Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виконавчий комітет Шевченківської районної у м.Полтаві ради, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини із батьком. Позовні вимоги обгрунтував тим, що 03.09.2011 року між ним та [PERSON] , було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шишацького районного управління юстиції Полтавської області та складено відповідний актовий запис N? 35 від 03.09.2011 р. У шлюбі народилася неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . 21.01.2025 року рішенням Октябрського районного суду Полтави шлюб було розірвано. Близько року [PERSON] проживає, разом зі своєю старшим сином окремо в Німеччині, має намір там залишатися для постійного проживання, повертатися не планує, доньку до себе забирати не бажає. При цьому, зазначене не обговорювалось та не узгоджувалось між колишнім подружжям. Спільна дитина [PERSON] з серпня 2017 року зареєстрована та проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом про місце проживання яким, зареєстровано або було у житловому приміщенні/будинку осіб від 05.03.2023 року (вих. N? 01-12-05.1-06/556). З того часу позивач самостійно виховує дитину та повністю її утримує. Мати дитини у вихованні та її забезпеченні участі не приймає, не цікавиться її успіхами у навчанні, її духовним та фізичним розвитком. Просив визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком, [PERSON] , місце реєстрації: [ADDRESS] для самостійного утримання і виховання дитини за місцем його постійного проживання. Ухвалою судді від 30.04.2025 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження. 29.04.2025 року на адресу суду надійшли пояснення [PERSON] , згідно яких вона просила зберегти за нею право на участь у вирішенні важливих питань щодо життя та розвитку дитини. Ухвалою судді від 06.05.2025 року задоволено клопотання відповідачки [PERSON] про проведення судового засідання у режимі відео конференції із власних технічних засобів поза межами приміщення суду. Ухвалою суду від 21.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 22.07.2025 року до суду надійшла додаткова заява [PERSON] , згідно якої зазначила, що батько дитини - [PERSON] подав до суду позов про визначення місця проживання дитини без мого відома, всупереч досягнутим між нами усним домовленостям про тимчасове проживання доньки з ним на період мого перебування за кордоном для завершення допомоги старшому синові до його повноліття. Спочатку вони з батьком [PERSON] мали інші домовленості, коли відповідачка вивозила старшого сина за кордон. Проте згодом вони розлучилися. Це не означає, що дитина повинна жити з позивачем на постійній основі. [PERSON] з цим категорично не погоджуюсь. 04.03.2025 року батько дитини виписав її з будинку, придбаного у шлюбі, без відома та згоди. У липні 2025 року відповідачка приїхала до України на два тижні, щоб побачитися з донькою, провести з нею час, відвідати разом бабусю. Спочатку батько дав на це дозвіл, однак згодом почав шантажувати, погрожувати та не дозволяє їздити з донькою навіть у межах міста без його відома, кричить по телефону, висловлює заборони, що суперечить інтересам дитини та перешкоджає її повноцінному спілкуванню з матір`ю. 12.06.2025 о 16:11 [PERSON] зателефонувала доньці, проте батько вихопив телефон, почав кричати в трубку та висловлювати претензії щодо спілкування з дитиною. 09.07.2025, приїхавши з Німеччини до дитини о 16:30, дізналася, що батько повіз доньку на озеро з незнайомими людьми, а сам поїхав на роботу. Доньку привіз лише через три години, хоча обіцяв за півгодини. 7 Під час перебування відповідачки у дитини вона взяла свідоцтво про народження з документів, що залишились у спільному будинку, але за це отримала словесні погрози, образи й докори, що мала запитати дозвіл у позивача. Батько часто залишає дитину одну вдома ввечері, коли працює в таксі до пізньої ночі. Через це режим сну [PERSON] порушено, що негативно впливає на її самопочуття. У присутності дитини батько часто вживає грубі та зневажливі слова на адресу матері. На зауваження [PERSON] не говорити так при доньці відповідає, що «нехай донька знає яка ти». Це його суб`єктивна думка, яка не повинна формувати у дитини викривлену картину та завдавати їй емоційної шкоди. Незважаючи на її тимчасове перебування за кордоном, [PERSON] зазначає, що залишається активною учасницею у житті доньки. Вони з [PERSON] щодня спілкуються телефоном, переважно відеозв`язком, по кілька разів на день. Мати регулярно надсилає аліменти, речі та посилки з книжками та смаколиками. Звернула увагу суду, що свідчення сусідів, які були надані на прохання позивача, не можуть достовірно відображати характер їх стосунків з донькою, оскільки вони не мають змоги знати про нашу щоденну взаємодію, спілкування та емоційний зв`язок. Відповідачка має намір організувати для доньки відпочинок за кордоном на один місяць, про що повідомила батька, однак він категорично заборонив їй це зробити, заявивши, що "цього ніколи не буде", чим фактично обмежив право на рівноправну участь у вихованні дитини. Вважає, що місце проживання [PERSON] має бути визначено з нею, оскільки дитина переживає емоційно складний період. Донька відверто говорить, що поруч з мамою їй було б легше, обговорює зі мною особисті переживання та потребує саме материнської підтримки. Вона не наважується відкрито сказати про це батькові, побоюючись його гніву Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час судового розгляду. Представник позивача - адвокат Серьогіна І.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення. Пояснила, що дійсно з травня 2024 року і на даний час перебуває у Німеччині із своїм старшим сином від попереднього шлюбу, проте у січні 2026 року має намір повернутися до України та проживати разом із донькою, оскільки на той час синові виповниться 18 років і він матиме змогу самостійно представляти свої інтереси. Зауважила, що позивач подав до суду позов про стягнення з неї аліментів та виписав зі свого житла її та сина. Вважає, що дочка потребує її присутності та позивачка має намір і бажання займатися її вихованням особисто. Не вбачає необхідності у визначення місця продивання дочки із батьком. Представник Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, як органу опіки та піклування, у судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи без участі представника, щодо вирішення справи покладаються на розсуд суду. Суд, заслухавши представника позивача та відповідачку, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.07.2015 р. Відповідно до рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 21.01.2025 року у справі №554/11965/24задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та розірвано шлюб, укладений 03 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шишацького районного управління юстиції у Полтавській області, за актовим записом №35. Далі встановлено, що відповідно до витягу про осіб місце проживання яких зареєстровано або було у житловому приміщенні/будинку осіб №01-12-05.1-06/556 від 05.03.2025, виданого [PERSON] про те, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані - [PERSON] , [INFO] з 23.05.2012 р. по теп.час та [PERSON] , [INFO] з 18.08.2017 р. по теп.час. Водночас, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з 19.08.2024 р., що підтверджено довідкою про офіційне підтвердження реєстрації органу реєстрації м.Швельм, з перекладом на українську мову, посвідченим приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Пусан Т.В. 19.11.2024 р. Місце проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] також підтверджено договором безстрокової оренди квартири з 10.08.2024 року, з перекладом на українську мову, посвідченим приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Пусан Т.В. 02.12.2024 р. Згідно повідомлення про соціальну допомогу відповідно до Другого соціального кодексу - виплати для забезпечення коштів для існування Голови окружної адміністрації Округу-Еннепе-Рур м.Швельм, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] призначено допомогу з 01 вересня 2024 року по 30 вересня 2024 року, з з перекладом на українську мову, посвідченим приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Пусан Т.В. 02.12.2024 р. Відповідно до ч. 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1,2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як встановлено в ході розгляду справи, після припинення спільного проживання сторін з травня 2024 року, дитина залишились проживати з батьком за адресою: [ADDRESS] , що не спростовується жодними доказами та не заперечується відповідачкою. Відповідно до наданого висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради за підписом голови ради Сергія Хавренкова та затвердженого рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради 10.06.2025 р. №125, вбачається, що Виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування, відповідно до ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, розглянувши матеріали цивільної справи № 554/5844/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] , про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , відмітили наступне. Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 21 січня 2025 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Для обстеження житлово-побутових умов [PERSON] , було здійснено відвідування за адресою: [ADDRESS] . Для виховання та розвитку дитини створено належні умови: велике окреме ліжко, стіл для навчання, шафа для одягу, в достатній кількості одяг за сезоном та відповідно віку, продукти харчування. Дитина, [PERSON] , в присутності головного спеціаліста служби у справах дітей, надала пояснення, в якому зазначила, що вона хоче проживати разом з обома батьками, в Німеччині. Відповідно до витягу N? 01-12-05.1-06/556 від 05 березня 2025 року про осіб місце проживання яких зареєстровано або було у житловому приміщенні/будинку осіб, дитина, [PERSON] з серпня 2017 року зареєстрована та проживає разом з батьком за адресою [ADDRESS] . Мати, [PERSON] , надала пояснення, в якому зазначила, що на даний час знаходиться за кордоном та щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з батьком не заперечує. Враховуючи вищевикладене, орган опіки та піклування прийшов до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей. Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження №14-327цс18). У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Відповідно до положень ч. 4-6 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При цьому поведінка відповідача, який тривалий час не виконує свої батьківські обов`язки щодо дитини, дає підстави суду сумніватися у належній поведінці відповідача щодо подальшого виконання ним своїх батьківських обов`язків, тому суд приходить до висновку про надання можливості виконувати їх саме позивачу виходячи із інтересів дитини. Враховуючи те, що умови проживання позивача є належними для проживання дитини, та те, що судом не встановлено, що позивач зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, веде аморальний спосіб життя, визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог про визначення місця проживання дитини разом з батьком. Крім того, суд зауважує, що мати дитини, у разі визначення місця проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно неї та участі у її вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. На підставі наведеного позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України із відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду, у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved