Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

02.12.2024 адвокат Халабурдін С.В., який діє в інтересах позивачки [PERSON] , через систему "Електронний суд", звернувся до Київського районного суду м. Харків із позовом до [PERSON] про стягнення коштів у розмірі 60 000 грн. 00 к. На обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10 червня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В., за реєстраційним номером № 1333, придбала у [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером: 6321782500:01:012:0011, площею 0,1000 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . За п. 2.1 Договору продаж земельної ділянки вчиняється за 60 000 грн. 00 к., які покупець повністю сплатив продавцю до підписання цього договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану земельну ділянку і майнових претензій один до одного не мають. Вказана земельна ділянка належала відповідачу на праві власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК №174805 від 14.05.2012, виданого 14 травня 2012 на підставі рішення XVII сесії VI скликання Задонецької сільської ради Зміївського району Харківської області від 22.12.2011. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 14 листопада 2023 року у справі № 621/815/21 було задоволено позовну заяву Чугуївської окружної прокуратури Харківської області, подану в інтересах держави в особі: Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, Національного природного парку "Гомільшанські ліси", до Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, [PERSON] , [PERSON] про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсними державного акта на право власності та договору купівлі-продажу, витребування земельної ділянки у власність держави та було, зокрема, визнано недійсними Державний акт серії ЯК №174805 від 14.05.2012 на право власності на земельну ділянку та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 10 червня 2013 року за реєстраційним номером 1333, укладений між [PERSON] та [PERSON] , та зобов?язано [PERSON] повернути земельну ділянку з кадастровим номером: 321782500:01:012:0011, площею 0,1 га, у відання держави в особі НПП "Гомільшанські ліси". Вказане судові рішення набрало законної сили 15.12.2023. Задоволення позовних вимог мотивовано тим, що набуття відповідачем [PERSON] , права власності на спірну земельну ділянку відбулося усупереч вимогам чинного законодавства України. Земельна ділянка з кадастровим номером 6321782500:01.012:0011 знаходиться у межах земель території Національного природного парку "Гомільшанські ліси", які є землями природно-заповідного фонду та не підлягають передачі з державної власності у приватну, індивідуальне будівництво на землях природно-заповідного фонду суперечитиме статусу і завданням Національного природного парку "Гомільшанські ліси", оскільки може перешкоджати збереженню Національного природного парку в природному стані як унікального комплексу, а також забезпеченню умов організованого відпочинку населення. Крім того, судом зроблено висновок, що в силу об?єктивних, видимих природних властивостей земельної ділянки, [PERSON] , проявивши розумну обачність, повинен був знати про те, що спірна ділянка належить до земель природно-заповідного фонду та є частиною Національного природного парку "Гомільшанські ліси". Так, у позивача вилучено за рішенням суду земельну ділянку, придбану у відповідача, на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу земельної ділянки. При цьому, враховуючи висновки суду у справі №621/815/21, відповідач мав знати, що земельна ділянка належить до земель природно-заповідного фонду та є частиною Національного природного парку "Гомільшанські ліси", але незважаючи на це відповідач відчужив відповідну земельну ділянку позивачу та отримав від позивача кошти за неї. З врахуванням викладеного, оскільки у позивача за рішенням суду вилучено земельну ділянку, придбану у відповідача, з підстав, які існували до продажу земельної ділянки, з огляду на правові висновки Верховного суду та положення статті 661 Цивільного кодексу України, позивач через свого представника звернувся о суду із позовом про стягнення збитків з продавця. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.12.2024 вказану цивільну справу передано за підсудністю до Зміївського районного суду Харківської області та 15.04.2025 справа надійшла до канцелярії суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу розподілено в провадження судді Зміївського районного суду Харківської області Філіп`євій В.В. Ухвалою судді Філіп`євої В.В. від 24.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, судове засідання призначено на 02.06.2025. 02.06.2025 до канцелярії суду від відповідача [PERSON] надійшла заява відповідно до якої останній визнав позовні вимоги в повному обсязі та просив проводити розгляд справи за його відсутності. При винесенні рішення просив врахувати додані до заяви письмові пояснення. Разом з тим, відповідно до поданих відповідачем письмових пояснень, [PERSON] зазначив, що рішенням ХХХVII сесії V скликання Задонецької сільської ради від 18.10.2010 йому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га в [ADDRESS] із земель громадської та житлової забудови. Органом місцевого самоврядування в особі Задонецької сільської ради відповідно до наданих йому повноважень після перевірки наданих [PERSON] документів та заяви щодо надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою та прийнято рішення ХХХVII сесії V скликання Задонецької сільської ради від 18.10.2010, а в подальшому затверджено проект. Так, вказані рішення щодо надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] приймалось з урахуванням наданих та виготовлених спеціально уповноваженими на виготовлення землевпорядних робіт особами, а не [PERSON] . На виконання вищезазначеного рішення [PERSON] видано державний акт серії ЯК № 174805 від 14.05.2012 р. на право власності на земельну ділянку, відповідно до якого [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6321782500:01:012:0011. [PERSON] будучи впевненим, що орган місцевого самоврядування, діяв в межах повноважень та на підставі законів, що передбачено ст. 19 Конституції України, будучи власником земельної ділянки з кадастровим номером 6321782500:01:012:0011, реалізував своє право власності шляхом укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1000 га, з кадастровим номером 6321782500:01:012:0011 від 10.06.2013, який посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л. В., за № 1333. Таким чином, [PERSON] за відсутності підстав вважати, що орган виконавчої влади - в особі Зміївської міської ради, може діяти всупереч наданим йому законодавством України повноважень, та прийняти начебто незаконні вищезазначені рішення, уклав даний договір купівлі-продажу земельної ділянки, будучи впевненим що дії по відчуженню земельної ділянки правомірні та ґрунтуються на законах України. В подальшому рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 14.11.2023 у справі № 621/816/21 суд визнав незаконним та скасував рішення XXXVII сесії V скликання Задонецької сільської ради Зміївського району Харківської області від 18.10.2010 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою [PERSON] щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га в [ADDRESS] із земель громадської та житлової забудови. Також, даним рішенням суд визнав незаконним та скасував рішення XVII сесії VI скликання Задонецької сільської ради від 22.12.2011 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та безкоштовну передачу у приватну власність громадянину [PERSON] земельної ділянки, площею 0,10 га, в [ADDRESS] із земель громадської та житлової забудови. Також, даним рішенням суд визнав недійсним Державний акт серії ЯК №174805 від 14.05.2012 на право власності на земельну ділянку, відповідно до якого [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 6321782500:01:012:0011. Таким чином, Зміївським районним судом Харківської області було визнано незаконними та скасовані рішення органу місцевого самоврядування, а саме: рішення XXXVII сесії V скликання Задонецької сільської ради Зміївського району Харківської області від 18.10.2010 та рішення XVII сесії VI скликання Задонецької сільської ради від 22.12.2011. Одночасно вказаним рішенням суд визнав недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1000 га, з кадастровим номером 6321782500:01:012:0011 від 10.06.2013, який посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В., за № 1333, укладений між [PERSON] та [PERSON] . В висновку суду від 14 листопада 2023 року у справі №621/815/21 вказано, що [PERSON] проявивши розумну обачність, міг та повинен був знати про те, що ця ділянка належить до земель природно-заповідного фонду та є частиною НПП. У зв?язку з тим, що дії щодо прийняття вищезазначених рішень, а саме: рішення XXXVII сесії V скликання Задонецької сільської ради Зміївського району Харківської області від 18.10.2010 та рішення XVII сесії VI скликання Задонецької сільської ради від 22.12.2011 приймались певним органом місцевого самоврядування при здійсненні своїх повноважень, а не [PERSON] , то і відповідачем у вказані справі про стягнення коштів повинна бути Задонецька сільська рада Зміївського району Харківської області, у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , з підстав пред`явлення вимог не до належного відповідача (а.с. 24-45). 03.06.2025 до канцелярії суду від представника позивача адвоката Халабурдіна С.В. надійшли додаткові пояснення у справі відповідно до яких останній спростовуючи доводи відповідача викладені в письмових пояснення з посиланням, зокрема, на позицію викладену Верховним Судом в Постанові від 15.09.2020 по справі № 469/1044/17, просив задовольнити позовні вимоги (а.с. 51-57). Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області Філіп`євої В.В. від 28.07.2025 задоволено заяву про самовідвід судді Філіп`євої В.В. у цивільній справі № 953/10963/24. На підставі розпорядження керівника апарату Зміївського районного суду Харківської області від 28.07.2025 (№ 02-06/115) призначено повторний автоматизований розподіл судової справи та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2025, для розгляду визначено суддю Вельможну І.В. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області Вельможної І.В. цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання на 21.08.2025. 21.08.2025 належним чином повідомлені учасники в судове засідання не прибули. Представник позивача [PERSON] адвокат Халабурдін С.В. до канцелярії суду надав заяву, відповідно до якої просив проводити розгляд справи за відсутності позивача та її представника, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в заяві поданій до суду 02.06.2025 просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Під час судового розгляду встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 10 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 6321782500:01:012:0011, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 44, 73-74). Зазначений Договір купівлі-продажу земельної ділянки було посвідчено приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В. 10.06.2013 та зареєстровано в реєстрі за № 1333. Відповідно до вищевказаного Договору купівлі-продажу вказана земельна ділянка належала відповідачу на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 174805 виданого 14 травня 2012 року Задонецькою сільською радою Зміївського району Харківської області, згідно їх же рішення ХVII сесії VІ скликання від 22.12.2011, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 632178251003037, зареєстрованого в Управлінні Держкомзему у Зміївському районі Харківської області 14.05.2012р. та у пров. спец. від ДЗК 31.05.2012 року. Державну реєстрацію права власності "Продавця" на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено 16.04.2013 [PERSON] державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 58308763217 (підпункт 1.2 Договору). Відповідно до підпункту 1.3 Договору "Продавець" стверджує, що на момент укладення цього договору вказана земельна ділянка нікому не продана, не подарована, не обміняна, не заставлена, під забороною, арештом та в податковій заставі не перебуває, відносно неї не укладено договорів користування, судового спору по ній та прав у третіх осіб не має. Зареєстровано обмеження (обтяження) на земельну ділянку площею 0,1000 га заборона на зміну цільового призначення земельної ділянки. Згідно підпунктів 2.1. та 2.2. пункту 2 цього Договору продаж земельної ділянки вчиняється за 60 000 грн. 00 к., які "Покупець" повністю сплатив "Продавцю" до підписання цього договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану земельну ділянку і майнових претензій один до одного не мають. Експертна грошова оцінка земельної ділянки становить 56\~280 грн. 00 к. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 року у справі №916/667/18 зазначено, що пункт спірного договору в тій його частині, у якій він містить відомості про отримання покупцями грошей до підписання договору, суму цих грошових коштів та пропорції, у якій вони отримані кожним з продавців, є розпискою. Таким чином, положення договору про те, що сторона договору отримала належні їй платежі до підписання договору, свідчить про те, що\~сторони домовилися вважати сплату коштів, здійснену раніше за відсутності правових підстав, виконанням укладеного договору стороною, яка за цим договором мала сплатити гроші.\~Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що включення в договір купівлі-продажу положення про одержання однією стороною від іншої грошових коштів, у тому числі до підписання договору, є звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами,\~і така практика не суперечила закону в правовідносинах, щодо яких виник спір. Таким чином, підпункт 2.1 пункту 2 договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 6321782500:01:012:0011 є розпискою відповідача про отримання коштів від позивача в рахунок оплати вартості земельних ділянок (ціни договорів). На підставі вищезазначеного Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.06.2013 позивач [PERSON] набула права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 6321782500:01:012:0011, розташованої за адресою: [ADDRESS] . З врахуванням вищевикладених умов Договору купівлі-продажу земельної ділянки, на момент набуття позивачем [PERSON] права власності на земельну ділянку розташовану по [ADDRESS] , з кадастровим номером 6321782500:01:012:0011, площею 0,1000 га, у неї не було підстав сумніватися у належності цієї земельної ділянки відповідачу [PERSON] , а відтак вона є добросовісним набувачем. 25.03.2021 керівник Чугуївської окружної прокуратури Харківської області Прилуцький С. М. в інтересах держави, в особі: Міністерства енергетики та захисту довкілля України; Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства; Національного природного парку "Гомільшанські ліси", звернувся до суду з позовною заявою до Задонецької сільської ради, правонаступником якої є Зміївська міська рада Чугуївського району Харківської області, [PERSON] , [PERSON] з вимогами: про визнання незаконним та скасування рішення Задонецької сільської ради від 18.10.2010 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою [PERSON] щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,10 га в [ADDRESS] ; про визнання незаконним та скасування рішення Задонецької сільської ради від 22.12.2011 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та безкоштовну передачу у приватну власність громадянину [PERSON] вказаної земельної ділянки; про визнання недійсним Державного акта серії ЯК № 174805 від 14.05.2012 на право власності на земельну ділянку, відповідно до якого [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6321782500:01:012:0011; про визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаної земельної ділянки від 10.06.2013, укладеного між [PERSON] та [PERSON] ; про витребування у [PERSON] вказаної земельної ділянки у відання держави в особі НПП "Гомільшанські ліси". Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 14 листопада 2023 року по справі № 621/815/21, яке набрало законної сили 15.12.2023, позовну заяву Чугуївської окружної прокуратури Харківської області, поданої в інтересах держави в особі: Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, Національного природного парку "Гомільшанські ліси", до Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, [PERSON] , [PERSON] про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсними державного акта на право власності та договору купівлі-продажу, витребування земельної ділянки у власність держави - задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення XXXVII сесії V скликання Задонецької сільської ради Зміївського району Харківської області від 18.10.2010 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою [PERSON] щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га в [ADDRESS] ; визнано незаконним та скасовано рішення XVII сесії VІ скликання Задонецької сільської ради від 22.12.2011 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та безкоштовну передачу у приватну власність громадянину [PERSON] земельної ділянки, площею 0,10 га, в [ADDRESS] .; визнано недійсним Державний акт серії ЯК № 174805 від 14.05.2012 на право власності на земельну ділянку, відповідно до якого [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 6321782500:01:012:0011; Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1 га, з кадастровим номером 6321782500:01: 012:0011 від 10.06.2013, який посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л. В., за № 1333, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; Зобов`язано [PERSON] повернути земельну ділянку з кадастровим номером: 6321782500:01:012:0011, площею 0,1 га, у відання держави в особі НПП "Гомільшанські ліси" (а.с. 75-86). Відповідно до частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Так, рішенням суду від 14.11.2023 по справі 621/815/21 встановлено, "що спірна земельна ділянка розташована у межах земель природно-заповідного фонду Національного природного парку "Гомільшанські ліси", створеного на території Зміївського та Первомайського районів Харківської області на підставі Указу Президента України "Про створення національного природного парку "Гомільшанські ліси" від 06.09.2004 № 1047/2004. За таких обставин, передача Задонецькою сільською радою Зміївського району Харківської області спірної земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,10 га в [ADDRESS] , призвело до фактичної зміни меж Національного природного парку "Гомільшанські ліси", в частині її зменшення. Отже, в силу об`єктивних, видимих природних властивостей земельної ділянки, [PERSON] , проявивши розумну обачність, повинен був знати про те, що спірна ділянка належить до земель природно-заповідного фонду та є частиною Національного природного парку "Гомільшанські ліси". Враховуючи те, що у справі підлягають визнанню незаконними та скасуванню рішення XXXVII сесії V скликання Задонецької сільської ради Зміївського району Харківської області від 18.10.2010, рішення XVII сесії VІ скликання Задонецької сільської ради від 22.12.2011, за якими безкоштовно передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку, площею 0,10 га, в [ADDRESS] , Державний акт серії ЯК № 174805 від 14.05.2012 на право власності на цю земельну ділянку належить визнати недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. Крім того, оскільки [PERSON] не набув право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га, в [ADDRESS] , договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1 га, з кадастровим номером 6321782500:01:012:0011 від 10.06.2013, який посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л. В., за № 1333, укладений між [PERSON] та [PERSON] , також належить визнати недійсним." Таким чином, придбана [PERSON] у [PERSON] земельна ділянка з кадастровим номером 6321782500:01:012:0011 за договором купівлі-продажу від 10.06.2013 вилучено на підставі рішення суду на користь третіх осіб, а саме: держави в особі НПП "Гомільшанські ліси". Відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно положень частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збиткам є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями статей 6 та 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з приписами частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.\~Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог статті 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Укладаючи договір купівлі-продажу земельної ділянки від 10.06.2013, який було посвідчено приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1333, позивач, як добросовісний набувач, не знала і не могла знати про неможливість відчуження спірної земельної ділянки відповідачем. Згідно з положеннями статті 660\~Цивільного кодексу\~України якщо третя особа на підставах, що виникли до продажу товару, пред`явить до покупця позов про витребування товару, покупець повинен повідомити про це продавця та подати клопотання про залучення його до участі у справі. Продавець повинен вступити у справу на стороні покупця. Якщо покупець не повідомив продавця про пред`явлення третьою особою позову про витребування товару та не подав клопотання про залучення продавця до участі у справі, продавець не відповідає