Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

20 травня 2025 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з відповідним позовом до відповідачки, який підписано його представником адвокатом Кузьміних І.М., що діє на підставі договору №33 про надання правничої допомоги від 10 травня 2025 року. У позові зазначено, що позивач є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] . На час пред`явлення позову відповідачкою скеровано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. Після припинення шлюбних стосунків з відповідачкою, син залишився проживати з ним. Вони проживають в будинку батька позивача по [ADDRESS] . Позивач проходить службу в підрозділах цивільного захисту ГУ ДСНС у Миколаївській області, де характеризується позитивно та отримує стабільний дохід. На підставі зазначеного, просив суд визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з ним. Позивач та його представник адвокат Кузьміних І.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити. Крім того позивач зазначив, що після розірвання шлюбу дитина проживає по дві доби то з ним, то з відповідачкою, оскільки він працює подобово в пожежно-рятувальній частині ГУ ДСНС у Миколаївській області та раз на чотири доби перебуває на чергуванні. Будь-яких спорів з відповідачкою стосовно місця проживання дитини у них не виникало, вони за взаємною згодою вирішують місце та час проживання і перебування дитини. Однак у нього є побоювання, що у майбутньому відповідачка може виїхати з дитиною за межі України без його згоди, у зв`язку з чим він буде обмежений у спілкуванні з нею, тому і звернувся до суду з даним позовом. Відповідачка та її представник адвокат Грінченко І.В. в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнали та не заперечували проти їх задоволення. Крім того відповідачка зазначила, що дійсно їх дитина проживає то з нею та з позивачем, оскільки останній працює подобово та не має можливості постійно перебувати з дитиною. Будь-яких спорів у них з цього приводу не виникало, вони обопільно опікуються дитиною. Також зазначила, що вона проживає у будинку батьків, де для дитини створені всі умови, офіційно працевлаштована, отримує заробітну плату та намірів виїздити за межі України у неї немає. Представник третьої особи Швачко С.В. в судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог позивача, через визнання їх відповідачкою, крім того зазначила, що у обох батьків створені умови для проживання та виховання дитини. Заслухавши пояснення учасників провадження та дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного. Позивач та відповідачка з грудня 2019 року перебували у шлюбі, який рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 05 червня 2025 року було розірвано. Вказане підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Березнегуватським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 21 грудня 2019 року та копією рішення Березнегуватського районного суду від 05 червня 2025 року (а.с.14,50-51). Після розірвання шлюбу відповідачка змінила шлюбне прізвище « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] », що вбачається з копії її паспорту № [NUMBER] , виданого 21 липня 2025 року органом 4819 (а.с.48). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Березнегуватським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 11 серпня 2020 року (а.с.5). Позивач зареєстрований та фактично проживає у будинку батька по [ADDRESS] та разом з ним за вказаною адресою зареєстрований його син [PERSON] , що вбачається з витягів з реєстрації територіальної громади від 05 вересня та 20 грудня 2023 року та витягу з Державного реєстру речових прав від 24 листопада 2023 року (а.с.16-19). Позивач є учасником бойових дій та на даний час проходить службу на посаді пожежного-рятувальника 9 державної пожежно-рятувальної частини 3 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС в Миколаївській області, де характеризується позитивно. Вказане підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] , виданого 30 травня 2024 року, копією довідки від 12 травня 2025 року та копією службової характеристики від 09 травня 2025 року (а.с.20-22). Згідно висновку Служби у справах дітей Березнегуватської селищної ради від 17 червня 2025 року вважається доцільним визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] по [ADDRESS] . Вказаний висновок мотивований тим, що відповідачка не заперечувала проти визначення місця проживання дитини разом з батьком, при тому, що за місцем її проживання також створені всі умови для проживання та виховання дитини, а позивач побоюється, що матір може вивезти дитину за кордон без його згоди (а.с.36). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини , сім`ї, свого народу та Батьківщини . Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Тобто спір про визначення місця проживання малолітньої дитини вирішується судом лише у тому випадку, коли батьки не дійшли згоди щодо цього. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Крім того, частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Також ч.1 ст.4 вказаного Кодексу передбачає, що лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів особа може звернутися до суду. Так з матеріалів справи вбачається, що як позивачем так і відповідачкою створено належні матеріально-побутові умови для проживання дитини, вони обидва офіційно працевлаштовані, мають стабільний дохід для утримання дитини, однак в ході судового розгляду встановлено, що до дня розгляду справи по суті між сторонами непорозумінь чи спорів стосовно місця проживання дитини не виникало, дитина проживає то з матір`ю то з батьком за їх взаємною домовленістю, місце проживання дитини зареєстроване за місцем проживання батька, а тому спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини на час розгляду справи судом не вбачається, в зв`язку з чим позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed