Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про збільшення розмірів аліментів на неповнолітню дитину. В позовній заяві позивач просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] ( [INFO] ), на користь [PERSON] ( [INFO] ) на утримання неповнолітнього сина [PERSON] ( [INFO] ), визначивши розмір аліментів у розмірі однієї чверті від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] відповідно. Свої вимоги мотивує тим, що судовим Наказом Ірпінського міського суду Київської області від 17 червня 2022 року, за заявою Позивача про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини - [PERSON] ( [INFO] ), з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви 07 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] відповідно. Зазначила, що на вказану суму щомісячних аліментів в 1598,00 грн. утримувати неповнолітнього 17 років - нереально. З часу ухвалення Наказу Ірпінським міським судом Київської області - 17 червня 2022 року про стягнення аліментів розмір витрат на утримання неповнолітнього значно зросли. З огляду на те, що Позивач з сином проживають в найманому житлі, неповнолітній навчається в Ліцеї з підвищеною фізичною підготовкою, додатково має місце погіршення матеріального становища Позивача: додаткові, систематичні витрати зимові одяг та взуття неповнолітньому сину, систематичне лікування в стоматолога/ортодонта та інше. Є необхідність в додаткових, систематичних витратах на освітні послуги, внески у фонд Ліцею та розвиток неповнолітнього Позивачем. При цьому Позивач не перебуває у новому шлюбі, не покращився й матеріальний стан, є всі підстави вважати про обгрунтованість змін розміру аліментів, що отримуються на [PERSON] . Натомість, у Відповідача матеріальне становище змінилось (покращилось), скільки він стримує значний дохід, як військовослужбовець. Позивач звертає увагу суду, що Відповідач добровільно брати участь в утриманні спільної неповнолітньої дитини - [PERSON] , не бажає, участі у вихованні не бере, а самостійно утримувати у Позивача не має матеріальної можливості, тому Позивач змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 25 лютого 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 09.04.2025 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про зупинення провадження в якому вказав, що прибути в судове засідання не має можливості оскільки його мобілізовано на військову службу при військовій частині [NUMBER] , протягом останнього року перебуває у постійних відрядженнях у різних районах ведення бойових дій. За місцем своєї реєстрації не перебуває та не має можливості отримувати кореспонденцію. Зазначив, що позовної заяви не отримував , тому не може надати обґрунтований відзив. Вказав, що проти збільшення розміру аліментів він заперечує. У зв`язку з цим просив зупинити провадження у справі до припинення його перебування у складі Збройних Сил України. 01.05.2025 року від позивача [PERSON] надійшло заперечення на клопотання про зупинення провадження, де вказала, що не погоджується з клопотанням відповідача. Вказала, що довідкою від 26.03.2025 № 499 що надана до клопотання вказує, що відповідач перебуває на військовій службі при військовій частині [NUMBER] із 13.12.2023 по теперішній час. Військова частина [NUMBER] знаходиться в [ADDRESS] . Вказала, що довідка не підтверджує наявності підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені законодавством. Також Відповідач не надав наказ по особовому складу. Вважає, що клопотання про зупинення провадження є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 29 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Через канцелярію суду подала заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що судовим Наказом Ірпінського міського суду Київської області від 17 червня 2022 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти аліментів на утримання дитини - [PERSON] ( [INFO] ), у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви 07 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] відповідно. (а.с. 7) Відповідно до довідки №118 від 31.01.2025 року Луганського обласного ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою, встановлено, що [PERSON] зарахований до Луганського обласного ліцею з 19.07.2023 року з терміном навчання 2 роки. (а.с. 14) Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 04.02.2025 року встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїм сином [PERSON] на підставі договору оренди. (а.с. 37) Відповідно до наданих позивачем квитанцій встановлено, що дитина систематично отримує лікування в стоматолога/ортодонта, також здійснюються постійні витрати на новий одяг та розвиток. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч. 1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Позивач, як одержувач, довела свої вимоги щодо необхідності зміни способу стягнення аліментів і суд з нею погоджувався, зокрема, що розмір, присуджених до стягнення аліментів, на даний час є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Враховуючи, що відповідач є працездатною людиною, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення саме гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язковість обох батьків, що приймають дитину, імперативну норму про зміни у стягненні аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги обґрунтовуються на положеннях Сімейного кодексу України, що відносяться до інтересів дітей, їх рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, не виключати її матеріального становища та визначення вказаного виклику способу та розміру стягнення аліментів призведе до утримання прав дітей на утримання від батька відповідно до положення Закону. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Таким чином, враховуючи, матеріальне становище сторін, а також те, що раніше визначений судом розмір аліментів не є достатнім для забезпечення належного утримання дитини її гармонійного розвитку, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та змінити розмір аліментів, визначений судовим наказом Ірпінського міського суду Київської області від 17 червня 2022 року. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивач звільнений від сплати судових витрат, то згідно зіст. 141 ЦПК Україниз відповідача в дохід держави підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору. На підставі ст.ст. 180, 181, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 81, 133, 137, 141, 200, 206, 247, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

Outcome: approved