Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

25 липня 2024 року до Київського районного суду м. Одеси надійшов позов від адвоката Мельник Наталії Юріївни, яка діє в інтересах [PERSON] до Приватного закладу «Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Ф.Ф.Ушакова» про стягнення коштів в розмірі 34080,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у грудні 2022 року Позивач в мережі Інтернет побачив рекламну пропозицію Відповідача про надання освітніх послуг, та звернувся за зазначеним телефоном до Відповідача для отримання більш детальної інформації про вартість послуг та умови їх надання. Відповідачем було повідомлено про те, що послуги надаються на умовах їх попередньої оплати, яка має бути здійснена заздалегідь шляхом перерахування безготівкових коштів у загальній сумі 34 080,00 грн. на поточний рахунок Відповідача, до початку їх надання. Переписка між сторонами велась через додаток WhatsApp та через офіційну електронну пошту: [INFO], яка зазначена на офіційному сайті Відповідача. Відповідач надав умови отримання послуг навчання та їх оплати. 09.12.2022 року на електронну адресу Позивача від Відповідача надійшов рахунок-фактура № С-0133/ПО/22-09/12 за сплату освітньої послуги ПП, ПО, ПК механіків та СоС механіків на загальну суму 34 080,00 грн.. Того ж дня позивачем було сплачено на користь відповідача передплату в сумі 34 080,00 грн., що підтверджується квитанцією АБ «Південний» № ПН 1367 від 09.12.2022 року. Але договору про надання освітніх послуг між сторонами укладено не було. 02.08.2023 року на юридичну адресу відповідача надіслано заяву про повернення коштів, так як у переписці WhatsApp між сторонами позивач нагадав про повернення безпідставно отриманих коштів, але безрезультатно. У зв`язку із неповерненням безпідставно сплачених коштів, [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх прав та просив стягнути з відповідача безпідставно сплачені кошти в розмірі 34080,00грн, які були перераховані 09.12.2022 року в якості передплати за надання освітніх послуг. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Бескровному Я.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 02.09.2024 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 14.10.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, сформований в системі «Електронний суд». Позов не визнає, просить відмовити у позовних вимогах повністю. Зазначає, що договір про надання освітніх послуг між сторонами було укладено. Посилається на те, що відносини, що склалися між сторонами виникли на підставі публічного договору. Також вказує, що даний договір є договором приєднання. Також вказує, що розмістив на власному сайті відомості про освітні послуги, які ним надаються, та виставив позивачу на його прохання рахунок фактуру із зазначенням опису послуг, їх вартості , способу оплати. А тому, на підставі ст.ст. 633 та 634 ЦК України вважав, що між сторонами виникли договірні відносини. 22.11.2024 року від представника позивача адвоката Мельник Н.Ю. надійшла відповідь на відзив із запереченнями відносно укладення договору про надання освітніх послуг відповідно до умов ст.ст. 633 та 634 ЦК України. Від представника відповідача, не одноразово до суду надходила заява про проведення судової справи в режимі відеоконференції. В клопотанні судом було відмовлено з підстав відсутності технічної можливості у суді щодо проведення судової справи режимі відео конференції. Також, в матеріалах справи наявна заява від представника відповідача про розгляд справи за його відсутності. У судове засідання 20 серпня 2025 року на 11.30 год. позивач та його представник не з`явились, були повідомлені належним чином про дату та час розгляду справи. Від представника позивача, адвоката Мельник Н.Ю. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та прохання задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Отже, сторони по справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання. У відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Судом враховується, що в силу вимог ч. 1ст. 6Конвенції «Прозахист правлюдини іосновоположних свобод» (даліКонвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Враховуючи вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 20.08.2025 року за відсутності сторін по справі та на підставі наявних документів в матеріалах справи. Суд, дослідивши та оцінивши налані сторонами пояснення та докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У грудні 2022 року позивач в мережі Інтернет на офіційному сайті office@aumi.institute Приватного закладу «Морський інститут післядипломної освіти імені контр-адмірала Ф.Ф. Ушакова» ознайомився з рекламною пропозицією відповідача про надання освітніх послуг, та звернувся за зазначеним на офіційному сайті телефоном до Відповідача для отримання більш детальної інформації про вартість послуг та умови їх надання. Відповідач надав попередні умови отримання послуг навчання та їх оплати, а саме: фото першої сторінки і прописка по останньому судну паспорта моряка; надіслати фото першої сторінки загранпаспорту; діючий e-mail; номер телефона з WhatsApp; написати, який курс підготовки і навчання хочете пройти; відправити на e-mail [INFO] ; отримаєте рахунок; сплатите передплату; реєстрація навчання; отримання модулів електронного навчання через електронну пошту; вивчення модулів; практичні заняття; проходження симуляторів Практичні заняття VI гл МК ПДНВ; екзамен в морській адміністрації; отримання документів. Також було повідомлено про те, що послуги надаються на умовах їх попередньої оплати, яка має бути здійснена заздалегідь шляхом перерахування безготівкових коштів у загальній сумі 34 080,00 грн. на поточний рахунок Відповідача, до початку їх надання. Переписка між сторонами велась через додаток WhatsApp та через офіційну електронну пошту: [INFO], яка зазначена на офіційному сайті Відповідача. 09.12.2022 року на електронну адресу Позивача [INFO] з офіційної електронної адреси Відповідача [INFO] надійшов рахунок-фактура № С-0133/ПО/22-09/12 за сплату освітньої послуги ПП, ПО, ПК механіків та СоС механіків на загальну суму 34 080,00 грн. 09.12.2022 р. Позивачем було сплачено на користь Відповідача передплату в сумі 34 080,00 грн., що підтверджується квитанцією АБ «Південний» № ПН 1367 від 09.12.2022 року. 22.08.2023 року на юридичну адресу Відповідача надіслано претензію про повернення коштів. Суд зазначає, що договірних відносин, за якими у відповідача виник би обов`язок надання позивачеві освітніх послуг не відбувся, оскільки жодних доказів підписання відповідного договору сторонами не надано. Зважаючи на те, що надання послуг відповідачем так і не було розпочато, про що останнього було повідомлено, відповідач не надав інформації про причини неповернення грошових коштів Позивачеві. З матеріалів справи вбачається, що 08.12.2022 року між позивачем та відповідачем було розпочато переговори, щодо укладення договору про надання освітніх послуг. З матеріалів даного листування вбачається, що надання послуг було направлено на отримання позивачем освітніх послуг та отримання диплома і присвоєння звання Суднового механіка 3-го розряду на основі диплома бакалавра і 12 місяців цензу. Позивач здійснив передплату, але договору із відповідачем так і не було укладено та обов`язок виконання сторонами зобов`язань по Договору повинен після укладення відповідного договору. Щодо посилання відповідача на те, що у своїй діяльності при наданні освітніх послуг керується вимогами ст.ст. 633 та 634 ЦК України суд зазначає наступне. Відповідач стверджує, що договір про надання освітніх послуг між сторонами було укладено в результаті дії публічного договору. Також вказує, що даний договір є договором приєднання. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Відповідач). Відповідач погоджується з тими обставинами, що розмістив на офіційному сайті відомості про освітні послуги, які ним надаються, та виставив позивачу на його прохання рахунок фактуру із зазначенням опису послуг, їх вартості , способу оплати. Суд наголошує, що відповідач не надав доказів того, що на момент виникнення спірних відносин на офіційному сайті останнього було розміщено умови надання освітніх послуг, порядок укладення договору та умови оплати. Крім того, відповідачем не спростовується, що [PERSON] не звертався із письмовою заявою до Відповідача із заявою про надання освітніх послуг. Так, діяльність вищих державних навчальних закладів регламентується Законами України «Про освіту», «Про вищу освіту» та направлена на забезпечення підготовки фахівців з вищою освітою відповідних освітньо-кваліфікаційних рівнів. Вищий навчальний заклад відповідно до законодавства та статуту може надавати фізичним та юридичним особам платні послуги за умови забезпечення надання належного рівня освітніх послуг як основного статутного виду діяльності. Тобто, рівень плати, згідно з чинним законодавством, повинен відповідати обсягу і якості наданих послуг з навчання. Перелік платних освітніх та інших послуг, що можуть надаватися державними і комунальними вищими навчальними закладами, затверджується Кабінетом Міністрів України. Так, право державних і комунальних навчальних закладів щодо стягування плати за навчання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 №796, якою затверджено і перелік платних послуг, які можуть надаватися такими закладами, з яких є: - підвищення кваліфікації, перепідготовка, інше навчання для здобуття післядипломної освіти понад державне (регіональне) замовлення в межах ліцензійного обсягу; - проведення спеціальних курсів, семінарів, тренінгів, стажування, підвищення професійної компетентності в іншій формі, що не потребує отримання відповідної ліцензії; (п.п. 3 та 3 -1 п. 1 Переліку) Спільним наказом Міністерства освіти і науки, Міністерства економіки і Міністерства фінансів України від 23.07.2010 №736/902/758 затверджено порядок надання платних послуг державними та комунальними навчальними закладами, який зареєстровано в Мін`юсті України 30.11.2010 за №1196/18491 (далі - Порядок). Так, згідно п. 1.2. Порядку зазначено, що при наданні платних освітніх послуг застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють надання послуг у сфері освітньої діяльності. Згідно п. 1.3 Порядку послуга - термін вживається у значенні, визначеному Законом України "Про захист прав споживачів" Відповідно да п. 1.4 Порядку навчальний заклад зобов`язаний: безкоштовно надати замовнику повну, доступну та достовірну інформацію щодо порядку та умов надання конкретної платної освітньої послуги, її вартості, порядку та строку оплати; оприлюднити: визначену у встановленому цим Порядком вартість платної освітньої послуги, що надається для здобуття освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем, підвищення кваліфікації або для здобуття наукового ступеня, - не пізніше ніж за один місяць до дати прийому заяв від осіб, що бажають її отримати; вартість інших платних освітніх послуг - не пізніше ніж за 15 календарних днів до початку їх надання. Пунктом 1.6 Порядку зазначено -платні освітні послуги надаються на підставі письмової заяви - для фізичної особи; договору (контракту) - для фізичної або юридичної особи. На підставі договору (контракту) надаються платні освітні послуги відповідно до пунктів 1-4, 9-11 розділу 1 Переліку ( 796-2010-п ). Інші платні освітні послуги надаються на підставі письмової заяви, що складається замовником у довільній формі. Відповідно до п. 16 ст. 44 Закону України «Про вищу освіту» підставою для зарахування особи на навчання є виконання вимог Умов прийому на навчання для здобуття вищої освіти, правил прийому та укладання договору про навчання між закладом вищої освіти та вступником (за участі батьків або законних представників - для неповнолітніх вступників), в якому можуть бути деталізовані права та обов`язки сторін відповідно до типової форми, затвердженої Кабінетом Міністрів України. Цим договором не можуть обмежуватися права чи встановлюватися додаткові обов`язки здобувачів освіти, не передбачені цим Законом чи іншими актами законодавства. У разі зарахування на навчання за рахунок коштів фізичних (юридичних) осіб додатково укладається договір між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою, яка замовляє платну освітню послугу для себе або для іншої особи, беручи на себе фінансові зобов`язання щодо її оплати. Таку Типову форму договору затверджено Постановою КМУ № 735 від 19.08.2020 року «Про затвердження Типової форми навчання у закладі вищої освіти». Враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими у тому числі, керується Приватний заклад «МОРСЬКИЙ ІНСТИТУТ ПІСЛЯДИПЛОМНОЇ ОСВІТИ ІМЕНІ КОНТР-АДМІРАЛА Ф. Ф. УШАКОВА», судом встановлено відсутність подачі письмової заяви [PERSON] яка б свідчила про укладення в майбутньому договору про надання освітніх послуг. Суд враховує факт перерахування коштів позивачем на рахунок Відповідача в розмірі 34 080,00 грн. в якості передплати за надання освітніх послуг. Після чого, Відповідач зобов`язаний був надати/опублікувати/ повідомити будь-яким офіційним чином про умови навчання про існування Типової форми договору, як це передбачено п. 16 ст. 44 Закону України «Про вищу освіту» Згідно ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Як вказано у ст. 44 п. 16 Закону України «Про вищу освіту» та Порядку №736/902/758, така форма публічного договору (Типовий договір) затверджена Постановою КМУ № 735 від 19.08.2020 року. Але в порушення даних норм законодавства Відповідач не уклав та не надав належним чином інформації про умови навчання. Суд зауважує, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів ознайомлення та/або погодження з боку [PERSON] з умовами договору. Також не надає докази виконання договору, якщо він отримав кошти від позивача на законних підставах. Це свідчить про те, що договору про надання освітніх послуг між сторонами не укладалось. Отже, «прохання позивача», як зазначає відповідач, не є письмовою заявою про надання освітніх послуг. А платіжне доручення, яке є доказом передплати надання послуг відповідачем, не можна вважати ані формуляром, ані іншою стандартною формою, яка визначена у ст. 634 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що підстав утримувати грошові кошти, які сплачені позивачем в розмірі 34080,00 грн. у відповідача не має. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (частина четверта статті 653 ЦК України). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17 (провадження №14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». Отже, враховуючи той факт, що оскільки позивачем на виконання домовленостей з відповідачем було здійснено передплату за надання освітніх послуг в розмірі 34 080,00 грн., але договору укладено не було і послуги не були надані Позивач вважає, що вказана вище сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача як безпідставно отримані кошти відповідно до пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України у розмірі 34 080 грн. Згідно положень статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ст. 100 ЦПК України визначає, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про доведеність вимог Позивача та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь Позивача суму сплачених в якості передплати коштів в розмірі 34080,00 грн. Судові витрати, на підставі вст,141 ЦПК України, підлягають стягненн з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved