Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у сумі 64\~036, 38 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 21.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 32339-01/2024. 20.06.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 20062024, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача у розмірі 27\~000 грн. Також 28.02.2024 між ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено Договір позики №79713544. 14.06.2021 між «ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №14/06/2021, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача у розмірі 19 036, 38 грн. Крім цього 07.02.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] укладено кредитний договір № 07032-02/2024. 29.07.2024 між «ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 29072024, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача у розмірі 18\~000 грн. Позивач указує, що за відповідними договорами факторингу він набув право вимоги за усіма трьома кредитними договорами, а тому, оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання щодо погашення кредитів та сплати відсотків за наведеними кредитними договорами не виконує, у нього виникла заборгованість за кредитами, що порушує права позивача, у зв`язку із чим позивач просить стягнути із відповідача на свою користь заборгованість в загальному розмірі 64 036 гривень 38 копійок. Позовні вимоги обґрунтовує ст. ст. 526, 527, 530, 610, 611, 625, 1048, 1050, 1054, 1082 ЦКУ. Посилаючись на наведене, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 05 грудня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в справі, постановлено розгляд справи проводити без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; перше судове засідання призначено на 10 годину 30 хвилин 05 лютого 2025 року. 27 грудня 2024 року до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Яреська Тараса Віталійовича про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 30 грудня 2024 року представник відповідача подав відзив на позов, у якому просив у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відмовити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ньому. 31 грудня 2024 року представник позивача подав відповідь на відзив, у якому просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що обставини, на які посилається представник відповідача у відзиві на позовну заяву, як на підстави для відмови у задоволені позовних вимог, є не обґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій, викладених у Постановах ВСУ, а отже є такими, що не підлягають задоволенню, та не повинні братися судом до уваги. 03 січня 2025 року представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, у яких, як і у відзиві на позов, просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі. Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 05 лютого 2025 року клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Яреська Тараса Віталійовича про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін задоволено, здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін в цій цивільній справі до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 25 березня 2025 року представник відповідача подав заяву про долучення пояснень у справі, в яких просив позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» щодо стягнення заборгованості з [PERSON] задовольнити частково, стягнувши з останнього на користь позивача у цій справі заборгованість у загальному розмірі 7 896, 08 грн, що складається із заборгованості: за Договором про надання фінансового кредиту № 32339-01/2024 від 21.01.2024 року 6 518, 58 грн (6 280 грн. залишок заборгованості за тілом кредиту та 238, 58 грн залишок заборгованості за процентами); за Договором про надання фінансового кредиту № 07032-02/2024 від 07.02.2024 року 1 377, 50 грн (1 342, 75 грн залишок заборгованості за тілом кредиту; 34, 75 грн залишок заборгованості за процентами); у задоволенні решти позовних вимог відмовити. До вказаної заяви також додав контр-розрахунки за договором № 32339-01/2024 від 21.06.2024, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] , а також за договором № 07032-02/2024 від 07.02.2024, укладеним між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов такого висновку. Встановлено, що 21.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 32339-01/2024. Відповідно до умов цього договору останній отримав кредит у сумі 8 800 грн строком на 120 днів, відповідач також взяв на себе зобов`язання повернути кредит до 19 травня 2024 року та сплачувати проценти у розмірі 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу. Також установлено, що 20.06.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 20062024, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги до боржників, у тому числі і до відповідача [PERSON] у сумі 27\~000 грн. Крім цього, 07.02.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 07032-02/2024, за умовами якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» надало відповідачу кредит в сумі 8 000 гривень строком на 100 днів, відповідач також взяв на себе зобов`язання повернути кредит до 16 травня 2024 року та сплачувати проценти у розмірі 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу. 29.07.2024 між «ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 29072024, до останнього перейшло право вимоги до боржників, у тому числі і до відповідача [PERSON] у сумі 18\~000 грн Судом установлено, що свої зобов`язання за вказаними вище кредитними договорами установи виконали у повному обсязі, оскільки видали [PERSON] вказані у договорах кредитні кошти. Також установлено, що відповідач не виконує свої зобов`язання перед позивачем за вказаними двома кредитними договорами, в яких позивач набув право вимоги від кредиторів. З наданих позивачем на підтвердження своїх вимог розрахунків заборгованості вбачається, що відповідач має заборгованість: - за договором № 32339-01/2024 від 21 січня 2024 року за період з 20 червня 2021 року по 31 жовтня 2024 року на загальну суму 27 000 гривень 00 копійок, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 8 000 гривень і заборгованість за відсотками 19 000 гривень; -\~за договором № 07032-02/2024 від 07 лютого 2024 року за період з 29 липня 2024 року по 31 жовтня 2024 року на загальну суму 18 000 гривень 00 копійок, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 8 000 гривень і заборгованість за відсотками 10 000 гривень. Відповідно до ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно\~до\~цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно висловленої Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року в справі № 6-979цс15 правової позиції «...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку\~погашення кредиту взагалі». Відповідач не здійснював свого зобов`язання зі сплати кредитних заборгованостей і на рахунки Первісних кредиторів, які вказані у кредитному договорі. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим\~для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором ст. 612 Цивільного кодексу. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зі змісту ст. 526 ЦК України вбачається, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача спростувати розмір існуючої заборгованості. Відповідач [PERSON] на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості надав альтернативний розрахунок, який спростовує поданий стягувачем розрахунок. Так, представник відповідача адвокат Яресько Т.В. провів контр-розрахунок заборгованості за Кредитними договорами № 32339-01/2024 від 21 січня 2024 року та № 07032-02/2024 від 07 лютого 2024 року, з яких вбачається, що, враховуючи нарахування процентів за обліковою ставкою НБУ та часткову сплату заборгованості за Кредитними договорами, яка відображена в розрахунках заборгованості, наданих Позивачем, залишок заборгованості складає: за Договором про надання фінансового кредиту № 32339-01/2024 від 21.01.2024 року 6 518, 58 грн (6 280 грн залишок заборгованості за тілом кредиту; 238, 58 грн залишок заборгованості за процентами за ставкою 0,04 % в день); за Договором про надання фінансового кредиту № 07032-02/2024 від 07.02.2024 року 1 377, 50 грн (1 342, 75 грн залишок заборгованості за тілом кредиту; 34, 75 грн залишок заборгованості за процентами за ставкою 0,04 % в день). Таким чином, загальний розмір заборгованості, який визнається відповідачем, становить 7 896, 08 грн. Приписами ч. ч. 1, 3 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») регламентовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається з умов Кредитних договорів, дані договори регулюються Законом України «Про споживче кредитування». 22.11.2023 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023 року. Даним Законом серед іншого були внесені зміни в Закон України «Про споживче кредитування». Так, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено частиною 5: «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%». Частиною 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Пункт 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. У той же час, перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 р. №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24.12.2023 року, а Кредитні договори було укладено 21.01.2024 року та 07.02.2024 року відповідно, тобто після набрання чинності цим Законом, то проценти повинні бути нараховані у розмірі, що не перевищує 1 % в день. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 22.11.2023 р. №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону. Водночас, Первісні кредитори не привели умови Кредитних договорів до відповідності Закону України «Про споживче кредитування» в частині нарахування процентів та нараховували їх за денною процентною ставкою 2,50 % в день, що суперечить вищенаведеним нормам чинного законодавства. Разом з тим, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, умови Кредитних договорів, які враховують денну процентну ставку з перевищенням 1 % в день, є нікчемними. Пункти п. п.1.4.1., а також Додаток № 1 кожного із кредитних договорів, є нікчемними в силу приписів ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Як уже зазначалося вище, приписами частини 1, 3 статті 1054 Цивільного кодексу України регламентовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З урахуванням нікчемності пунктів кредитних договорів, якими денна процентна ставка встановлена з порушеннями Закону України «Про споживче кредитування», процентна ставка є неузгодженою. Відтак суд уважає, що проценти повинні бути на рівні облікової ставки Національного банку України за відповідний період. З інформації, опублікованої на офіційному сайті Національного банку України, слідує, що в 2023-2024 році розмір облікової ставки (% річних) становив: з 15.12.2023 року по 14.03.2024 року 15,0 % (0,04 % в день; формула 15,0/365); з 15.03.2024 року по 25.04.2024 року 14,5 %; (0,04 % в день; формула 14,5/365); з 26.04.2024 року по 13.06.2024 року 13,5 % (0,04 % в день; формула 13,5/365). Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що контр-розрахунок заборгованості представника відповідача адвоката Яресько Т.В. за Кредитними договорами № 32339-01/2024 від 21 січня 2024 року та № 07032-02/2024 від 07 лютого 2024 року розрахований відповідно до вимог Закону, тому з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» необхідно стягнути заборгованість у сумі 7 896, 08 грн, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Щодо позовних вимог за Договором позики № 79713544 від 28.02.2024 року, то суд зазначає таке. Судом установлено, що договір позики, право вимоги за яким нібито було набуто позивачем, датовано 28.02.2024, тоді як Договір факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено 14.06.2021, тобто більше ніж за два з половиною роки до укладення безпосередньо самого Кредитного договору. Відтак, суд уважає, що 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] не існувало жодних правовідносин, оскільки станом на дату укладення Договору факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не було кредитором відповідача, відповідно права вимоги до такого ще не існувало, тому воно не могло бути передано до позивача у цій справі ТОВ «ФК «ЄАПБ». Договором факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021 передбачено, що боржники позичальники клієнта, яким клієнт надав позику, тобто які мають зобов`язання перед Клієнтом згідно з Договорами Позики, щодо внесення основної суми боргу (кредиту), плати за кредитом (плати за процентною ставкою), проценти за порушення грошових зобов`язань, а також будь-які представники Боржника, повірені, правонаступники, поручителі, інші особи, що взяли на себе обов`язок виконати (повністю або частково) зобов`язання щодо сплати заборгованості замість Боржника. За змістом п. 1.1. Договору факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021 за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб-боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнт, що зайвий раз підтверджує неможливість передачі за Договором факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021 прав вимоги за кредитними договорами, що будуть укладені в майбутньому. Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно з ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Суд звертає увагу, що передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке існувало на момент передачі прав новому кредитору. Передати право вимоги за кредитним договором, який не укладений на момент укладення договору факторингу, неможливо. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 24.04.2018 року у справі № 914/868/17, відступлення майбутніх вимог можливе тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Суд констатує, що на час укладення такого договору сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). За таких обставин, суд доходить переконання, що передати право вимоги за зобов`язанням, яке взагалі не існувало на момент укладення Договору факторингу, неможливо, а тому право вимоги за Договором позики до [PERSON] . Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуто не було, відтак останнє не набуло прав нового кредитора за Договором позики № 79713544 від 28.02.2024, а отже не має права пред`являти свої вимоги до відповідача. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд доходить переконання, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договорами про надання грошових коштів № 32339-01/2024 від 21 січня 2024 року та № 07032-02/2024 від 07 лютого 2024 року у загальному розмірі 7 896, 08 грн. Відповідно до ч. 1 ст.\~141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім цього, згідно з п. 3 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судові витрати покладаються, у разі часткового задоволення позову, на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з урахуванням наведених обставин та положень закону, витрати на сплату судового збору, які повинен сплатити відповідач позивачу, становлять 373, 35 грн (3 028, 40 грн * 12,33%), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial