Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

Описова частина. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач [PERSON] звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до відповідача військової частини [NUMBER] про встановлення факту , що має юридичне значення, в якому просила суд встановити факт перебування її на утриманні рідного брата - [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивувала тим, що з братом [PERSON] та власними доньками тривалий час проживали у домоволодінні, що належало їм на праві спільної часткової власності за адресою [ADDRESS] . Ії дошлюбне прізвище " [PERSON] ". Їх з братом батьки померли - батько, [PERSON] .-[INFO], а мати [PERSON] - [INFO] . Вони з братом проживали однією родиною, мали спільний побут, вели спільне господарство. Оскільки вона є багатодітною матір"ю, доглядала своїх дітей та не працювала. Проте, разом з братом спільно дбали про її дітей , вирішували побутові питання та утримували домоволодіння. Брат власної родини не мав, то вони разом будували майбутнє для її дітей. [PERSON] в їх сім"ї був [PERSON] , який працював без оформлення трудового договору та мав у власності майно, яке здав у оренду. Факт перебування на утриманні брата підтверджує видачею ним доручення на її ім"я про отримання коштів за орендоване майно, а також розпоряджатись його рахунками та грошовими коштами від 12.01.2018 року . Дані про народження її дітей внесені відповідно до ст. 135 СК України, тому що чоловіка, який би утримував дітей не було. Діти були усиновлені чоловіком, з яким вона уклала шлюб, коли брат у 2023 році проходив військову службу захищаючи Батьківщину. Відповідно до сповіщення сім"ї № 88 від 24.11.2023 року солдат [PERSON] , 1993 року народження, водій відділення охорони взводу охорони роти військової частини [NUMBER] під час виконання службових обов"язків 22.11.2023 року зник безвісти внаслідок ворожого наступу біля населеного пункту Авдіївка Покровського району Донецької області. Вказане сповіщення є підствою для подання документів для призначення пенсії (допомоги) і надання пільг в установленому законом порядку. 01 лютого 2024 року вона отримала письмову відповідь від Військової частини [NUMBER] зі змісту якої вбачається, що як сестра зниклого безвісно військовослужбовця, не має законних підстав для отримання належного [PERSON] грошового забезпечення та інших виплат, оскільки не має документів, які б підтверджували перебування на утриманні брата. Ввважає, що для отримання належного брату [PERSON] грошового забезпечення та інших виплат необхідно встановити факт перебування на його утриманні, у зв"язку з чим звертається до суду із даним позовом. Відзиву на позовну заяву відповідач Військова частина [NUMBER] до суду не подавала. Процесуальні дії суду Ухвалою від 24 червня 2025 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою від 22 січня 2025 року витребувано у АТ КБ "Приват Банк "та АТ "ОщадБанк" інформацію про рух коштів на рахунках, відкритих на ім"я [PERSON] . В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали повністю з підстав наведених у ньому. Додатково пояснили суду, що [PERSON] офіційно не був працевлаштованим, проте працював різноробочим, та всі зароблені кошти витрачав на купівлю як їжі так і допомагав сестрі утримувати її дітей. [PERSON] не мала самостійного заробітку, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платникуів податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого( перерахованого) податку та військового збору станом на 25.03.2024 року. Також вказаний факт підтверджується показами свідків, яких просили допитати в судовому засіданні. Представник відповідача скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Мотивувальна частина. Встановлені судом обставини та зміст спірних праовідносин . Заслухавши позивача та її представника адвоката Якимову О.В., свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази у справі судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сесторою, що підтверджується їх свідоцтвами про народження ( а.с.12,13) та відповідно до яких їх батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] 14.10.2023 року уклала шлюб з [PERSON] та при реєстрації шлюбу змінила прізвище на " [PERSON] ". [PERSON] перебуваючи на військовій службі зник безвісти внаслідок ворожого наступу, про що [INFO] направлено сповіщення сім"ї № 88 від 24.11.2023 року. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] пояснили, що [PERSON] та [PERSON] є рідними братом і сестрою, проживали у будинку батьків, які померли. [PERSON] не могла працювати, оскільки займалась доглядом своїх дітей . Брат [PERSON] працював без оформлення трудових відносин. Всі зароблені кошти витрачав на утримання сестри та її дітей. У шлюбі не перебував, дітей власних не мав. Відповідно до акту від 25 березня 2024 року складеного депутатом Великобагачанської об"єднаної територіальної громади Живолуп А.П. в присутності двох свідків встановлено, що [PERSON] ( дошлюбне прізвище [PERSON] ) зареєстрована та проживає в [ADDRESS] постійно, в тому числі до 24.02.2022 року проживала зі своїми трьома малолітніми доньками та братом [PERSON] та вели спільне господарство. [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме перебування на утриманні брата, який при виконанні військового обов"язку зник безвісти. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилалася на необхідність забезпечення її права на отримання належного [PERSON] грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця з посиланням на відповідь військової частини [NUMBER] від 01 лютого 2024 року, у якій їй повідомлено, що вона як сестра зниклого безвісно солдата [PERSON] не має законних підстав для отримання належного йому грошового утримання, оскільки не входить до переліку осіб визначеного абзацом третім пункту шостого статті 9 Закону України " Про соціальний та і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей ". Застосовані норми права. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі- Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Згідно з частиною другою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити (постанова від 28 вересня 2021 року у справа № 761/45721/16-ц, провадження № 14-122цс20). Отже, підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови в позові. Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги зокрема щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмета заявленого позову, наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 450/2875/19, провадження № 61-5051св22. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Встановлено, що між [PERSON] та військовою частиною [NUMBER] Міністерства Оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки військова частина не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги. Так, отримавши сповіщення сім"ї № 88 від 24.11.2023 року про те, що [PERSON] при виконанні службових обов"язків безвісно внаслідок ворожого наступу, [PERSON] звернулась із заявою на адресу військової частини [NUMBER] , в якій проходив військову службу брат щодо виплати грошового забезпечення, отримала повідомлення про те, що грошове забезпечення виплачується членам сім"ї військовослужбовців. До вказаного перліку сестра не відноситьсься. В той же час, вказано, що грошове забезпечення також виплачується сособам, які перебувають на утриманні військовослужбовців. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Такі висновки про застосування норм права викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21. Ці висновки є релевантними для застосування у цій справі. У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також звернула увагу на таке. Відповідно до частини п`ятої статті 188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам. Аналогічне правило закріплено в частині четвертій статті 172 КАС України про те, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, не можуть бути поєднаними в одному провадженні вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, та оскарження рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки ці вимоги підсудні судам різних юрисдикцій. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що є неефективним підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, залежно від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви. Тому Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 виклала висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення щодо фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] , не посилається на прийняття в позасудовому порядку жодних рішень органів державної влади або місцевого самоврядування щодо фактів, які мають юридичне значення, та які б давали підстави вважати що між позивачем та відповідачем існує спір про право та які б підтверджували порушення її права відповідачем військовою частиною. Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (пункт 44 постанови Верховного Суду від 30 квітня 2024 року). Крім того, у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних й допустимих доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 4 ЦПК України), тому суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то зазначити, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві викладає предмет і підставу позову. Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що стверджують позов, зокрема факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення. Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку. Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ від 19 квітня 1994 року у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands), № 288). За встановлених обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до Військової частини [NUMBER] про встановлення факту що має юридичне значення перебування на утриманні) з підстав відсутності порушеного права. Вимога про розподіл судових витрат позивачем не заявлась, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України їх розподіл судом не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed