Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] 06.05.2025 звернулася до Любешівського районного суду Волинської області, з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 19.09.2019 по 10.10.2022 перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем. В шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Любешівським районним судом Волинської області 15.07.2022 видано судовий наказ про стягнення на користь заявника аліментів на утримання спільної дитини, у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.06.2022 та до досягнення дитиною повноліття. В подальшому, 24.08.2022 за звернення позивачки було відкрито виконавче провадження № 69715746 у Любешівському відділі ДВС у Камінь-Каширському районі Волинської області. Станом на 01.04.2025 відповідно до розрахунку зі сплати аліментів Головного державного виконавця відділу Міщук І. В. заборгованість зі сплати аліментів з боку відповідача [PERSON] становить 116408,48 гривень. Зазначає, що відповідач систематично ухиляється від свого обов`язку, не виплачує аліментів, тому відповідно у нього виникла значна заборгованість. Вказує на те, що спільна дитина подружжя перебуває повністю на утриманні матері. Зокрема, позивачка здійснює оплату харчування дитини протягом відвідування нею закладу дошкільної освіти. З огляду на систематичне невиконання відповідачем [PERSON] обов`язків зі сплати аліментів на утримання спільного сина, вважає, що наявні підстави для нарахування неустойки (пені) за прострочення зобов`язання зі сплати аліментів і її стягнення на користь того з батьків, що утримує дитину. Просить суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у період з червня 2022 року по лютий 2025 року в розмірі 1281042,15 грн (один мільйон двісті вісімдесят одна тисяча сорок дві гривні 15 копійок) та судові витрати з оплати професійної правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн. Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області від 06.05.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження (а.с.23). Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області від 26.06.2025 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.63). Представник відповідача [PERSON] адвокат Жегестовська К. Г. 29.05.2025 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подала до суду відзив на позовну заяву про стягнення неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів, у якому зазначила, що позивач проходив військову службу в ЗСУ з 24.02.2022 по вересень 2024 року. Як вбачається з розрахунку зі сплати аліментів Любешівського ВДВС у Камінь-Каширському районі Волинської області ЗМУ Міністерства юстиції від 16.04.2025 заборгованість зі сплати аліментів відповідача складає 116 408, 48 грн, а отже, законодавець обмежує розмір, який не може перевищувати 100 % заборгованості. Розмір пені (неустойки) законодавець обмежує до 116 408,48 грн та більшим за саму суму заборгованості зі сплати аліментів розмір нарахованої пені бути не може. Вважає, що в діях відповідача не вбачається свідомого умислу в ухиленні від сплати аліментів. Він залучався до виконання бойових завдань військової служби, навіть зв`язок в зоні бойових дій як правило ускладнений, а тому відсутні підстави для нарахування пені за прострочення сплати аліментних платежів за визначений період. Відповідно до відомостей застосунку ДІЯ, у відповідача не відображено взагалі будь-якої інформації щодо відкритих виконавчих проваджень щодо нього. Відповідач надає суду розрахунок неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів в загальному розмірі 116 408,48 грн, згідно з яким пеня (неустойка) з вересня 2024 року (з моменту коли військова служба Відповідача в зоні бойових дій призупинена) - складає 4962,71 грн. Крім того, 28.05.2025 заборгованість відповідача зі сплати аліментів в сумі 116408,48 грн погашена в повному обсязі. В свою чергу, позивачка не вчиняла жодних активних заходів з виконання рішення суду про стягнення аліментів, не подавала скарг на дії державного виконавця та не цікавилась як проходить виконання рішення. При цьому, як вбачається з розрахунку пені із прострочення зі сплати аліментів позивачки, в розрізі помісячної нарахованої пені розмір складає від 200 до 500 відсотків самої заборгованості. Із незрозумілих підстав, в розрахунку пені із прострочення зі сплати аліментів позивачка обрахувала пеню з червня 2022 року по лютий 2025 року та просить стягнути нейстойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 1 281 042,15 грн, що перевищує більше ніж в 10 разів саму суму заборгованості аліментів. Будь-яких обґрунтувань такого нарахування позивачка не надала. На підставі викладеного просять відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів за безпідставністю (а.с.26-45). Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, з підстав, зазначених у ньому, та просила його задовольнити повністю. Представник відповідача в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити, з підстав зазначених у відзиві. \~ \~ \~ \~У призначене судове засідання позивач та відповідач не прибули, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи (а.с.74). Причин своєї неявки не повідомили. \~ \~ \~ \~Враховуючи те, що в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності позивачки та відповідача. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що у спільному подружньому житті у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Із матеріалів справи вбачається, що Любешівським районним судом Волинської області 15.07.2022 видано судовий наказ, яким стягнуто з боржника [PERSON] , [INFO] , на користь заявника [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти\~прожиткових мінімумів\~на дитину\~відповідного віку\~щомісячно, починаючи з 21.06.2022 та до досягнення дитиною повноліття (а.с.13-15). Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 10.10.2022 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.9-11). Згідно із ч.1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. В п. 22 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3 зазначено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішення суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Тож законом передбачено відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки(пені) не за наявності факту виникнення заборгованості, а за ухилення від їх сплати з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. У зв`язку з цим підлягає з`ясуванню, чи дійсно особа свідомо не виконувала зобов`язання або невиконання зумовлено об`єктивними причинами. Під поняттям "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (дія непереборної сили, події тощо). У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з ч. 1 ст. 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. У зв`язку з викладеним Верховний Суд у вказаній постанові уточнив висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 572/1689/16-ц, зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Згідно із частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, N 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27.10.1993) Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що відповідач з 14.03.2022 призваний військовою частиною [NUMBER] по мобілізації у зв`язку з збройною агресією російської федерації проти України. Він проходив військову службу до вересня 2024 року (а.с. 36, 38-40). [PERSON] 21.09.2023 видано посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] (а.с.37). Відповідно до встановлених в судовому засіданні обставин, заборгованість по аліментам виникла у зв`язку із проходженням позивачем служби у військовій частині [NUMBER] та перебуванням в зоні активних бойових дій. Як вбачається з відповіді Любешівського ВДВС у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 18-05/25-6 від 18.05.2025, [PERSON] 26.08.2022 надав головному державному виконавцю декларацію про доходи та майно боржника фізичної особи, де також зазначив місце проходження військової служби. Однак лише з 03.04.2024 головним державним виконавцем вчинено дії, а саме винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку направлено до військової частини [NUMBER] для проведення відрахування, та зобов`язано здійснювати відрахування із суми доходів боржника у відповідності до вимог чинного законодавства. Військова частина дану постанову не отримала, рекомендований лист повернувся до відділу (а.с.72, 73 зворот). Заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 116408,48 грн відповідачем 28.05.2025 повністю сплачена (а.с. 35). Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON] умисно не ухилявся від виконання свого обов`язку. Отже, враховуючи пояснення учасників справи, досліджені письмові доказі, які додані сторонами до матеріалів справи, судом не встановлено наявності вини відповідача у простроченні сплати аліментів, а тому на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, оскільки заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Таким чином у позивача відсутнє право на стягнення неустойки з відповідача, тому у задоволенні позову слід відмовити. У зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави. Окрім того, оскільки в задоволенні позову відмовлено, на підставі ст. 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу покладаються на позивачку.

Outcome: dismissed