Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

25.06.2025 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла заява [PERSON] про усиновлення дитини, в якій заявник просить суд: - оголосити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , усиновлювачем [PERSON] , [INFO] . - внести зміни до актового запису №2 від 10 березня 2010 року складеного Виконавчим комітетом Вільнянської сільської ради Тарутинського району Одеської області про народження [PERSON] , [INFO] , вказавши в ньому батьком дитини « [PERSON] », громадянина України та змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [INFO] », по-батькові дитини залишити без змін. Дату та місце народження дитини залишити без змін. Ухвалою суду від 27.06.2025 року прийнято справу до розгляду та відкрито провадження. В судовому засіданні заявник та його представник адвокат Рева Д.С. підтримали заяву та просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області, як орган опіки та піклування в судовому засіданні пояснила, що через факт притягнення до кримінальної відповідальності заявника орган опіки і піклування не міг надати рекомендацію на здійснення усиновлення, хоча заявник відповідає усім іншим критерія для проведення усиновлення. Вивчивши пояснення заявника та його представника, заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, висновок Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області, як органу опіки та піклування, суд дійшов висновку, що заява про усиновлення підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , є подружжям з 2018 року, проживають у с. Молодіжне, СОГ «Волна» Великодолинської територіальної громади. 28 квітня 2018 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , після реєстрації шлюбу дружина взяла прізвище - [INFO] . Від даного шлюбу у них народилися дитина: [PERSON] , [INFO] . 13 червня 2025 року Великодолинською селищною радою складено висновок про недоцільність усиновлення [PERSON] , [INFO] [PERSON] . Мотивом для ухвалення такого висновку послужило те, що [PERSON] притягався до кримінальної відповідальності. Матір дитини [PERSON] надала письмову заяву про її згоду на усиновлення її дочки [PERSON] . Дитина [PERSON] надала згоду на її усиновлення [PERSON] . Згідно довідки про доходи [PERSON] останній отримує постійний дохід, перебуває на посаді слюсаря-сантехніка 3 розряду КП «ЖКС Фонтанський». Дитина проживає за адресою: [ADDRESS] , умови проживання є задовільними, дитина забезпечена окремим ліжком, столом для навчання, мобільним телефоном та ноутбуком для навчання, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 04.06.2025 року. Будинок належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до висновку про стан здоров`я особи від 02 травня 2025 року, [PERSON] має задовільний стан здоров`я, не перебуває на обліку у психіатра або нарколога, що свідчить про відсутність протипоказань для проведення ним усиновлення. Дитина виховується у сім`ї з 2018 року, коли [PERSON] зареєстрував шлюб із своєю дружиною [PERSON] . З цього часу він виховує дитину як рідну, вона вважає його батьком. Між ними склались теплі сімейні стосунки, а тому він вважає, що усиновлення ним [PERSON] відповідатиме її та його найкращим інтересам. Біологічний батько [PERSON] помер у 2012 році, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, [PERSON] до кримінальної відповідальності притягувався у 1998 році (розбій) та 2001 році(крадіжка), не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Заявник пояснив, що дійсно був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень у 1998 (розбій) та 2001 роках (крадіжка). Він на момент вчинення правопорушення у 1998 році був неповнолітнім, а саме йому було 16 років, а в 2001 році йому було 19 років. Все це стало результатом, що він зв`язався із поганою компанією та потрапив під їх вплив. Всі судимості на сьогоднішній день вже погашені, що свідчить про його виправлення. Із моменту вчинення вищевказаних злочинів вже минуло 24 роки, а з моменту звільнення із місця позбавлення волі - 20 років. Це були помилки його юнацтва. Він цілком усвідомлює їх та після цього став на шлях виправлення. Відтоді він не вчиняв жодних правопорушень, веде законослухняний спосіб життя, є відповідальним громадянином, бере активну участь у суспільному житті та дотримується моральних і етичних норм. Його прагнення усиновити дитину свідчить про його щире бажання створити люблячу родину та забезпечити дитині належні умови для розвитку. Таким чином, вважає, що його минуле не повинно бути перешкодою для усиновлення. Оцінка суду. Так, Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду зробив висновок про те, що припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашено або знято, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків попередньої судимості. Урахування погашеної чи знятої судимості в ході вирішення будь-яких питань, у тому числі й під час характеристики особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим. Наведене узгоджується з висновками Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеними в постановах від 17 вересня 2020 року (справа № 739/1140/18, провадження № 51-1858км20), 20 квітня 2023 року (справа № 206/1127/21, провадження № 51-2218км22), 21 серпня 2024 року (справа № 127/16102/23, провадження № 51-1225км24). Європейський суд з прав людини у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Справи, які стосуються інтересів дітей необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року), зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі безпечне життя і здоровий розвиток дитини). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц вказала, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У Європейській конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року № 69-V, зазначено, що предметом цієї Конвенції є у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. У справах про встановлення опіки над дитиною, суди мають крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановити та надати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: - особисті якості опікуна (моральні якості бабусі як вихователя). - відносини, які існують між опікуном і дитиною (встановлення повного чи часткового виконання обов`язків як опікуна, чи враховуює опікун інтереси дитини, чи є взаєморозуміння між опікуном і дитиною); - можливість створення дитині належних умов для виховання і розвитку (наявність самостійного доходу, належних житлових умов у опікуна); - стан здоров`я дитини (наявність хвороб у дитини, що потребують посиленого догляду); - стан безпеки дитини (можливість створення дитині безпечних умов для життя та розвитку) тощо. У даній справі встановлено, що [PERSON] забезпечує всі побутові потреби [PERSON] , займається її фізичним та духовним розвитком, забезпечує одержання дитиною освіти та розвиток дитини у поза шкільній сфері, забезпечує необхідний перелік медичних заходів для підтримання здоров`я, дає дитині гідний рівень виховання й розвитку. [PERSON] ставиться до [PERSON] позитивно, стосунки у сім`ї хороші, Дитина вважає [PERSON] батьком та хоче носити його прізвище - « [INFO] ». Суд вважає, що сама по собі обставина засудження [PERSON] за кримінальне правопорушення, без урахування інших аргументів, не може бути підставою для відмови у усиновленні дочки його дружини, оскільки при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку. Усі підтверджуючі документи наявні у матеріалах справи. Відтак, перешкод, визначених статтею 212 СК України, для усиновлення [PERSON] дитини [PERSON] судом не встановлено. Відповідно до статей 3, 4, 5,7 Сімейного Кодексу України кожна особа має право на проживання в сім`ї. Сім`я створюється, в тому числі, і на підставі усиновлення. Держава створює пріоритет сімейного виховання дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Відповідно до статті 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Відповідно до частини 1 статті 208 СК України, усиновленою може бути дитина. Згідно з положеннями статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. У відповідності до статті 211 СК України усиновлювачем може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини. Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років. Згідно положеннями статті 217 СК України усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Згода батьків на усиновлення дитини має бути безумовною. Відповідно до частини 1 статті 220 СК України на усиновлення дитини одним із подружжя потрібна письмова згода другого з подружжя, засвідчена нотаріально. Згідно зі статтею 8 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ETS N58), прийнятої 24 квітня 1967 року в Страсбурзі, і яка, відповідно до статті 9 Конституції України, є складовою частиною національного законодавства України, компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише тоді, коли впевниться, що воно здійснюється в інтересах дитини. Кожного разу компетентний орган звертає особливу увагу на те, щоб це усиновлення забезпечило дитині стабільні та гармонійні домашні умови. У відповідності зі статтею 223 СК України особа, яка бажає усиновити дитину, подає до суду заяву про усиновлення. Подання такої заяви через представника не допускається. Заява про усиновлення може бути відкликана до набрання чинності рішенням суду про усиновлення. Відповідно до положень статті 224 СК України суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; особу дитини та стан її здоров`я; ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити. Суд не може відмовити особі в усиновленні на тій підставі, що вона вже має або може народити дитину. Суд, постановляючи рішення про усиновлення неповнолітньої особи, враховує мотиви, на підставі яких особи бажають усиновлення, можливість їхнього спільного проживання, їхній сімейний стан та стан здоров`я, а також інші обставини, що мають істотне значення. При дотриманні всіх умов, встановлених цим Кодексом, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини. Статтею 225 СК України передбачено, що усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення. Відповідно до статі 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. У відповідності з частиною 1 статті 229 СК України особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи. Якщо усиновлюється дитина, яка досягла семи років, то для запису усиновлювача матір`ю, батьком потрібна згода дитини, крім випадку, передбаченого частиною четвертою статті 218 цього Кодексу. Суд задовольняє таку заяву усиновлювача у рішенні про усиновлення, якщо це відповідає інтересам дитини. Згідно з частинами 2, 3, 4 статті 231 СК України якщо усиновлювач записується батьком дитини, відповідно змінюється по батькові дитини. Згідно ст. 233 СК України на підставі рішення суду про усиновлення в актовий запис про народження дитини або повнолітньої особи, складений органами державної реєстрації актів цивільного стану України, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни і видає нове Свідоцтво про народження з урахуванням цих змін. Свідоцтво про народження, що було видане раніше, анулюється. Відповідно до статті 228 СК України, особи, яким у зв`язку з виконанням службових обов`язків доступна інформація щодо усиновлення (перебування осіб, які бажають усиновити дитину, на обліку, пошук ними дитини для усиновлення, подання заяви про усиновлення, розгляд справи про усиновлення, здійснення нагляду за дотриманням прав усиновленої дитини тощо), а також інші особи, яким став відомий факт усиновлення, зобов`язані не розголошувати її, зокрема і тоді, коли усиновлення для самої дитини не є таємним. Відомості про усиновлення видаються судом лише за згодою усиновлювача, крім випадків, коли такі відомості потрібні правоохоронним органам, суду у зв`язку з цивільною справою чи кримінальним провадженням. Таємниця усиновлення забезпечується також відповідно до статей 229-231 цього Кодексу. Особи, які розголосили таємницю усиновлення, несуть відповідальність, встановлену законом. Таким чином, враховуючи вік, стан здоров`я та матеріальне становище усиновлювачів, суд установив, що будь-якої корисливої або іншої зацікавленості в усиновленні з боку заявників немає, їх намір відповідає вимогам законодавства та моральним засадам суспільства, заявники є здоровими особами, мають стійке бажання виховувати та утримувати дитину, усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов життя. Також суд установив, що заявник на обліку нарколога та психіатра не перебуває, веде здоровий спосіб життя, хронічних захворювань та протипоказань щодо усиновлення дитини не має, є працездатною особою, має стабільний дохід, житло та належні житлові умови для проживання дитини. На підставі вищевикладеного суд вважає, що заявник виконав всі умови, встановлені законодавством для усиновлення, він має здібності особи, яка бажає усиновити дитину, може забезпечити стабільні та гармонічні умови для життя дитини, тому є всі підстави для задоволення заяви в повному обсязі. Крім того, суд враховує, що відповідно до положень ч. 1 ст. 229 СК України особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи. Частиною 2 ст. 231 СК України передбачено, що якщо усиновлювач записується батьком дитини, відповідно змінюється по-батькові дитини. Згідно абз. 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за наявності клопотання заявників суд вирішує питання про зміну прізвища, імені та по батькові, дати й місця народження дитини відповідно до статей 229 - 231 СК України. Відповідно до вимог ст. ст. 229, 231, 233 СК України, у зв`язку з усиновленням слід внести зміни в актовий запис про народження дитини до актового запису №2 від 10 березня 2010 року складеного Виконавчим комітетом Вільнянської сільської ради Тарутинського району Одеської області про народження [PERSON] , [INFO] , вказавши в ньому батьком дитини « [PERSON] », громадянина України та змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [INFO] », по-батькові дитини залишити без змін. Дату та місце народження дитини залишити без змін.

Outcome: approved