Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 01 квітня 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 01.06.2024 було укладено Кредитний договір (оферти) № 01.06.2024-100001410 за яким відповідачу на умовах строковості, платності і поворотності шляхом перерахування на рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача [NUMBER], був наданий кредит у розмірі 16 000,00 грн, строком на 140 днів. Процентна ставка - фіксована незмінна у розмірі 1% за 1 день. Також передбачено комісію - пов`язану з наданням кредиту: 20% від суми кредиту, яка дорівнює 3 200,00 грн. Неустойка 160 грн нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. Пропозиція про укладення кредитного договору відповідачем [PERSON] підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором, Товариство є абонентом системи BankID Національного банку, під час укладення кредитного договору позичальник пройшов ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку, тому вважав, що під час ідентифікації позичальника з документів, створених на матеріальних носіях та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення особи. Кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 16 000 грн. строком на 140 днів, позичальником отримано кредитні кошти у розмірі 16 000 грн. на реквізити електронного платіжного засобу споживача [NUMBER]. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату подачі позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 45 563,62 грн., що складається з: 16 000,00 грн - основний борг; 20 160,00 грн - проценти, 1 883,62 - комісії; 7 520,00 грн - неустойка. Тому позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 01.06.2024-100001410 від 01.06.2024 у розмірі 45 563,62 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. 29.04.2025 представник відповідача - адвокат Беціан М. О. подала відзив на позов, у якому представником відповідача зазначено, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий кредит» відповідач не визнає, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач вважає, що позивачем не доведено факту укладання кредитного договору № 01.06.2024-100001410 від 01.06.2024. Відповідач заперечує підписання будь-яких документів одноразовим ідентифікатором отримання коштів від ТОВ «Споживчий центр». З доданих до позову документів вбачається, що жоден з них не був укладений (підписаний) відповідачем. Позивачем додано квитанцію LIQPAY від 01.06.2024 про електронний переказ коштів за кредитним договором № 01.06.2024-100001410, за змістом якої «Швидкий кредит» перерахував на невстановлений банківський рахунок кошти в сумі 16 000,00 грн, номер рахунку отримувача та його ПІБ, РНОКПП не відображено, тому не можливо ідентифікувати відповідача, як власника банківської картки та отримувача цих коштів за вказаним документом. Платником вказаний «Швидкий кредит», проте не відомо, яким чином даний платник відноситься до ТОВ «Споживчий центр». На квитанції відбиток печатки АТ КБ «ПриватБанк». Однак в матеріалах справи відсутні докази щодо наявності зобов`язальних відносин між ТОВ «Споживчий центр» та АТ КБ «ПриватБанк», згідно яких позивач доручив АТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок коштів за договором № 01.06.2024-100001410. Надана довідка-розрахунок складена позивачем і не містить жодного підтвердження реальності господарської операції. Крім того, позивачем не надано сам кредитний договір, а надано лише скрин-шот із сайту з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) та заяву від 01.06.2024, зі змісту яких вбачається «для та підписання та укладення договору введіть код з смс, яке було відправлено на ваш фінансовий номер» та кнопка «далі», також на скрин-шоті вказана кнопка «підтверджую укладення кредитного договору». Тобто зі змісту наданого позивачем скрин-шоту кредитного договору вбачається, що він є не укладеним, а перебуває в процесі укладення. Також позивачем не додано доказів які підтверджують зобов`язальні відносини між позивачем та ТОВ « Старт-мобайл», відповідно до яких ТОВ «Старт-мобайл» зобов`язувалось відправляти позичальникам одноразові ідентифікатори. Також позивачем не додано довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором № 01.06.2024-100001410. Можливо дійти висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 01.06.2024-100001410 від 01.06.2024 безпідставні та задоволенню не підлягають. Окрім того відповідач є військовослужбовцем, а тому відсотки за користування кредитом нараховані в порушення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивачем не надано достатніх доказів перерахування коштів відповідачу та доказів укладення кредитного договору, розрахунок заборгованості не оформлений відповідно до чинного законодавства, а нарахування комісії здійснено неправомірно, оскільки такі умови договору є недійсними. На підставі зазначеного просить задоволенні позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості, а також судових витрат відмовити у повному обсязі. 08.05.2025 представник позивача - адвокат Павленко Д. О. через систему «Електронний суд» подав до суду відповідь на відзив, в якій вказав, що кредитний договір між сторонами є укладеним у електронній формі, яка законодавчо прирівнюється письмовій, договір підписувався за допомогою електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Позивачем надано належні докази перерахування коштів відповідачу, нарахована комісія, передбачена умовами договору та пов`язана з наданням послуги перерахування коштів на рахунок позичальника з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу. На підтвердження викладеного надав договір № 4507 про надання послуг в систему LigPay, , довідку про доставку смс-повідомлення, візуальну форму послідовності дій щодо укладення кредитного договору № 01.06.2024-100001410 та картку субконто до вказаного кредитного договору. У зв`язку з вищезезначеним просить позов задовольнити. 22.05.2025 представник відповідача - адвокат Беціан М. О. подала заперечення (на відповідь на відзив) в якій вказала, що доводи наведені позивачем у відповіді на відзив, жодним чином не спростовують, доводи наведені у відзиві на позовну заяву. Позивач не спростував те, що у справі відсутні належні та допустимі докази наявності заборгованості по процентах, комісії та неустойки на суму 29 563,62 грн, період та порядок їх нарахування, тощо. Матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій щодо погашення заборгованості, що би свідчило про визнання ним боргу. Просить у задоволені позовних вимог ТОВ «Споживчий цент» відмовити у повному обсязі. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Хотинського районного суду від 15 квітня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи у судове засідання. 07.05.2025 представник позивача Павленко Д. О. через систему "Електронний суд" надіслав клопотання про витребування доказів від АТ "Універсал Банк", а саме наступну інформацію: на чиє ім`я емітувалась (видавалась) банківська картка № [NUMBER] , на яку було здійснено зарахування коштів 01.06.2024 о 13:33, сума 16000 грн, призначення: Видача за договором № 01.06.2024-100001410; інформацію про рух коштів по банківському рахунку № [NUMBER] за 02.06.2024 Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 13.05.2025 за клопотанням представника позивача- Павленко Д. О., витребувано з Акціонерного товариства «Універсал Банк» наступну інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: на чиє ім`я емітувалась (видавалась) банківська картка № [NUMBER] , на яку було здійснено зарахування коштів 01.06.2024 о 13:33, сума 16000 грн, призначення: Видача за договором № 01.06.2024-100001410; інформацію про рух коштів по банківському рахунку № [NUMBER] за 02.06.2024. На виконання ухвали суду від 13.05.2025 судом 21.05.2025 одержано від АТ "Універсал Банк" інформацію, в якій зазначено, що за наданими даними не вдалося ідентифікувати власника картки. Для надання інформації по суті, просимо зазначити коректний повний номер картки, який складається з 16 цифр. 22.05.2025 представник позивача Павленко Д. О. через систему "Електронний суд" надіслав клопотання про витребування доказів від АТ "Універсал Банк" (ЄДРПОУ: 21133352, адреса: 04082, Україна, місто Київ, вулиця Автозаводська, буд. 54/19, e-mail: contact@universalbank.com.ua), а саме наступну інформацію: на чиє ім`я емітувалась (видавалась) банківська картка № [NUMBER] , на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ); інформацію про рух коштів по банківському рахунку № [NUMBER] за 01.06.2024. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 16.06.2025 у задоволені клопотанням представника позивача- Павленко Д. О. про витребування доказів відмовлено. 25.06.2025 представник позивача Павленко Д. О. через систему "Електронний суд" надіслав клопотання про витребування доказів від АТ "Універсал Банк" (ЄДРПОУ: 21133352, адреса: 04082, Україна, місто Київ, вулиця Автозаводська, буд. 54/19, e-mail: contact@universalbank.com.ua), а саме наступну інформацію: чи емітувалась (видавалась) банківська картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ); інформацію про рух коштів по банківському рахунку № [NUMBER] за 01.06.2024. 01.07.2025 ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області представника позивача Павленко Д. О. про витребування доказів задоволено. 05.08.2025 ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області виправлено описку, допущену в ухвалі про витребування доказів Хотинського районного суду Чернівецької області від 01.07.2025. На виконання ухвали суду від 01.07.2025 судом 07.08.2025 одержано від АТ "Універсал Банк" інформацію, в якій зазначено, що банківська картка № [NUMBER] випущена на ім`я [PERSON] , та виписку по зазначеній банківській картці за 01.06.2024. Представник позивача Павленко Д. О. у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справу без його участі, просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явилась, просила відмовити у задоволені позову повністю. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Суд, беручи до уваги відзив, відповідь на відзив, вивчивши та дослідивши письмові докази, які наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню доданих правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії), Заявки кредитного договору № 01.06.2024-100001410 (кредитної лінії): кредитор ТОВ «Споживчий центр»; позичальник [PERSON] ; сума кредиту 16 000 гривень 00 коп.; строк кредиту 140 календарних днів з дати надання; процентна ставка фіксована у розмірі 1% за 1 день; комісія, пов`язана з наданням кредиту- 20% від суми кредиту, що становить 3 200,00 грн; неустойка: 160,00 грн за кожен день невиконання зобов`язання; реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів за даним та наступним договорами № [NUMBER] (а. с. 13-18). Згідно даних паспорту споживчого кредиту ТОВ «Споживчий центр» тип кредиту: кредитна лінія, сума/ліміт кредиту: 16 000,00 грн., строк кредитування: 140 днів з дати його надання. Процентна ставка: 365% річних, платежі за супровідні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладання договору: комісія 3 200,00 грн., яка нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Загальні витрати за кредитом 19 563,84 грн. Паспорт містить відомості про графік платежів та підписаний одноразовим ідентифікатором А579 (а. с. 19-20). Згідно квитанції LIQPAY, без зазначення номера та дати, 01.06.2024 на картку VISA [NUMBER] переказано АТ КБ «ПриватБанк» кошти 16 000,00 грн. як видача за договором кредиту 01.06.2024-100001410, платник Швидкий кредит, сайт: Sgroshi.com.ua (а. с. 10). Відповідно довідки - розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 01.06.2024-100001410, заборгованість відповідача [PERSON] за даним кредитним договором складає разом 45 563,62 грн, з яких: 16 000,00 грн основний борг; 20 160,00 грн проценти; 1 883,62 грн комісія; 7 520,00 грн неустойка. Проценти по кредиту нараховані за період 01.06.2024 по 18.10.2024 (а. с. 9). З копії Картки субконто договори, контрагенти за період 01.02.2024 - 02.05.2025 містить запис про платіжний ордер 008426110 від 01.06.2024 щодо нарахування Приват Банк Швидкий кредит коштів в розмірі 16 000 грн (а. с. 78-83). На виконання ухвали Хотинського районного суду Чернівецької області від 01.07.2025 про витребування доказів, АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надав інформацію про те, що на ім`я [PERSON] дійсно було емітовано платіжну картку [NUMBER] та відповідно до руху коштів по зазначеній картці, 01.06.2024 о 13:33:55 були надходження грошових коштів у сумі 16 000.00 гривень (а.с. 172-179). Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання зобов`язання щодо кредитної заборгованості, які врегульовані нормами Глави 71 Цивільного кодексу України. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ч. ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. ч. 1, 3, 4, 6, 7, 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною четвертою статті 14 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронна ідентифікація - це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. При цьому ідентифікаційні дані особи - це унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. А сама процедура ідентифікації особи є використанням ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи. Ідентифікаційні дані фізичної особи підпадають під визначення персональних даних. Правовий статус персональних даних установлює Закон України «Про інформацію» та спеціальний Закон України «Про захист персональних даних». Відповідно до статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Підставою для ідентифікації резидентів - громадян України є: паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України із штампом реєстрації місця проживання особи (відміткою про прописку). Відповідно до обставин цієї справи, кредитний договір між сторонами укладено в електронній формі, із застосуванням електронного підпису. При цьому через особистий кабінет на вебсайті позивача подано заявку на отримання кредиту від імені [PERSON] та підтверджено умови отримання кредиту шляхом акцепту, після чого позивачем надіслано особі, яка звернулася за отриманням кредиту за допомогою засобів зв`язку (номер телефону відповідача [NUMBER] ) одноразовий ідентифікатор Е579, який і було використано для підтвердження підписання кредитного договору. Крім того, суд зазначає, що договір про надання кредиту, укладений 01.06.2024 між [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» в електронній формі, містить електронні підписи сторін, тому має силу договору, який укладений у письмовій формі й підписаний сторонами, що відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію». Судом встановлено, що ідентифікація відповідача [PERSON] на вебсайті https://sgroshi.com.ua/ua здійснена відповідно до вимог чинного законодавства, з використанням особистих даних відповідача, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, номера банківської картки, на яку слід перерахувати кошти. Отже, оцінивши докази, надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд зауважує, що без входу відповідача [PERSON] на вебсайт ТОВ «Споживчий центр» та здійснення ним всього алгоритму дій, необхідних для отримання кредиту, кредитний договір між ним та позивачем не був би укладений. У зв`язку з викладеним, враховуючи зазначені вище законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що позивачем не доведено факту укладання кредитного договору № 01.06.2024-100001410 від 01.06.2024. Зазначена позиція суду повністю узгоджується з правовим висновком Верховного суду у справі № 671/1832/20 від 31 січня 2024 року, де суд касаційної інстанції не погодився з доводами особи про не укладеність кредитного договору в електронній формі за подібних обставин. Крім того, відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Поряд з цим, відповідно до виписки із карткового рахунку № [NUMBER] [PERSON] , наданого АТ «Універсал Банк» встановлено, що 01.06.2024 на цей рахунок надходили грошові кошти у сумі 16.000 грн, що приймається судом в якості доказу, як в частині доведення укладення кредитного договору так і в частині виконання ТОВ «Споживчий центр» обов`язку по зазначеному договору щодо перерахування кредитних коштів на банківських рахунок позичальника. А тому судом також відхиляються доводи представника відповідача про недоведеність фактичного отримання відповідачем кредитних коштів. Отже, укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Згідно п. 3.1. Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії), предметом договору також є сплата позичальником комісії. У п. 8 Заявки кредитного договору № 01.06.2024-100001410 (кредитної лінії) передбачено сплату комісії, пов`язана з наданням кредиту, не більше 20% від суми кредиту, що дарівнює 3200 грн. Комісія передбачена також у графіку платежів (п. 9 Заявки). Отже, враховуючи, що закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, сплата якої також передбачено у кредитному договорі, є істотною умовою договору, яку сторони погодили та яка підлягає виконанню, та включена у графік платежів, а тому суд вважає обґрунтованим нарахування позивачем комісії у розмірі 1883,62 грн. За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи, що матеріали справи містять належні та допустимі докази укладення між сторонами кредитного договору та перерахування кредитних коштів на банківський рахунок [PERSON] , а відтак суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 01.06.2024-100001410, яка складається з 16 000 грн. заборгованості по тілу кредиту та 1883,62 грн комісії. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення процентів та неустойки пені за користування кредитними коштами суд виходить з наступного. Так, відповідно довідки - розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 01.06.2024-100001410, заборгованість відповідача [PERSON] за даним кредитним договором складається також з нарахованих процентів у сумі 20 160,00 грн та неустойки у розмірі 7 520,00 грн. Проценти по кредиту нараховані за період 01.06.2024 по 18.10.2024. Разом з цим, відповідно до довідки № 363 від 29.04.2025, виданої військовою частиною [NUMBER] Національної гвардії України та копії посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] [INFO] з 09.02.2024 по теперішній час (а.с. 129). Крім того, відповідно до довідки №1 39 від 25.03.2025 [PERSON] брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (а.с. 126-127). Відповідач [PERSON] має статус учасника бойових дій (а.с. 128). Відповідно до положень пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. З аналізу змісту вказаної вище норми законодавства та наявних у справі доказів вбачається, що відповідач, як військовослужбовець, який проходить службу з 09 лютого 2024 року та дотепер, з моменту мобілізації, звільнений від виконання перед своїм кредитором зобов`язань, зокрема, по сплаті відсотків за користування кредитними коштами та сплати неустойки. Відтак, нарахування до стягнення з відповідача відсотків по кредиту та неустойки, починаючи з 09 лютого 2024 року, є таким, що суперечитиме приписам ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, нарахування позивачем неустойки у розмірі 7520 грн, суперечить також іншим положенням цивільного законодавства. Так, пунктом 18 Розділу Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово продовжувався, востаннє 15.07.2025 р. строком на 90 діб. Враховуючи зазначене, суд відхиляє доводи представника позивача про можливість нарахування неустойки відповідно до норм Закону України «Про споживче кредитування» в період дії в Україні воєнного стану, оскільки до даних правовідносин слід застосовувати норму пункту 18 Розділу Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, як пріоритетну норму права, відповідно до якої позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а не положення Закону України «Про споживче кредитування», в частині можливості здійснювати нарахування неустойки. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення зі [PERSON] заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 17 883,62 грн (16000 грн тіло кредиту +1883,62 грн комісія). В решті частині позовних вимог щодо стягнення неустойки в сумі 7520 грн та нарахованих процентів у сумі 20160 грн відмовити. Розподіл судових витрат. В силу вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, виходячи із задоволення позовних вимог на 39,25%, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 950,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial