Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

Фірма «Т.М.М.» - товариство з обмеженою відповідальністю звернулася суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за надання житлово-комунальних та інших послуг, з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що Фірма «Т.М.М.» - товариство з обмеженою відповідальністю є експлуатуючою організацією і надає житлово-комунальні та інші послуги у будинку за адресою: [ADDRESS] , згідно з актом готовності об`єкта до експлуатації від 01.10.20214. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . 01.06.2016 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання комунальних послуг, послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, та інших послуг №220ж/Лом71д-16, відповідно до умов якого виконавець надає споживачеві послуги обумовлені договором, а споживач забезпечує своєчасну оплату таких послуг за встановленим розміром (тарифом), у строки та на умовах, передбачених договором. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за період з березня 2018 року по грудень 2024 року останній має заборгованість у розмірі 44735,93 грн. Також відповідач має сплатити пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання по сплаті за житлово-комунальні послуги у розмірі 99434,06 грн., нараховані на суму заборгованості за надані послуги, інфляційні втрати у розмірі 44177,15 грн. та 3% річних у розмірі 9809,91 грн. Просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надані послуги з урахуванням пені, 3% річних та інфляційних втрат, та судовий збір. 25.03.2025 постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Фірма «Т.М.М.» - товариство з обмеженою відповідальністю є експлуатуючою організацією і надає житлово-комунальні та інші послуги у будинку за адресою: [ADDRESS] , згідно з актом готовності об`єкта до експлуатації від 01.10.20214. Власником квартири [ADDRESS] , є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 28.12.2015 № [NUMBER] та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.12.2015 №51008027. 01.06.2016 між Фірмою «Т.М.М.» - товариство з обмеженою відповідальністю та [PERSON] укладено договір про надання комунальних послуг, послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, та інших послуг №220ж/Лом71д-16. Предметом вказаного договору, відповідно до п. 1.1. договору є надання виконавцем споживачеві послуг обумовлених даним договором у житловому будинку за адресою [ADDRESS] , в якому знаходиться приміщення споживача, а саме квартира [ADDRESS] , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим розміром, у строки та на умовах передбачених цим договором. Пунктом 2.2.1. зазначеного договору встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений цим договором строк. Згідно п. 3.1. договору споживач сплачує спожиті послуги на підставі рахунку на оплату, який є одночасно актом виконаних послуг не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунком. Пункт 4.1.2. договору передбачає, що споживач несе відповідальність за несвоєчасне внесення платежів за послуги шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Вказаний договір є чинним, недійсним в установленому законодавством порядку не визнаний. З 17.07.2015 тариф становив 13,66 грн. за 1 кв.м загальної площі нежитлових приміщень за місяць (в тому числі прибуток та ПДВ); з 01.06.2024 тариф становив 15,93 грн. за 1 кв.м загальної площі нежитлових приміщень за місяць (в тому числі прибуток та ПДВ). З метою дотримання діючого законодавства та забезпечення належної експлуатації та утримання будинку і майна за адресою: [ADDRESS] , позивач уклав відповідні договори з підрядними організаціями. Відповідно до розрахунку заборгованості за адресою: [ADDRESS] , за період з березня 2018 року по грудень 2024 року утворилась заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 44735,93 грн.. Відповідно до розрахунку пені, індексу інфляції та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором №220ж/Лом71д-16 від 01.06.2016 за період з 21.04.2018 по 06.03.2025 нарахована пеня у розмірі 99434,06 грн., інфляційні втрати у розмірі 44177,15 грн. та 3% річних у розмірі 9809,91 грн. За цей період відповідач надані послуги оплачував не в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з п. 10 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного перепланування спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Суд відзначає, що співвласники квартири у багатоквартирному будинку повинні усвідомлювати, що набуття права власності на квартиру покладає на них обов`язок утримувати своє майно та оплачувати відповідну отриману послугу. Відповідачем не було надано доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, у тому числі відповідач відповідно до порядку, передбаченому ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не відмовився від надання позивачем послуг, внаслідок чого виникла підстава для звільнення від їх оплати. На підтвердження заборгованості Фірма «Т.М.М.» - ТОВ надала відповідні рахунки. Отже, відповідач як споживач вказаних послуг та власник майна має обов`язок оплатити позивачу їх вартість. Водночас, судом встановлено, що свої обов`язки щодо оплати отриманих житлово-комунальних послуг відповідач виконував неналежним чином, що призвело до виникнення заборгованості. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані комунальні послуги за період за період з березня 2018 року по грудень 2024 року останній має заборгованість у розмірі 44735,93 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідача за період з 21.04.2018 по 06.03.2025 інфляційних втрат у розмірі 44177,15 грн. та 3% річних у розмірі 9809,91 грн., нарахованих на суму заборгованості з наданих послуг, суд відзначає наступне. На спірні правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Як вказано у постанові Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 296/7213/15 (провадження № 61-10125св21) суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. Суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022 до 29.12.2023. Отже нараховані на цю суму заборгованості пеня, 3% річних та інфляційні втрати за період з 24.02.2022 до 29.12.2023, стягненню не підлягають, оскільки їх нарахування є безпідставним. Таким чином, 3% річних та інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості, підлягають стягненню за період з 21.04.2018 по 23.02.2022 в сумі 5097,90 грн. та 13297,32 грн., відповідно, та за період з 30.12.2023 по 06.03.2025 в сумі 1 568,58грн. та в сумі 6 273,16 грн., відповідно. Таким чином, загальний розмір 3% річних становить 6666,48 грн. та інфляційних втрат - 19570, 48 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача за період з 21.04.2018 по 06.03.2025 пені у розмірі 99434,06 грн., нарахованої на суму заборгованості з наданих послуг, суд відзначає наступне. Як вже було зазначено вище, нарахована на суму заборгованості пеня за період з 24.02.2022 до 29.12.2023, стягненню не підлягає, оскільки її нарахування є безпідставним. Також суд звертає увагу, що відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 99434,06 грн., що перевищує 100% загальної суми боргу у розмірі 44735,93 грн. Пунктом 4.1.2. договору №220ж/Лом71д-16 від 01.06.2016 передбачено, що споживач несе відповідальність за несвоєчасне внесення платежів за послуги шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що суперечить абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до розрахунку пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором №220ж/Лом71д-16 від 01.06.2016, наданого позивачем, позивач нарахував її у розмірі 99434,06 грн., використовуючи в своїх розрахунках подвійну облікову ставку НБУ, яка за період з 2018 року по 2025 рік є вищою, ніж встановлена абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Іншого розрахунку до суду не надано, а тому з урахуванням вищезазначеного та обґрунтування позовних вимог, суд не вбачає стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 99434,06 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (35,82%) у розмірі 1084,63 грн., у зв`язку з їх документальним підтвердженням.

Outcome: partial