Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права на самочинно збудований гараж, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 липня 2013 року вона зареєструвала право власності на земельну ділянку площею 0,0106 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5922610100:01:010:0352, яка розташована в [ADDRESS] . Після придбання вищевказаної земельної ділянки позивачем [PERSON] було подане до інспектора державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт будівництво гаражу за адресою: [ADDRESS] . На замовлення позивача Комунальним підприємством «БТІ» Кролевецької міської ради 27 травня 2025 року виготовлено технічний паспорт на гараж, адреса об`єкта [ADDRESS] . Після чого виявилося, що вказане повідомлення не було зареєстроване в реєстрі будівельної діяльності, фактично декларацію про початок будівництва гаражу подано не було, з підстав незалежних від позивача. Згідно матеріалів інвентаризаційної справи, право власності на гараж, який знаходиться по [ADDRESS] , не зареєстровано. Позивач просить суд визнати за нею, [PERSON] , право власності на самочинно збудований гараж літ.А1-1, загальна площа 42,6 кв.м, огорожа літ. №1,2, що розташований за адресою [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, просила розгляд справи проводити без її участі, про що зазначила в позовній заяві (а.с.2). Представник відповідача Кролевецької міської ради надав суду відзив на позовну заяву, за змістом якого при розгляді справи покладається на розсуд суду. Судове засідання просить проводити без участі представника Кролевецької міської ради (а.с.19-20, 28). Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання учасників справи суд вирішив можливим розглянути справу у їх відсутність. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі укладеного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кролевецького районного нотаріального округу Сумської області Солопун М.І., який зареєстровано в реєстрі за № 673, між [PERSON] та представником покупця [PERSON] [PERSON] , позивач набула у власність земельну ділянку, надану згідно цільового призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0106 га, кадастровий номер 5922610100:01:010:0352. Місце розташування земельної ділянки [ADDRESS] (а.с.5-6). З копії витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №6897129 від 26.07.2013 року вбачається, що власником земельної ділянки, кадастровий номер 5922610100:01:010:0352 загальною площею 0,0106 га є позивач [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до копії повідомлення про початок виконання будівельних робіт/ про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт позивачем було повідомлено Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області про початок виконання будівельних робіт, а саме будівництво гаражу за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). На замовлення позивача комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації Кролевецької міської ради була проведена технічна інвентаризація об`єкту нерухомого майна, виготовлено технічний паспорт на гараж по [ADDRESS] (а.с.10-12) та видано довідку №294 від 06 червня 2025 року (а.с.9), з якої вбачається, що у [ADDRESS] , знаходиться гараж літ.А1-1 загальною площею 42,6 кв.м, огорожа №1,2. Право власності на вказаний гараж не зареєстровано. Згідно долучених до матеріалів справи фотокарток вбачається зображення гаражу, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.35-38). Вирішуючи питання про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на самочинне будівництво, слід виходити з наступного. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і визнання права, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч.4 ст.373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва )» визначено, що відповідно до ст.376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво. Пункт 8 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначає, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України) та землекористувачі (стаття 95 ЗК України). Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Положення статті 376 ЦК України визначають поняття самочинного будівництва як забудови на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або будівництво здійснювалося без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. При цьому, ч.5 ст.376 ЦК України встановлює, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Аналогічна позиція викладена в Постанові Пленуму Верховного спеціалізованого суду України п. 16 від 30.03.2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)", а саме: позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Згідно порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461 у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Виходячи з вимог ст. 41 Конституції України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання за [PERSON] права власності на самочинно збудований гараж літ.А1-1, загальною площею 42,6 кв.м, огорожа №1,2, що розташований за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved