Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

У серпні 2024 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просив позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05 грудня 2019 року розірвано шлюб між сторонами. Після припинення ведення спільного господарства, діти залишились проживати з позивачем та перебувати на її утриманні, відповідач не бере участь у вихованні дітей, не надає матеріальну допомогу в необхідному обсязі. Після припинення шлюбних відносин відповідач припинив спілкування з позивачем та дітьми. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року та 04 листопада 2021 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей, однак у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів. Таким чином, на думку позивача наявне свідоме та систематичне невиконання відповідачем своїх обов`язків по утриманню та вихованню дітей. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року відкрито загальне позовне провадження. 22.10.2024 до суду надійшов відзив, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначає, що після припинення шлюбних відносин відповідач не припинив спілкування з позивачем та доньками, а лише обмежив спілкування з позивачем, оскільки будь-яке спілкування зводилось до з`ясування відносин, а з доньками відповідач спілкування не припиняв жодним чином. Щодо молодшої доньки [PERSON] , спілкування стало обмеженим через позицію та дії позивача, оскільки мати своїми діями та вчинками забороняла доньці бачитись та спілкуватись з батьком. Проте, відповідач спілкується з донькою телефоном, зустрічається з нею та проводить спільно час. Зауважує, що позивач перешкоджає відповідачу спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, хоча таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Звертає увагу, що наявність між колишнім подружжям спорів не повинно впливати на реалізацію права та на виконання обов`язку щодо батьківського спілкування та виховання дитини. Таким чином, доводи позивача є безпідставними, а надані докази неналежними, оскільки не містять інформацію щодо предмета доказування. 21.07.2025 до суду надійшов висновок Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування. 23.07.2025 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивача про заслуховування думки дитини. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25 липня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про заслуховування думки дитини, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Зауважив, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, оскільки не спілкується з дитиною та матеріально не утримує. Позивач у судовому засіданні підтримала свого представника, просила позов задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав. Додатково звернула увагу, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав через те, що під час спілкування доньки з батьком, останній повідомив дочці, що бабуся була поганою матір`ю, на що дитини відреагувала негативно, оскільки любила бабусю. Таким чином, спілкування батька з дитиною несе негативні наслідки для дитини. Іншою причиною позбавлення відповідача батьківських прав є те, щоб у майбутньому батько не міг претендувати на стягнення з доньки коштів на своє утримання. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову через необґрунтованість та недоведеність позовних вимог. Зауважив, що відповідач спілкується з донькою, матеріально утримує та прагне брати участь у її житті. Відповідач у судовому засіданні підтримав свого представника, додатково повідомив, що позивач чинить відповідачу перешкоди у реалізації права на спілкування та виховання дитини. Також у судовому засіданні заслухано думку дитини [PERSON] , яка повідомила, що наразі не спілкується з батьком, від батька ініціатива спілкування також відсутня. Зазначила, що батько не хоче, щоб його позбавили батьківських прав через те, що батько хоче продовжувати маніпулювати нею. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та їх безпосередньому дослідженні, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилась [INFO] , батьком якої є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05 грудня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року стягнуто щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 червня 2020 року і до досягнення старшою донькою повноліття. Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП №65663884 державного виконавця Солом`янського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Тура А.О., станом на 01 серпня 2023 року заборгованість [PERSON] становить 95809,17 грн, станом на 01 серпня 2024 року становить 83997,11 грн. Згідно з копією розрахункового листка [PERSON] за серпень - жовтень 2023 року ТОВ «Сільпо-Фуд», із заробітної плати утримано 19451,81 грн за виплату аліментів. Відповідачем також надано копії квитанцій до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «Укрпошта» за 2021-2024 роки, відповідно до яких [PERSON] перераховував грошові кошти [PERSON] із призначенням платежу «аліменти». Згідно з копією психолого-педагогічною характеристикою учениці 9-А класу спеціалізованої школи №115 ім. І.І. Огієнка м. Києва [PERSON] від 14 серпня 2024 року №05-03/126, [PERSON] має середній рівень знань програмового матеріалу, з 6 класу навчається за індивідуальною формою навчання, під час розмови з дорослими в [PERSON] не відчувається стану стривоженості, нерішучості і внутрішньої напруги. Вихованням дитини і її розвитком займається мати [PERSON] , вона цікавиться успішністю, віковими особливостями і розвитком [PERSON] , спілкується з класним керівником, вчителями, адміністрацією школи. Батько [PERSON] за весь період навчання доньки заклад не відвідував, не цікавився її успіхами, досягненнями і поведінкою, на батьківських консультаціях присутнім не був. Відповідно до копії характеристики голови правління ОК «Прогрес-житло», [PERSON] проявив себе виключно з позитивного боку, за весь час зарекомендував себе як зразковий громадянин, що підтримує добрі стосунки як у сім`ї, так і в спілкуванні з сусідами. Згідно з копією характеристики ФОП [PERSON] від 15 жовтня 2024 року, [PERSON] працює не повний робочий день в ресторані «Солом`янська Броварня» на посаді кухаря, починаючи з 10 січня 2024 року. За час роботи зарекомендував себе як відповідальний співробітник, націлений на відмінний результат. Відрізняється пунктуальністю, чуйністю, за що має повагу в колективі. Дуже вимогливий до самого себе, має великий обсяг знань за наявною спеціальністю. Непитущий, прогулів немає. За період роботи не має дисциплінарних стягнень, користується заслуженим авторитетом у колективі. Відповідальний, цілеспрямований, працелюбний. За характером спокійний та врівноважений. Відповідно до копії довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин №7646 від 11 жовтня 2024 року ТОВ «Медичний центр» клініка «Медісервіс», [PERSON] на обліку не перебуває. Згідно з висновком Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування від 02 липня 2025 року №108-7440 «Про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] », виходячи з наявних матеріалів справи, враховуючи думку дитини та рішення комісії з питань захисту прав дитини при Солом`янській районній в місті Києві державній адміністрації, Солом`янська районна в місті Кмєві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, також в статті 180 СК України зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх воз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11). Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. У постанові від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 (провадження №61-1344св20) Верховний Суд зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. У постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №461/7387/16-ц (провадження №61-29266св18) Верховний Суд вказав, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17 (провадження №61-13752св19), від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18 (провадження №61-8883св19), від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18 (провадження №61-4014св20), від 11 вересня 2020 року у справі №357/12295/18 (провадження №61-21461св19), від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20 (провадження №61-6807св21). Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі №760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19, від 13 березня 2019 року в справі №631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17. Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як на підставу для позбавлення батьківських прав позивач зазначає про заборгованість зі сплати аліментів. Однак, наявність заборгованості по сплаті аліментів не є свідченням свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини та не є виключною обставиною для позбавлення особи батьківських прав. Оцінюючи вище вказані докази в їх сукупності, суд вважає, що розірвання шлюбу між батьками та проживання дитини з матір`ю не є достатньою підставою для позбавлення батька батьківських прав, оскільки неприязні відносини сторін не звільняють обох батьків від обов`язку в рівній мірі утримувати дитину до досягнення нею повноліття. До того ж, з відповідача на законних підставах стягуються аліменти на утримання доньки, а заборгованість по їх сплаті, як зазначалося вище, не є виключною обставиною для позбавлення особи батьківських прав. Щодо вислухування думки дитини, суд зазначає наступне. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що дитина має бути заслухана, а її думка врахована судом. При цьому, непоодинокими є випадки, коли дитина тривалий час проживала з одним із батьків, а тому її думка може бути спотворена, мати ознаки навіювання одним із батьків, внаслідок чого не може прийматися судом як абсолютна. У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №705/3040/18 (провадження №61-19878св21) зазначено, що озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через вік неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Таким чином, судом не встановлено не лише достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, а й гострої соціальної необхідності у цьому. Позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Суд враховує, що відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з нею сімейних відносин не відповідає інтересам дитини. Таким чином, під час розгляду даної справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які б свідчили про його ухилення від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України, відтак позов задоволенню не підлягає. Проте, суд вважає необхідним, беручи до уваги, що виконання відповідачем батьківських обов`язків зводиться лише до сплати аліментів, попередити його про необхідність змінити своє ставлення до виховання й утримання доньки.

Outcome: dismissed