Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-14 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог 22.05.2025 адвокат Бачинський О.М. в інтересах ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф» через систему «Електронний суд» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. \~ \~ \~ \~ Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 14.12.2019 ТзОВ «Лінеура Україна» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір №336374 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти (сума позики) в розмірі 3 500 грн., а позичальник зобов`язався повернути позику та проценти за користування нею, однак не виконав своїх зобов`язань належним чином. Право вимоги за цим договором позики перейшло спочатку до ТзОВ «Сіроко Фінанс» (на підставі договору факторингу №015-220221 від 22.02.2021), а потім - до ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф» (на підставі договору факторингу №20240205/1 від 05.02.2024). Заборгованість відповідача за договором позики становить 13\~647,59 грн., з них: 3 500 грн. - сума позики, 7 980 грн. - проценти за користування позикою, 2\~167,59 грн. - інфляційні втрати. Позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також покласти на нього судові витрати. ІІ.Стислий \~ \~ \~ \~виклад позиції відповідача Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. III.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу Ухвалою суду від 27.05.2025 позовну заяву залишено без руху. 09.06.2025 позивач усунув недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 09.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Позовні матеріали направлялися відповідачу за зареєстрованим місцем його проживання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання (включив його в текст позовної заяви) про розгляд справи за його відсутності, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Процесуальні перешкоди для розгляду справи за відсутності учасників судового процесу відсутні. Враховуючи наявність умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд здійснив заочний розгляд справи та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). ІV.Фактичні обставини справи 14.12.2019 ТзОВ «Лінеура Україна» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір №336374 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту (а.с. 9-12), відповідно до якого (пункт 1.1) позикодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 3\~500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Основні умови кредитування згідно цього договору позики: - сума позики - 3 500 грн. (п. 1.1); - строк позики - 30 днів (п. 1.2); - акційна процентна ставка - 1,33 % від суми позики за кожен день користування позикою у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 цього договору (п. 1.3.1); - стандартна процентна ставка - 1,90 % від суми позики за кожний день користування позикою (п. 1.3.2).; - у разі прострочення виконання зобов`язань за договором більше ніж на 3 (три) календарні дні позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцеві процент за користування позикою у розмірі стандартної процентної ставки від суми позики за кожен день користування позикою, починаючи з першого дня користування позикою у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 цього Договору (п. 3.4.2); - з 4 (четвертого) дня прострочення заборгованості позикодавець визнає заборгованість за позикою проблемною, розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, таке нарахування здійснюється до дня повернення позики, але не більше ніж до 90-го дня прострочення (п. 3.4.3); - дата повернення позики - 13.01.2020 (графік платежів до кредитного договору). 14.12.2019 ТзОВ «Лінеура Україна» надало (перерахувало) [PERSON] грошові кошти в сумі 3 500 грн. (довідка №8-2602 від 26.02.2024, а.с. 32). 22.02.2021 ТзОВ «Лінеура Україна» (клієнт) та ТзОВ «Сіроко Фінанс» (фактор) уклали договір факторингу №015-220221 (а.с. 15-20), на підставі якого до фактора перейшло право вимоги за кредитним договором №336374 від 14.12.2019 (платіжна інструкція кредитового переказу коштів №11 від 23.02.2021, а.с. 14, витяг з реєстру прав вимоги від 22.02.2021, а.с. 29-30). 05.02.2024 ТзОВ «Сіроко Фінанс» (клієнт) та ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф» (фактор) уклали договір факторингу №20240205/1 (а.с. 21-27), на підставі якого до фактора перейшло право вимоги за кредитним договором №336374 від 14.12.2019 (платіжна інструкція №406 від 06.02.2024, а.с. 28, витяг з реєстру прав вимоги від 22.02.2021, а.с. 31). За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 13\~647,59 грн., з них: 3 500 грн. - тіло кредиту, 7\~980 грн. - проценти за користування позикою (1\~995 грн. - строкові проценти, 5\~985 грн. - понадстрокові проценти), 2\~167,59 грн. - інфляційні втрати (деталізований розрахунок заборгованості, а.с. 48). Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач не подав. V.Мотиви суду та застосоване законодавство Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків. ТзОВ «Лінеура Україна» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали в електронному вигляді договір про надання коштів у позику №336374 від 14.12.2019, який за своєю правовою природою є кредитним договором. Спірні правовідносини виникли у сфері споживчого кредитування. На підставі цього договору відповідач отримав кредит в сумі 3 500 грн., взяв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користуванням ним, однак не виконав їх. В подальшому право вимоги за кредитним договором по ланцюгу правочинів факторингу перейшло від ТзОВ «Лінеура Україна» до ТзОВ «Сіроко Фінанс», а потім - до ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф». В зв`язку з цим у ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф» виникло право вимагати від [PERSON] повернення тіла кредиту в розмірі 3 500 грн. та сплати процентів за користування кредитом. Визначаючи розмір заборгованості за процентами, суд виходить з таких міркувань. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (такий правовий висновок викладений в п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12). За обставинами справи, погодженим строком кредитування є строк 30 днів (п. 1.2 кредитного договору). Обставини продовження чи пролонгації строку кредитування позивачем не обґрунтовувалися (ч. 1 ст. 81 ЦПК України) та судом не встановлені. Відтак, суд вважає, що позивач вправі нараховувати проценти за користування кредитом лише за період погодженого строку кредитування. Отже, за розрахунком суду, сума процентів за користування кредитом, сплати яких позивач вправі вимагати, становить 1\~995 грн. (3 500 грн. (тіло кредиту) х 1,9 % (стандартна процентна ставка) х 30 днів (строк кредитування). Оскільки відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань, то в даному випадку підлягає застосуванню саме стандартна, а не акційна процентна ставка (п. 3.4.2 кредитного договору). Суд відхиляє розрахунок заборгованості позивача, оскільки з нього вбачається, що проценти нараховувалися поза межами строку кредитування, чого законом не передбачено. Суд також не приймає посилання позивача на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України. Врахувавши правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 (п.п. 115-116, 128), та здійснивши тлумачення умов кредитного договору, суд дійшов висновку про те, що, передбачаючи можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, сторони не мали на увазі встановлення такого нарахування як міри відповідальності згідно ст. 625 ЦК України, а визначили його саме як плату за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»), що законом не передбачено. Такий висновок опосередковано підтверджується і тим, що сам позивач нараховує проценти саме за «користування кредитом», а не як відповідальність за порушення зобов`язання. Визначаючи розмір заборгованості за інфляційними втратами, суд виходить з таких міркувань. Позивач нарахував інфляційні втрати за період з січня 2020 року по лютий 2022 року (загальний індекс інфляції за цей період становить 1,18881), виходячи з бази нарахування в розмірі 11\~480 грн. З врахуванням попередніх висновків про розмір заборгованості за кредитним договором суд не погоджується з розрахунком позивача. За розрахунком суду, сума інфляційних втрат, сплати яких позивач вправі вимагати, становить 1\~037,51 грн. (5\~495 грн. (тіло кредиту + проценти) х 1,18881 - 5\~495 грн.). Отже, позовні вимоги про стягнення тіла кредиту в розмірі 3\~500 грн., процентів за користування кредитом в розмірі 1 995 грн. та інфляційний втрат в розмірі 1\~037,51 грн. слід задовольнити. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. VI.Судові витрати Щодо судового збору Враховуючи результат вирішення спору,

Outcome: partial