Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

В обґрунтування заявленої вимоги позивач посилався на укладення 09.07.2008 між ним та ВАТ «СведБанк», правонаступником якого є відповідач, кредитного договору №2008/0708/45-042 та договору іпотеки №2008/0708/45-042-Z-1, предметом якого є кв. [ADDRESS] . 23.11.2015 ПН КМНО Чуловським В.А. вчинений виконавчий напис №16310 про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості за кредитним договором №2008/0708/45-042. У межах виконавчого провадження №57984211 з виконання вказаного виконавчого напису, на електронних торгах реалізована його кв. [ADDRESS] за 367\~781,10 грн., накладені арешти на рахунки, стягнуті в рахунок погашення кошти 2\~094,28 грн. та 6\~119 грн. У подальшому виконавчий напис визнаний таким, що не підлягає виконанню, а відтак, кошти, стягнуті за виконавчим написом стягнуті безпідставно та підлягають поверненню. Відповідач проти задоволення позову заперечував посилаючись на чинний кредитний договір №2008/0708/45-042 від 09.07.2008, невиконання позивачем свого зобов`язання за вказаним договором. Також зазначив, що позивач намагається повернути кошти, які він не сплачував, адже вони отримані від переможця торгів. Позивач, у відповіді на відзив зазначив, що виконавчий напис №16310, визнаний таким, що не підлягає виконанню після його фактичного виконання. Отже, підстава, на якій відповідач отримав кошти у межах виконавчого провадження №57984211 з виконання вказаного виконавчого напису, відпала, а тому кошти підлягають поверненню. До судового засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явились. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави передбачені ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, судом, не встановлені. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зважаючи на належне повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини: 28.12.2018 постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А. відкрите виконавче провадження №57984211 за виконавчим написом №16310, вчиненим 23.11.2015 ПН КМНО Чуловським В.А. 11.03.2019 на торгах, у межах виконавчого провадження №57984211, реалізований предмет іпотеки - кв. [ADDRESS] за 367 781,10 грн., що підтверджується протоколом проведення електронних торгів №392231 від 11.03.2019, актом про реалізацію предмету іпотеки від 19.03.2019. 19.03.2019 з позивача на користь відповідача в межах виконавчого провадження №57984211 стягнуті 6\~119 грн., що підтверджується платіжним дорученням №915 від 19.03.2019. 19.09.2019 постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А. накладений арешт на грошові кошти на рахунках позивача. 27.09.2019 з позивача на користь відповідача в межах виконавчого провадження №57984211 стягнуті 2\~094,28 грн., що підтверджується дублікатом квитанції №57984211 від 27.09.2019. 22.03.2023 рішенням Київського районного суду м. Харкова виконавчий напис №№16310, вчинений 23.11.2015 ПН КМНО Чуловським В.А., визнаний таким, що не підлягає виконанню. 13.07.2023 вищевказане рішення набрало законної сили. Встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд висновує: За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, що передбачено ст.1212 ЦК України. Аналіз ст.1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Для виникнення зобов`язання, передбаченого ст.1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. За змістом ч.3 ст.1212 ЦК України передбачено, що положення гл.83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Тобто, зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виникають також у зв`язку з договірними правовідносинами, що існували раніше, як результат їх трансформації. Отже, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У цій справі спір про стягнення за правилами ст.1212 ЦК України безпідставно набутих коштів виник з правовідносин, пов`язаних із примусовим виконанням виконавчого напису нотаріуса, який було визнано таким, що не підлягає виконанню. Норми ст. 1212, 1213 ЦК України передбачають обов`язок особи, яка набула майно без достатньої правової підстави, повернути таке майно потерпілому. Позивач висував вимогу про стягнення з відповідача грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави у розмірі 318 185,39 грн., перерахованих відповідачу, як за результатами проведених електронних торгів з реалізації предмету іпотеки, так і списаних з банківського рахунку у межах виконавчого провадження №57984211 з виконання виконавчого напису №16310, вчиненого 23.11.2015 ПН КМНО Чуловським В.А. 11.03.2019 на торгах, у межах виконавчого провадження №57984211, реалізований предмет іпотеки - кв. [ADDRESS] за 367 781,10 грн., що підтверджується протоколом про проведення електронних торгів №392231 від 11.03.2019, актом про реалізацію предмета іпотеки від 19.03.2019. Водночас, грошові кошти, отримані відповідачем за результатами проведення електронних торгів у розмірі 349\~392,04 грн. набуті не безпідставно, а в результаті процедури торгів, які не визнані недійсними. Таким чином, підставою для перерахування коштів відповідачу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2008/0708/45-042 є не виконавчий напис нотаріуса №16310, а електронні торги, на яких продана кв. [ADDRESS] . З аналізу ч.1 ст.650 ЦК України, ч.1 ст.655 ЦК України та ч. 4 ст.656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. Акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Тобто вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором. Враховуючи вищенаведене, можна дійти висновку, що правовою підставою для перерахування грошових коштів від реалізації майна були саме електронні торги, тобто договір купівлі-продажу, а не виконавчий напис нотаріуса №16310. Разом з тим, доказів визнання електронних торгів недійсними матеріали справи не містять. За таких обставин, правова підстава для перерахування спірних грошових коштів відповідачу від реалізації кв. [ADDRESS] на електронних торгах не відпала, а тому підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.1212 ЦК України відсутні. Так, конструкція ст.1212 ЦК України, як і загалом норми гл.83 цього Кодексу, вимагають встановлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст.1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулось повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст.1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. У даному випадку на підставі виконавчого напису нотаріуса з володіння позивача вибули не грошові кошти, отримані відповідачем внаслідок реалізації, а саме нерухоме майно, - кв. [ADDRESS] . Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння, що визначено ст.387 ЦК України. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, що зазначено у ст.388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст.388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Положення ст.388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, який надалі було підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. (Постанови Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18). Таким чином, з урахуванням встановлених у даній справі обставин, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача, у частині стягнення грошових коштів за результатами проведення електронних торгів, є витребування майна, що вибуло з власності позивача поза його волею, на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судовим рішенням таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим, враховуючи, що виконавчий напис №16310, вчинений 23.11.2015 ПН КМНО Чуловським В.А. визнаний рішенням суду таким, що не підлягає виконанню та в межах виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого напису, то отримані стягувачем на підставі вказаного виконавчого напису грошові кошти у розмірі 8\~213,28 грн. підлягають поверненню позивачу на підставі ст.1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала. Посилання представника відповідача на чинність кредитного договору та невиконання позивачем своїх зобов`язань за вказаним договором №2008/0708/45-042, суд до ваги не бере, оскільки стягнення в межах виконавчого виконання №57984211 відбулось за виконавчим написом, що скасований, а не судовим рішенням. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ціна позову становить 318\~185,39 грн., з яких задоволено 8\~213,28 грн. При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 3\~181,85 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених вимог у сумі 82,13 грн. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Outcome: partial