Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , просить надати дозвіл на зміну прізвища дитини [PERSON] , [INFO] на « [PERSON] ». Позов мотивовано тим, що у шлюбі із відповідачем народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Позивачка 11.10.2024 зареєструвала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . У її теперішнього чоловіка склались прекрасні відносини з дочкою від першого шлюбу. [PERSON] називає його татом, а свого біологічного тата на ім`я - [PERSON] . Зазначає, що з теперішнім чоловіком та дочкою проживає спільно більше 3-х років. Колишній чоловіка спочатку не заперечив на зміну прізвища доньки, проте, пізніше відмовився надати таку згоду. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.04.2025 суд постановив відкрити провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 20.06.2025 суд постановив закрити підготовче судове засідання та призначити справу до судового розгляду. [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у ньому. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, про поважність причин неможливості прибуття його в судове засідання не повідомив. Тому, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд постановив проводити заочний розгляд справи. Розглянувши справу суд дослідив такі докази та встановив такі обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.08.2018, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.11.2020 у справі №607/16186/20 (а.с. 13). У цьому шлюбі [INFO] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого 11.09.2019 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Тернопільській області, актовий запис № 1975, (а.с. 9). Позивачка 11.10.2024 зареєструвала шлюб із [PERSON] , у зв`язку із чим змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 11). Відповідно до акту обстеження житлових умов від 02.05.2025, довідки ДП «Наш дім 2» ПП «Наш дім», у квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] без реєстрації. Відповідно до характеристики Тернопільського ЗДО (Ясла-садок) №26 Тернопільської міської ради на дитину [PERSON] від 02.05.2025 №39 вихованням дитини займається мама [PERSON] . Біологічний батько [PERSON] не цікавиться навчанням та вихованням дитини, до навчального закладу не приходив. Допитані свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що вихованням доньки [PERSON] займається виключно мама [PERSON] . Біологічний батько [PERSON] дитиною не цікавиться. Водночас із теперішнім чоловіком [PERSON] у [PERSON] склалися хороші відносини, вона називає його татом. Заслухавши учасників, дослідивши та оцінивши докази, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. У статтею 51 Конституції України, частині другій, третій статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина відповідно до статті 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року має право на збереження індивідуальності. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН та ратифікованою Україною 27 січня 1991 року, що є основним документом, який визначає правові стандарти у сфері захисту прав дітей, зазначено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку у атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним з основних засобів ідентифікації дитини є її ім`я, яке надається дитині при народженні і складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Відповідно до статті 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Частинами третьою, п`ятою статті 148 СК України передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Тлумачення частини п`ятої статті 148 СК України, здійснене у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 759/3363/16 (провадження № 61-18385св18), дозволяє зробити висновок, що при вирішенні спору між батьками щодо зміни прізвища дитини беруться до уваги різні обставини, які мають свідчити про те, що зміна прізвища дитини відповідає її інтересам. До них належить: виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини; інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища дитини її інтересам. Тобто інтереси дитини є пріоритетними і визначальними для вирішення спору щодо зміни прізвища дитини. При вирішенні справи про зміну прізвища дитини необхідно також враховувати стосунки, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо. Якщо той із батьків, хто має спільне з дитиною прізвище і проживає окремо від дитини, зберігає з нею близькі стосунки і продовжує брати участь у її вихованні, то не є доцільним сприяти відчуженню між батьком і дитиною, зокрема, шляхом зміни прізвища. Постанова Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі № 759/5739/18 (провадження № 759/5739/18) та постанова Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 599/596/17 (провадження № 61-26873св18), містять висновки про те, що позивач має довести належними і допустимими доказами факт свідомого та умисного непіклування відповідача про фізичний, духовний розвиток їх дитини, а також те, що зміна прізвища дитини на прізвище матері буде відповідати найкращим інтересам дитини. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] проживає із матір`ю та її теперішнім чоловіком, у яких прізвище « [PERSON] ». При цьому, із досліджених характеристик і довідок та показань свідків вбачається, що матір займається вихованням доньки, а біологічний батько бере обмежену участь у спілкуванні із нею. Таким чином, зважаючи на те, що дочка позивачки проживає разом із нею та її вітчимом, їх прізвище « [INFO] », суд вважає, що через різні прізвища у дитини можуть виникнути психологічні складнощі у випадку, коли її прізвище буде відрізнятись від прізвища матері, у спілкуванні з однолітками та при самоідентифікації в суспільстві. Тому, на думку суду, зміна прізвища дитини [PERSON] , [INFO] із « [PERSON] » на « [INFO] » відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, сприятиме її психологічній стійкості та гармонійному розвитку. Отже, суд дійшов висновку що позов слід задовольнити. Враховуючи задоволення позову, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп.

Outcome: approved