Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначила, що 16.01.2021 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований Чечелівським районним у м.Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №31. Від шлюбу з відповідачем мають малолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] , який мешкає разом з позивачкою. Позивачка зазначає, що протягом останніх років сімейне життя між позивачкою та відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю та виховання дітей. Позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, оскільки це суперечить як її інтересам, так і інтересам відповідача. На даний момент спільного життя вони не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Примирення з відповідачем категорично неможливе. Просить суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу між нею та відповідачем. Ухвалою суду від 13.03.2025 відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін, відповідачу запропоновано подати відзив на позов. В судовому засіданні представник позивача, адвокат Гаврилюк О.С., підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача, адвокат Сидоренко О.П., у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вислухав пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що громадянка України [PERSON] та громадянин Королівства [PERSON] зареєстрували шлюб 16 січня 2021 року у Чечелівському районному у м.Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №31, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 16.01.2021. Позивач та відповідачка мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.01.2021. На даний час подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримує, спільне господарство не ведуть, та фактично проживають окремо. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про міжнародне приватне право" право, що підлягає застосуванню до приватно-правових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України "Про міжнародне приватне право" правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Статтею 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідач у справі є громадянином Королівства [PERSON] , позивач є громадянкою України, останнє спільне місце проживання сторін на території України. Шлюб між сторонами було також зареєстровано в Україні. Таким чином, право України одночасно є правом останнього спільного місця проживання подружжя та правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок. За таких обставин до припинення шлюбу має застосовуватись право України. Відповідно до\~ст.51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до\~статті 21 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст.24 СК України). За приписами частин третьої, четвертої статті 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~110, ст.\~112 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З доводів позивачки, викладених у позовній заяві, випливає, що шлюбні відносини між сторонами припинені, шлюб набув формальних ознак. У позивачки відсутній намір продовжувати шлюб чи зберегти сім`ю. Відповідач надав письмову згоду на розірвання шлюбу, яка міститься у матеріалах справи. \~ \~ \~ \~Приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, причини розлучення, вказані в позовній заяві та небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки у родині немає, тобто морально-правові основи шлюбу відсутні. Заходи щодо примирення подружжя та збереження родини неможливі, оскільки жодна із сторін не висловила бажання щодо надання строку для примирення. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача та відповідача на продовження шлюбу, а також згідно принципу добровільності шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч.3 ст.115 СК України). На підставі викладеного,

Outcome: approved