Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

У квітні 2025 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11 жовтня 2008 року був зареєстрований шлюб між донькою позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON] . [INFO] у них народилась перша дитина - [PERSON] , про що 08 липня 2009 року складено актовий запис № 1217 та видано свідоцтво серії [NUMBER] . 18 червня 2012 року [PERSON] та [PERSON] розлучились. [INFO] у них народилась друга дитина - [PERSON] , про що 22 грудня 2015 року складено актовий запис № 287 та видано свідоцтво серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] , померла. Після смерті матері тимчасовим піклувальником [PERSON] є її бабуся, позивач [PERSON] , відповідач з моменту розлучення і по цей час участі у вихованні дівчинки не брав. Матеріально дитину не забезпечував, аліменти не сплачував. Ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини батько не надавав і не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не сприяє розвитку її культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідач не проявляє заінтересованості в подальшій долі дитини, не цікавиться її успіхами та станом здоров`я, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. На підставі викладеного, позивач просила позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його неповнолітньої доньки [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на користь його неповнолітньої дитини, встановити піклування над неповнолітньою [PERSON] та призначити їй піклувальника - [PERSON] . Ухвалою судді від 09 квітня 2025 року відкрито провадження в указаній цивільній справі для розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Вовка С.В. від 15 квітня 2025 року матеріали справи № 757/15324/25-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, встановлення піклування та призначення піклування направлено судді Бусик О.Л. для об`єднання з матеріалами справи №757/16120/25-ц. 14 травня 2025 року на адресу суду надійшла справа №757/15324/25-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, встановлення опіки та призначення опікуна. В позовній заяві [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, встановлення опіки та призначення опікуна остання зазначала наступне. 11 жовтня 2008 року був зареєстрований шлюб між донькою позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON] . [INFO] у них народилась перша дитина - [PERSON] , про що 08 липня 2009 року складено актовий запис № 1217 та видано свідоцтво серії [NUMBER] . 18 червня 2012 року [PERSON] та [PERSON] розлучились. [INFO] у них народилась друга дитина - [PERSON] , про що 22 грудня 2015 року складено актовий запис № 287 та видано свідоцтво серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] , померла. Після смерті матері тимчасовим піклувальником [PERSON] є її бабуся, позивач [PERSON] , відповідач з моменту розлучення і по цей час участі у вихованні дівчинки не брав. Матеріально дитину не забезпечував, аліменти не сплачував. Ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини батько не надавав і не надає по цей час, не піклується про iо фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідач не проявляє заінтересованості в подальшій долі дитини, не цікавиться її успіхами та станом здоров`я, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. На підставі викладеного, позивач просила позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітньої доньки [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на користь його малолітньої дитини, встановити опіку над малолітньою [PERSON] та призначити їй піклувальника - [PERSON] . Ухвалою суді від 02 червня 2025 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, встановлення опіки та призначення опікуна відкрито провадження. Прийнято до спільного розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, встановлення опіки та призначення опікуна зі справою №757/16120/25-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, встановлення піклування та призначення піклування. 19 червня 2025 року від Органу опіки та піклування Печерської районної у місті Києві державної адміністрації до суду надійшов висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав та подання про доцільність встановлення опіки. Ухвалою суду від 19 червня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач до суду не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач та третя особа, будучи належним чином повідомленими про розгляд даної справи в суді, в судове засідання не з`явились, правом подачі відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 11 жовтня 2008 року був зареєстрований шлюб між донькою позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON] . [INFO] у них народилась перша дитина - [PERSON] , про що 08 липня 2009 року складено актовий запис № 1217 та видано свідоцтво серії [NUMBER] . 18 червня 2012 року [PERSON] та [PERSON] розлучились. [INFO] у них народилась друга дитина - [PERSON] , про що 22 грудня 2015 року складено актовий запис № 287 та видано свідоцтво серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] , померла. Після смерті матері тимчасовим піклувальником [PERSON] та [PERSON] є їх бабуся, позивач [PERSON] . 17 січня 2025 року [PERSON] написав нотаріально посвідчену заяву про розгляд справи щодо позбавлення його батьківських прав без його присутності, в якій зазначив що, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно його дітей [PERSON] та [PERSON] та призначення їх опікуном та піклувальником [PERSON] . 19 червня 2025 року від Органу опіки та піклування Печерської районної у місті Києві державної адміністрації до суду надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав та подання про доцільність встановлення опіки та піклування. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до висновку №105/7229 від 18 червня 2025 року, орган опіки та піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, враховуючи пропозиції комісії з питань захисту прав дитини, вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У постанові від 13 липня 2022 року, справа № 366/2047/18. Верховний Суд виходив з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд виходив з того, що вирішуючи спір, суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (постанова Верховного Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі №459/3411/18). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] участі у вихованні дітей не приймає і їх життям не цікавиться. Доказів зворотного матеріали справи не містять. Враховуючи те, що контакту з батьком у дітей немає і відповідач не вживає заходів щодо налагодження стосунків з дітьми, не цікавиться їх станом здоров`я, не виявляє будь-якої турботи про дітей, не надає матеріальної підтримки, а також висновок органу опіки та піклування, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Стаття 60 ЦК України унормовує,що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено,що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Враховуючи, що за наслідками розгляду справи про позбавлення батьківських прав [PERSON] , діти останнього [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] будуть позбавлені батьківського піклування, суд приходить до висновку про призначення позивача [PERSON] їх опікуном та піклувальником, оскільки діти вже проживають у сім`ї бабусі. У ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.193 СК України влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах Відтак, позовні вимоги в частині стягнення аліментів заявлені у розмірі, мінімально встановленому законом, є обґрунтованими та також підлягають задоволенню. За приписами ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 12 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору за подання заяв на захист прав малолітніх або неповнолітніх. Отже з відповідача на користь держави підлягає стягненню 2422,40 гривень судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved