Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації за різницю у вартості майна. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 03 жовтня 2009 року [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу 24 вересня 2021 року придбали земельну ділянку кадастровий номер - 1225081500:05:007:0008; опис об`єкта - площа (га): 0.11; цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за позивачем зареєстровано право власності на транспортний засіб - марки «Volkswagen Transporter», VIN: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , 2006 року випуску, тип кузова: пасажирський-в, придбаний 30 листопада 2017 року. Середня ринкова вартість вказаного транспортного засобу на території Дніпропетровської області складає 280\~000 гривень 00 копійок. Приймаючи до уваги вищезазначене, перебуваючи у шлюбі в період з 03 жовтня 2009 року позивач та відповідач, набули у спільну сумісну власність майно, а саме: земельну ділянку площею 0.11 га, кадастровий номер: 1225081500:05:007:0008 та транспортний засіб транспортний засіб - марки «Volkswagen Transporter», VIN: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . 16 грудня 2024 року представник позивача адвокат Коломоєць С. В. надав до суду заяву про збільшення позовних вимог від 15 грудня 2024 року, згідно якої позивач збільшила свої вимоги в частині стягнення з відповідача грошової компенсації за різницю у вартості рухомого майна зі 140\~000 гривень до 161\~164 гривні 08 копійок, яка ухвалою суду від 19 грудня 2024 року була прийнята до розгляду. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого він не згоден з позовними вимогами позивача та вважає, що розумним та доцільним буде залишити автомобіль марки «Volkswagen Transporter», VIN: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , 2006 року випуску у власності позивача, оскільки автомобіль зареєстрований на неї та стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію за різницю y вартості рухомого майна у сумі 161 164 гривні 08 копійок. Накопичень грошових коштів він не має, щомісяця сплачує аліменти на утримання їх з позивачем неповнолітніх дітей. Щодо розподілу земельної ділянки заперечень не має. Представник позивача адвокат Коломоєць С. В. надав до суду відповідь на відзив, згідно якого вважає, що викладена правова позиція та її обґрунтування, не відповідають нормам матеріального права. Зазначає, що оскільки майно набуте за час шлюбу, тому є спільним майном, яке належить подружжю в рівних частках по 1/2 частині. Позивач просить припинити своє право спільної сумісної власності на 1/2 частину такого майна. Щодо стягнення грошової компенсації на користь відповідача, то таке твердження незрозуміле, оскільки транспортний засіб безпосередньо перебуває у його особистому володінні та користуванні. Таким чином, позивач фактично позбавлена права володіння, користування та розпорядження автомобілем, оскільки він не перебуває у її володінні. 09 січня 2025 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , згідно якого він просить стягнути на його користь грошову компенсацію за різницю у вартості рухомого майна - автомобіля марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2006 року, номерний знак [NUMBER] в розмірі 161\~164 гривні 08 копійок, залишивши автомобіль у власності відповідача за зустрічним позовом. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на ті ж обставини, які були викладені у відзиві на первісний позов. Представник позивача адвокат Коломоєць С. В. надав до суду відзив на зустрічну позовну заяву, згідно якого вважає, що правова позиція викладена в зустрічному позові та її обґрунтування, не находять свого підтвердження, та суперечать нормам матеріального права. З врахуванням, письмових доказів наявних в матеріалах справи, зустрічна позовна заява, не підлягає задоволенню, а тому позивачу за зустрічним позовом, необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Про дату та час розгляду справи була належним чином повідомлена. Причини неявки суду не повідомила. [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про дату та час розгляду справи був належним чином повідомлений. Причини неявки суду не повідомив. Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19/22653-25-Вих від 20 березня 2025 року [PERSON] виїхав за межі України через пункт пропуску «Красноїльськ» 23 листопада 2023 року (а.с. 112, т.2). Представник позивача адвокат Коломоєць С. В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. В обґрунтування своїх доводів, посилався на обставини, що викладені в позовній заяві та пояснив, що автомобілем на даний час володіє та користується відповідач [PERSON] , який виїхав на цьому автомобілі за межі території України, а позивач [PERSON] не має можливості користуватись ним. Також зазначив, що відповідач не бажає повертати автомобіль на територію України, саме тому позивач хоче отримати грошову компенсацію за це майно, залишивши його у власності відвідача, як постійного користувача. Представник відповідача адвокат Березовська Л. В. в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Не заперечувала проти поділу земельної ділянки, але заперечувала проти стягнення грошової компенсації за різницю у вартості 1/2 частини автомобіля. Пояснила, що відповідач не проти повернути транспортний засіб позивачу, оскільки автомобіль зараз знаходиться за межами України. Просить стягнути з позивача на користь відповідача вартість частини автомобіля, оскільки [PERSON] готовий повернути автомобіль взамін на отримання вартості його частини. Представник відповідача за зустрічним позовом адвокат Коломоєць С. В. в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом не визнав в повному обсязі. Проти зустрічного позову заперечував. Суд, заслухавши пояснення\~представників сторін, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що спірні правовідносини сторін регулюються положеннями Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України. Також судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 03 жовтня 2009 року, який був зареєстрований Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 843 (а.с.230, т.2). Шлюб між сторонами був розірваний рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 22 березня 2024 року, яке набрало законної сили 23 квітня 2024 року (а.с.231-234, т.2). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 352728750 від 01 листопада 2023 року, за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24 вересня 2021 року зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 0,11 га, кадастровий номер 1225081500:05:007:0008, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 12-13, т. 1). 24 вересня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Брундій А. О. було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,11 га, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Земельна ділянка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1225081500:05:007:0008, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно казаного договору відповідач за первісним позовом - [PERSON] набув у власність вищезазначену земельну ділянку за згодою дружини [PERSON] (а.с. 154-156, т. 1). Відповідно до листа Головного сервісного центру МВС №31/1326А3-14553-2024 від 17 травня 2024 року, актуальним власником автомобіля марки «Volkswagen Transporter», 1896 куб.см., 2006 року випуску, № куз. [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , станом на 15 травня 2024 року є [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу № 1242/2017/730200 від 30 листопада 2017 року, який був укладений в ТСЦ 1242. Видано свідоцтво серії [NUMBER] про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 121-122, т. 1). Згідно Висновку експерта № 2349-24 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у цивільній справі №201/14633/23 від 11 листопада 2024 року та додатків до нього, ринкова вартість автомобіля марки «Volkswagen Transporter», 2006 року випуску, VIN-код - [NUMBER] , тип кузова пасажирський, номерний знак [NUMBER] , на дату оцінки складає 322\~328 гривень 16 копійок (а.с. 168-183, т. 1). Згідно ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду від 02 серпня 2023 року у справі № 2-7539/08 зроблено висновок про те, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). У випадку множинності об`єктів майна, що перебуває у спільній власності сторін, суду належить розглянути можливість здійснити поділ майна таким чином, щоб не зобов`язувати сторону сплачувати компенсацію. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18 (провадженням № 61-1539св19), від 09 червня 2021 року у справі № 537/5528/16 (провадження № 61-11253св20). У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року за № 711/2302/18 зроблено висновок: «Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя». Відповідно до ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 ЦК України). Частиною другою\~статті 364 ЦК України\~визначено, що якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, зокрема у разі неподільності речі (відповідно до частини другої\~статті 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до частини третьої\~статті 358 ЦК України\~кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно із частиною другою\~статті 183 ЦК України\~неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Таким чином, оскільки судом встановлено, що спірне майно: земельна ділянка та автомобіль, були придбані сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі, тому таке майно є спільним сумісним майном подружжя. Отже додатково визнавати таке майно спільним сумісним рішенням суду немає необхідності у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги за первісним позовом задоволенню не підлягають. Верховний Суд в постанові від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22) зробив висновок про те, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (постанова Верховного Суду від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22)). Верховний Суд ураховує, що суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)). Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту. Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)). Суд вважає, що оскільки за законом презюмується, що частки в спільному сумісному майні подружжя є рівними, тому суд вважає, що оскільки сторони не довели суду наявність підстав для висновку про нерівність їх часток, а значить позовні вимоги про визнання права на частину спірного майна за кожним із сторін підлягають задоволенню. Вимога позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом на її користь грошової компенсації, що складає частину вартості спірного автомобіля, також підлягає задоволенню, оскільки таке майно перебуває у фактичному користуванні [PERSON] , який виїхав на автомобілі за межі України без згоди іншого співвласника [PERSON] , не повернув автомобіль титульному власнику на час розгляду спору, як не вчинив і інші дії, які б свідчили про наявність його бажання в позасудовому порядку вирішити спір щодо автомобіля, а позивач за зустрічним позовом має право на частину такого майна, яке є неподільною річчю. Стосовно розміру грошової компенсації суд зазначає, що відповідно до Висновку експерта № 2349-24 від 11 листопада 2024 року, ринкова вартість автомобіля марки «Volkswagen Transporter», 2006 року випуску, VIN-код - [NUMBER] , тип кузова пасажирський, номерний знак [NUMBER] , на дату оцінки складає 322\~328 гривень 16 копійок. Відповідачем за первісним позовом не спростовано таку вартість спірного автомобіля. Більше того, він погоджується з такою оцінкою автомобіля, оскільки просить в зустрічному позові стягнути з титульного власника таку ж суму за частину автомобіля, що вказує на його згоду з оцінкою. Власного документа або інші докази про оцінку спірного майна [PERSON] суду не надано. З огляду на викладене, суд вважає, що з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя підлягає стягненню 1/2 частина вартості спірного автомобіля, що складає 161\~164 гривні 08 копійок з одночасним припиненням права власності [PERSON] на частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER] , VIN: [NUMBER] . Вирішуючи зустрічний позов суд зазначає, що вимоги за ним є взаємовиключним за первісним позовом. Позивач за зустрічним позовом вказує, що у зв`язку з тим, що автомобіль зареєстрований на позивача за первісним позовом, то у разі задоволення первісного позову він не матиме змоги продати автомобіль і сплатити [PERSON] грошові кошти в рахунок грошової компенсації за різницю вартості рухомого майна, а також взагалі не матиме змоги їм розпорядитись. Проте, суд не приймає такі твердження позивача за зустрічним позовом, оскільки позивач за первісним позовом в своїй заяві про збільшення позовних вимог щодо неподільної речі просить суд, у порядку поділу неподільної речі виділити у власність [PERSON] спірний автомобіль, припинивши своє право спільної сумісної власності на 1/2 частини, стягнувши з [PERSON] на її користь, грошову компенсацію за вказану частину і такі вимоги задоволені судом. Суд не приймає твердження представника позивача за зустрічним позовом - адвоката Березовської Л. В. щодо готовності [PERSON] повернути автомобіль [PERSON] , оскільки згідно інформації Головного\~центру обробки\~спеціальної інформації\~Державної прикордонної\~служби України\~№ 19/22653-25-Вих\~від 20\~березня 2025\~року [PERSON] \~виїхав за\~межі України\~через пункт\~пропуску «Красноїльськ»\~23\~листопада 2023\~року на\~транспортному засобі\~з номерним\~знаком[NUMBER] , тобто на спірному автомобілі. Також, представником не надано доказів про існування наміру повернути транспортний засіб в Україну та вирішити в цій частині спір в позасудовому порядку. Таким чином,\~аналізуючи викладене,\~суд приходить\~до висновку,\~що вимоги\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про поділ\~спільного майна\~подружжя та\~стягнення грошової\~компенсації за\~різницю у\~вартості майна є обґрунтованими та у відповідності до ст.ст.\~611,\~615 ЦК України\~підлягають частковому задоволенню, оскільки вимоги про визнання набутого за час шлюбу майна спільним сумісним майном подружжя задоволенню не підлягають. З огляду\~на викладене,\~зустрічний позов\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про поділ\~спільного майна\~подружжя та\~стягнення грошової\~компенсації за\~різницю у\~вартості майна є безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає, в тому числі з підстав задоволення первісного позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином,\~у зв`язку\~із задоволенням\~позовних вимог,\~з відповідача\~підлягає стягненню\~на користь\~позивача судовий\~збір у\~розмірі 4\~034 гривні 04 копійки, сплачений нею під час звернення з позовом до суду пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, у зв`язку з відмовою в задоволенні зустрічного позову судові витрати по зустрічному позову слід покласти на позивача по зустрічному позову.

Outcome: partial