Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

ТОВ "Коллект\~Центр"звернулося до суду з позовом, в якому вказує, що 05.10.2021 між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №103362273. Відповідно до умов договору сума (загальний розмір) кредиту становить 10000 грн, проценти за користування кредитом: 2875,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,12 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти. Строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 17.01.2022 укладено договір № 17-01/2022-54 відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит № 103362273. 10.01.2023 укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ "Вердикт Капітал" відступило на користь ТОВ "Коллект Центр" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит №103362273. Таким чином, ТОВ "Коллект Центр" наділено правом вимоги до відповідача. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на 09.01.2024, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 44021,25 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 9500,00 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 33521,25 грн, заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0,00 грн, заборгованість з комісії - 1000,00 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за\~договором про\~споживчий кредит\~№ 103362273\~від 05.10.2021\~у розмірі\~44021,25\~грн та судові витрати, які складаються зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2024 дану справу передано на розгляд судді Ратушняку І.О. Ухвалою суду від 14.02.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 19.03.2024 представником відповідача Грушко Ж.В. подано до суду заяву, у якій вона просить продовжити відповідачу строк на подання відзиву у справі № 145/26624 до 02.04.2024 (включно). 03.04.2024 представником відповідача Грушко Ж.В. подано до суду відзив на позовну заяву, у якому вона просить в задоволенні позовної заяви ТОВ "Коллект Центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит відмовити, посилаючись на те, що сторонами договору факторингу та договору про відступлення права вимоги не було виконано вимоги п. 6.7 розділу 7 договору факторингу № 17-01/2022 від 17.01.2022 та п. 5.5 розділу 5 договору (купівля-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 щодо письмового повідомлення про відступлення прав вимоги відповідача. Враховуючи, позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.07.2014 у справі № 6-14194св14 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а має право на погашення заборгованості первинному кредитору. Таким чином, не виконання сторонами вимог договору факторингу, договору про відступлення права вимоги позбавляє позивача ставити вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості, сформованої з 05.10.2021, яка становить 44021,25грн. Крім цього, відповідно до позиції Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 по справі №444/9519/12 зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. В їхньому випадку строк дії договору закінчився 28.10.2021, що передбачено договором № 103362273 від 05.10.2021. Натомість, після закінчення такого строку позивач не припинив нараховувати проценти за користування кредитом, що свідчить про неправомірність їх нарахування. Тобто, враховуючи встановлений порядок нарахування відсотків, передбачений договором № 103362273 від 05.10.2021 та додатками №1, №2 до нього, а також судову практику, з позовної заяви вбачається порушення такого порядку, тобто необґрунтованість нарахування відсотків, оскільки їх нарахування припиняється після закінчення строку дії договору, визначеного самим Договором. Отже, представником позивача до позову не додано доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та якими підтверджується підставність та правомірність нарахування заборгованості. Крім того, просить вирішити питання розподілу судових витрат. 06.05.2024\~представником позивача\~Мостовенком О.І.\~подано до\~суду пояснення\~у справі,\~відповідно до\~яких останній\~просить позовну\~заяву задоволити\~у повному\~обсязі,\~оскільки,\~відповідач не\~заперечує факт\~укладення договору,\~факт видачі\~кредитних коштів\~та порушень\~своїх зобов`язань.\~Також,\~відповідач не\~надає суду\~доказів,\~які б\~підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості\~та не\~надає жодного\~контррозрахунку заборгованості.\~На противагу\~наданим позивачем\~доказам,\~які підтверджують\~обставини,\~якими позивач\~обґрунтовує обставину\~наявності боргу,\~відповідачем не\~долучено жодного\~належного,\~допустимого,\~достовірного та\~достатнього доказу\~на підтвердження\~тих обставин,\~на які\~він покликається,\~як на\~підставу своїх\~заперечень.\~Зокрема,\~відповідач не\~надав суду\~жодного доказу,\~яким би\~підтверджувався факт\~відсутності у\~нього заборгованості:\~факт повернення\~тіла кредиту,\~сплати відсотків\~за користування\~кредитом та\~сплати пені\~за порушення\~строків повернення\~кредиту.\~Відповідачем також\~взагалі не\~надано альтернативного\~розрахунку боргу.\~Крім того,\~зазначає,\~що наслідками\~неповідомлення боржника\~про відступлення\~права вимоги\~є відповідальність\~нового кредитора\~за ризик\~настання несприятливих\~для нього\~наслідків і\~визнання виконання\~боржником зобов`язання\~первинному кредитору\~належним.\~Неповідомлення боржника\~про заміну\~кредитора не\~тягне за\~собою відмову\~у позові\~новому кредитору,\~а може\~впливати на\~визначення розміру\~боргу перед\~новим кредитором\~у випадку\~проведення виконання\~попередньому або\~ж свідчити\~про прострочення\~кредитора.\~Тобто факт\~неповідомлення боржника\~про уступку\~права вимоги\~новому кредитору\~за умови\~невиконання боржником\~грошового зобов`язання\~не є\~підставою для\~звільнення боржника\~від виконання\~зобов`язань.\~З огляду\~на викладене,\~саме по\~собі неповідомлення\~споживача про\~уступку права\~вимоги,\~не припиняє\~зобов`язань\~сторін за\~кредитним договором\~і не\~може бути\~підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 06 лютого 2018 року, справа № 278/1679/13-ц. 09.04.2025 представником позивача [PERSON] подано до суду клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 09.04.2025 витребувано із АТ КБ "ПриватБанк" інформацію. Рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя № 16 від 30.04.2025 суддю Тиврівського районного суду Вінницької області [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади. Відповідно до ч. 5 ст. 51 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" з дня ухвалення Дисциплінарною палатою рішення про застосування дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади суддя автоматично відстороняється від здійснення правосуддя до ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про його звільнення з посади або скасування рішення Дисциплінарної палати. Зазначена обставина призвела до неможливості розгляду суддею Ратушняком І.О. даної справи. Відповідно до ч. 7 ст. 33 ЦПК України невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач із складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом. 19.06.2025 після проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі мотивованого розпорядження керівника апарату суду від 19.06.2025 № 183/25 "Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи", на виконання рішення зборів суддів Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.06.2025 №2, відповідно до пунктів 2.3.12, 2.3.43, 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 11.11.2024 № 39, та пункту 5.15.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Тиврівському районному суді Вінницької області, у зв`язку з тимчасовим відстороненням головуючого судді Ратушняка І.О. від здійснення правосуддя, дану судову справу передано на розгляд судді Іванцю В.Д. Ухвалою суду від 14.07.2025 справу прийнято до свого провадження суддею Іванцем В.Д. 20.08.2025 до суду надійшла витребувана із АТ КБ "ПриватБанк" інформація. Представник позивача Таран В.А. в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити в повному обсязі. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідно до ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно (12.08.2025 та 25.08.2025) не з`явився, причин неприбуття суду не повідомив, про розгляд справи був належно повідомлений, конверти до суду повернулися із рекомендованими повідомленнями із судовими повістками з позначками «адресат відсутній за вказаною адресою». Причин неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляду у його відсутності не надходило. Представник відповідача Грушко Ж.В. в судове засідання повторно (12.08.2025 та 25.08.2025) не з`явилась, хоча про дату і час судового засідання повідомлена у порядку, встановленому законом. Причин неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляду за її відсутності не надходило. Отже, як установлено судом, відповідач, будучи обізнаними з тим, що Тиврівським районним судом розглядається цивільна справа щодо нього, не використав наданого йому законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та повторно не з`явився у судове засідання, не повідомивши причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи за його відсутності до суду не надсилав. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач та його представник належним чином повідомлялися про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за відсутності відповідача та згідно з ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Судом установлено, що 05.10.2021 між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 103362273 (а.с.5-9). Відповідно до умов договору сума кредиту (загальний розмір) становить 10000 грн у валюті: Українські гривні (п. 1.2), кредит надається строком на 23 днів з 05.10.2021 (строк кредитування) (п.1.3), термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 28.10.2021 (п.1.4), загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 3875,00 грн в грошовому виразі та 17,979.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтована реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у пп. 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтована загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 13875,00 гривень. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтована реальна річна процентна ставка, орієнтована загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладання цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що кредитодавець та позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в п. 1.4 договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені у цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань (п.1.5). Комісія за надання кредиту: 1000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово (п.1.5.1). Проценти за користування кредитом: 2875,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить: 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6). Тип процентної ставки за договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначенні п.п. 2.2, 2.3 цього договору (п.1.7). Договір підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором - R50349, що стверджується довідкою про ідентифікацію (а.с.11) ТОВ "Мілоан"\~умови договору\~виконало,\~надавши відповідачу\~кредит,\~що стверджується\~платіжним дорученням\~№ 33380904\~від 05.10.2021,\~сума переказу\~-\~10000,00\~грн,\~отримувач -\~ [PERSON] ,\~призначення платежу\~-\~кошти згідно\~договору 103362273(а.с.11зворот),\~та витребуваною\~із АТ\~КБ "ПриватБанк"\~від 08.08.2025\~№20.1.0.0.0/7-\~250731/64630-БТ\~інформацією,\~відповідно до\~якої на\~ім`я\~ [PERSON] \~в банку\~емітовано картку\~№ [NUMBER] ,\~додатково банком\~направлено виписку\~по рахунку\~№ [NUMBER] \~за період\~05.10.2021\~-\~15.10.2021,\~яка підтверджує\~зарахування на\~суму 10000,00(а.с.164,165-168). 17.01.2022 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Вердикт Капітал" укладено договір факторингу № 17-01/2022-54 (а.с.16-18), відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 103362273, що також стверджується реєстром боржників до договору факторингу № 17-01/2022-54 від 17.01.2022 (а.с.18зворот-19). 10.01.2023 між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект Центр" укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 (а.с.22-24), відповідно до умов якого ТОВ "Вердикт Капітал" відступило на користь ТОВ "Коллект Центр" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №103362273. Відповідно до реєстру боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 позивач набув прав вимоги до відповідача за договором № 103362273 у розмірі 44021,25 грн, яка складається із: 9500,00 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням, 33521,25 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами, 1000,00 грн - сума заборгованості за нарахованими комісіями (а.с.25-26, 27). Відповідач умови договору не виконував у зв`язку з чим розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором № 103362273 від 05.10.2021, становить 44021,25 грн, з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 9500,00 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги - 15471,25 грн, заборгованість за комісіями - 1000,00 грн, нараховані відсотки згідно з кредитним договором - 18050,00 грн, на підтвердження чого позивач надав відомість про щоденні нарахування та погашення видану ТОВ "Мілоан" (а.с.12зворот-13), розрахунок заборгованості виданий ТОВ "Вердикт Капітал" (а.с.14). До цього часу зобов`язання не виконані. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи положення вказаних статей, ТОВ "Коллект Центр" є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем [PERSON] . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Подані позивачем документи підтверджують укладення [PERSON] договору про споживчий кредит № 103362273 від 05.10.2021 та отримання ним грошових коштів, а наданий представником відповідача відзив не спростовує факт отримання останнім кредиту, при цьому свого розрахунку ні відповідач, ні його представник суду не надали. Водночас, що стосується нарахувань відсотків за договором про споживчий кредит №103362273 від 05.10.2021, суд враховує наступне. У постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 02.10.2020 у справі № 911/19/19 зазначено, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Згідно з умовами договору № 103362273 кредит надано у розмірі 10000 грн, на 23 дні, під 1,25 % процентної ставки (фіксованої) за один день. Як убачається з відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 103362273 (а.с.12зворот-13), із урахуванням пролонгації кредиту, його загальний строк склав: 05.10.2021 - надання кредиту, нарахування комісії за оформлення кредиту; з 06.10.2021 по 28.10.2021 - 23 дні Номінальна відсоткова ставка 1,25 % за один день користування кредитом від 1000,00 грн становить 125,00 грн за день (10000/100 х 1,25). 28.10.2021 - нараховано комісію за пролонгацію кредиту у розмірі 500,00 грн, яка відповідачем цього ж дня сплачена, крім того частково відповідачем сплачено проценти по кредиту у розмірі 775,00 грн та сплачено тіло кредиту у розмірі 500,00 грн. Отже, заборгованість за відсотками становить 2875 грн за 23 дня (125 х 23), залишок заборгованості зі сплаті відсотків з урахуванням їх часткової сплати складає 2100 грн (2875-775); з 29.10.2021 по 04.11.2021 - 7 днів (пролонгація), номінальна відсоткова ставка 1,25 % за один день користування кредитом від 9500 грн (залишок несплаченого тіла кредиту) становить 118,75 грн за день (9500/100 х 1,25). Отже, заборгованість за відсотками за 7 днів становить 831,25 грн (118,75х7), залишок заборгованості зі сплаті відсотків з урахуванням їх часткової сплати складає 2931,25 грн (2100+831,25), із урахуванням волевиявлення позичальника на продовження строку користування кредитом шляхом сплати комісії за пролонгацію кредиту суд дійшов висновку, що зобов`язання між сторонами продовжували діяти, відповідно до умов п. 2.3.1 договору. Оскільки відповідачем сплачено комісію за пролонгацію кредиту у розмірі 500,00 грн, що є 5,00 відсотків поточного залишку кредиту (максимального розміру комісії), що відповідає продовженню строку дії договору на 7 днів, тобто до 04.11.2021, в подальшому підтвердження волевиявлення позичальника на продовження строку користування кредитом шляхом сплати комісії за пролонгацію суду не надано. Ураховуючи наведене, а також розрахунок заборгованості здійснений безпосередньо судом, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню кредит (основний борг) за договором про споживчий кредит № 103362273 у розмірі 9500,00 грн, та проценти за цим же договором позики у розмірі 2931,25 грн, комісія у розмірі 1000 грн, всього 13431,25 грн. Щодо застосування під час розрахунку заборгованості за кредитором п. 1.6. договору, то суд зазначає таке. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Також суд звертає увагу, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 (пункт 6.28)). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 уточнила висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в пункті 123 постанови від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, про те, що з огляду на умови кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у п. 141 зазначеної постанови вказала, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Отже, з урахуванням системного аналізу норм ЦК України, що регулюють правовідносини із надання грошових коштів у позику, та правових висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку, що умови п. 1.6 договору про споживчий кредит, укладеного між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] щодо нарахування процентів включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, за понадстрокове користування позикою, є саме мірою відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у розумінні ст. 625 ЦК України. Водночас, щодо заявленої позовної вимоги в цій частині, а саме щодо стягнення з відповідача процентів, нарахованих за період понадстрокового користування позикою суд звертає увагу на те, що 24.12.2023 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". Зазначеним законом пункт 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" викладено в такій редакції: "У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем". З цих причин позовні вимоги підлягають до задоволення частково, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню кредит (основний борг) за договором про споживчий кредит № 103362273 від 05.10.2021 у розмірі 9500,00 грн, та проценти за цим же договором у розмірі 2931,25 грн, комісія у розмірі 1000,00 грн, всього - 13431,25 грн. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу. Представником відповідача додано до матеріалів справи договір № LE-22 про надання правничої допомоги від 18.03.2024 (а.с.57-58) укладеного між адвокатом Грушко Ж.В. та [PERSON] , інших доказів, які б підтверджували понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу матеріали справи не містять, а тому їх розподіл не вирішується. Вирішуючи питання про розподіл витрат позивача на оплату правничої допомоги в сумі 13000,00 грн, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1-5 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.202 у справі №755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12.10.200 у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вбачається з матеріалів справи позивачем додано до позову договір № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023 укладений між ТОВ "Коллект Центр" та Адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс" (а.с.38зворот-39), прайс-лист АО "Лігал Ассістанс" (а.с.40), заявку на надання юридичної допомоги № 332 від 02.01.02024 (а.с.42), витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024 (а.с.43). Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень статей 77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем ТОВ "Коллект Центр" витрат на професійну правничу допомогу. Одночасно з цим, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним зі складністю справи (справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, має невеликий обсяг досліджуваних доказів та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 6000,00 грн. За таких обставин суд дійшов висновку, що розподілу між сторонами підлягають витрати на правову допомогу позивача в сумі 6000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 923,84 грн (13431,25х3028/44021,25), витрати на правничу допомогу 1830,6 грн (30,51% від 6000 грн), всього стягнути 2754,44 грн. (923,84+1830,6).

Outcome: approved