] зловживає алкогольними напоями, однак доказів даного факту надано не було, оскільки це було встановлено лише зі слів позивачки, якій всі повірили. Представник вказує, що відповідачка протягом 11 років сама виховувала та утримувала дітей, натомість позивачка не надавала матеріальної допомоги дітям та спілкувалася з ними лише по телефону. В свою чергу, відповідачка бажає щоб всі діти проживали з нею, вона має інтерес щодо участі у вихованні своїх дітей, але позивачка перешкоджає їй у цьому, кожна зустріч сторін закінчується криками та образами зі сторони позивачки. Крім того, позивачка не надала до суду висновку про стан її здоров`я, доказів відсутності судимостей, довідки про матеріальне становище, адже вона є пенсіонером. На думку відповідачки вимога позивачки щодо стягнення з неї аліментів є способом покращення її матеріального стану. Ухвалою суду призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка пояснила, що у той час коли вона була відсутня у країні, знайомі почали їй телефонувати і повідомляти, що діти ходять в брудному одязі, неохайні, голодні. Потім дзвонили зі школи, розшукували дітей, оскільки вони близько місяця не виходили на онлайн заняття. Позивачка зв`язалася з [PERSON] та запитала, що відбувається, на що остання запевнила, що все добре. Після того як позивачка повернулася до країни то пішла до відповідачки додому провідати дітей та побачила, що у будинку брудно, неприємний запах, постільна білизна брудна. Пізніше діти скаржилися позивачці, що їх мати [PERSON] мешкає з чоловіком з яким вони зловживають спиртними напоями, мати не слідкує за ними, вони можуть довго не митися та не виходити на заняття. Позивачка вказує, що з вересня 2024 року діти почали мешкати з нею, з того часу вона повністю займається їх вихованням та утриманням, оскільки [PERSON] не цікавиться дітьми, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зловживає спиртними напоями та не надає матеріальної допомоги на їх утримання. Відповідачка у судовому засіданні від 22.05.2025 року зазначила, що у будинку брудно через те, що її найменший трирічний син [PERSON] робить багато шкоди, все розкидає. Зазначає, що не зловживає спиртними напоями, завжди добре відносилися до дітей, забезпечувала їх належним доглядом. [PERSON] вказує, що позивачка раніше завжди брала онуків до себе на якийсь час і вони завжди поверталися, все було добре, чому зараз стало питання про позбавлення її батьківських прав їй невідомо, оскільки вважає, що належним чином виконує свої батьківські обов`язки. [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник відповідачки заперечувала проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим що до 2025 року відповідачка виховувала дітей сама і на неї ніколи не надходило скарг, що вона не виконує батьківські обов`язки, що підтверджується позитивними характеристиками дітей з закладу освіти де останні навчаються. Представник виконавчого комітету Лозівської міської ради, як органу опіки та піклування у судовому засіданні вказала, що перед тим, як складати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки було зроблено дуже багато роботи з даною сім`єю для визначення чи виконує мати свої батьківські обов`язки. В свою чергу [PERSON] не надала відповідним службам доступу до її помешкання, також остання отримувала соціальні виплати на суму 11 000,00 грн. тому мала змогу належним чином утримувати дітей, але цього не робила. Також представник вказує, що 03.05.2024 року до служби надходили скарги зі школи, що діти не відвідують онлайн заняття. У січні та березні 2025 року [PERSON] була офіційно попереджена про відповідальність по дотриманню прав дітей. Представник зазначає, що [PERSON] взагалі ніяк не йшла на контакт з органом опіки, не зацікавлена у дітях, що свідчить про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків. Представник служби у справах дітей у судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги підтримує. Вказує, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, зловживає алкогольними напоями, матеріально дітей не утримує, хоча отримує на них допомогу від держави. Також представник зазначила, що найменша дитини відповідачки знаходиться у сторонньої особи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що батьками малолітніх [PERSON] та [PERSON] є - [PERSON] та [PERSON] (а.с.12-13). [PERSON] є сином позивачки [PERSON] (а.с.18) та на даний час відбуває покарання в ДУ "Холодногірська виправна колонія (№18)" (а.с.19). Згідно характеристики наданої КЗ "Панютинський ліцей" Лозівської міської ради Харківської області [PERSON] за час навчання в ліцей показала себе здібною ученицею. З вересня 2024 року [PERSON] мешкає з бабусею [PERSON] , дитина забезпечена всіма необхідними речами, виконує домашні завдання. Бабуся [PERSON] спілкується з вчителями, цікавиться успіхами онучки. Мати дівчинки участі у шкільному житті дитини не приймає (а.с.16). Малолітній [PERSON] також навчається у КЗ "Панютинський ліцей" Лозівської міської ради Харківської області, має навчальні досягнення середнього та достатнього рівня. Ярослава виховує мати [PERSON] , останній час дитина мешкає з бабусею [PERSON] , дитина забезпечена всіма необхідними речами, відвідує онлайн-заняття. Мати [PERSON] виходить на контакт за вимогою класного керівника, власної ініціативи не проявляє (а.с.17). Спеціалістами служби у справах дітей міської ради та фахівцем з соціальної роботи Лозівського міського центру соціальних служб було здійснено обстеження умов проживання сім?ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За результатами обстеження було встановлено, що для дітей створені всі належні умови для проживання та розвитку, їх потреби забезпечені у повному обсязі. Між бабусею та онуками добрі стосунки, батько дітей перебуває у місцях позбавлення волі. Мати дітей [PERSON] мешкає окремо, дітьми цікавиться рідко, матеріально та фінансово не підтримує (а.с.11). Виконавчим комітетом Лозівської міської ради Харківської області як органом опіки та піклування було надано до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її малолітніх дітей та про доцільність призначення [PERSON] опікуном над малолітніми дітьми та їх майном (а.с.50-51, 55-58). Статтею 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При дослідженні матеріалів, що були надані позивачкою, судом встановлено факт ухилення відповідачки від виконання батьківських обов"язків, таких як виховання та утримання дітей. Згідно з ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вищезазначене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові по справі №631/2406/15-ц від 13 березня 2019 р. Враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, заслухавши сторони, беручи до уваги те, що [PERSON] неодноразово не з`являлася за викликом у судові засідання, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дітей, з тих підстав, що вона свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по їх вихованню, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкується з ними, не піклується про стан їх здоров`я. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.07.2016 № 760/18209/15-ц та від 14.09.2016 № 216/2914/14-ц). Суд звертає увагу відповідачки на те, що згідно п.1 ч.1 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо його виховання. Крім того, відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України). Згідно з ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивачки в частині стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей. Разом з цим, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в даному випадку стягнення аліментів присуджується з 27.01.2025 року. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки, позивачкою не заявлялась вимога про стягнення судового збору з відповідачки, то суд не вирішує дане питання.

Outcome: approved