перед покупцем, якщо продавець доведе, що, взявши участь у справі, він міг би відвернути відібрання проданого товару у покупця. Якщо продавець був залучений до участі у справі, але ухилився від участі в її розгляді, він не має права доводити неправильність ведення справи покупцем. Частина 1 статті 661 Цивільного кодексу України\~встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Виходячи зі змісту норми статті 661 Цивільного кодексу України обов`язок продавця відшкодувати покупцеві збитки виникає за умови існування в сукупності наступних юридичних фактів: 1) існування підстав для вилучення речі, що є предметом договору купівлі-продажу, до моменту укладення такого договору; 2) вилучення в покупця предмета договору купівлі-продажу за рішенням суду; 3) покупець не знав і не міг знати про наявність підстав для вилучення речі, які виникли до укладення договору. Тому підставою для відшкодування збитків за статтею 661 Цивільного кодексу України є виключно об`єктивні обставини, вичерпний перелік яких наведений у частині 1 цієї статті, із сукупною наявністю яких закон пов`язує обов`язок продавця здійснити відшкодування покупцеві завданих збитків. При цьому, статтю 661 Цивільного кодексу України слід розглядати в сукупності із статтею 660 Цивільного кодексу України, яка знімає з продавця тягар відповідальності у разі, якщо продавець не брав участі в судовому процесі (щодо витребування майна з чужого незаконного володіння) та доведе, що взявши участь, він міг би відвернути відібрання проданого товару у покупця. Враховуючи наведене, існування обставин, визначених частиною 2 статті 660, частиною 1 статті 661 Цивільного кодексу України, є імперативною підставою для відшкодування покупцеві завданих йому внаслідок вилучення майна збитків і таке відшкодування має бути здійснене саме продавцем. Відповідальність продавця згідно статті 661 Цивільного кодексу України\~є імперативною нормою при наявності перерахованих вище об`єктивних обставин та не потребує доведення складу цивільного правопорушення, оскільки продавець залучається до розгляду справи про витребування майна і якщо не відверне витребування майна, тоді повинен відповідати за завдані збитки. Таким чином, спеціальна норма (стаття 661 Цивільного кодексу України) має переважне застосування перед нормою загальною (стаття 614 Цивільного кодексу України). Згідно частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі 6-1376цс16 викладено правовий висновок про те, що статтею 330 Цивільного кодексу України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на майно, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу його не можна витребувати в нього; одним із чинників дотримання принципу пропорційності при втручанні у право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 Цивільного кодексу України України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року в справі № 469/1044/17 зазначено, що "Велика Палата Верховного Суду зауважує, що кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до проміжного набувача, в якого придбав майно, про відшкодування збитків на підставі\~статті 661 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Таку ж вимогу може заявити і проміжний набувач до первинного набувача. Вказане відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2510цс15 (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 488/5027/14-ц (п. 93), від 29.05.2019 року у справі № 367/2022/15-ц (п. 63), від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14-ц (п. 125.6.3)) ". Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позивачем обрано належний спосіб захисту свого порушеного права, та правильно визначено суд`єктивний склад учасників, а від так [PERSON] , як продавець за договором купівлі-продажу від 10.06.2013 є належним відповідачем у даній справі, у зв`язку з чим суд відхиляє доводи останнього щодо підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача. При цьому, судом встановлено, що відповідач [PERSON] приймав участь в розгляді цивільної справи за результатами розгляду якої рішенням суду зобов`язано [PERSON] повернути земельну ділянку з кадастровим номером: 6321782500:01:012:0011, площею 0,1 га, у відання держави в особі НПП "Гомільшанські ліси". Таким чином, у цьому випадку продавець земельної ділянки за договором купівлі-продажу від 10.06.2013 відповідач [PERSON] був залучений до розгляду справи про витребування спірного нерухомого майна і не відвернув витребування такого майна, а відтак повинен відповідати за завдані збитки на підставі статті 661 Цивільного кодексу України, яка у спірному випадку є імперативною нормою при наявності перерахованих вище об`єктивних обставин та не потребує доведення складу цивільного правопорушення. В силу вимог статті 81 Цивільного процесуального кодексу України позивач повинен також обґрунтувати розмір збитків. Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. При цьому, вирішуючи питання про грошове стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суд має виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості (постанова Верховного Суду від 30.10.2019 року у справі № 640/14719/15-ц). Розмір збитків спричинених позивачу від втрати спірної земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , з кадастровим номером 6321782500:01:012:0011, площею 0,1000 га, з врахуванням визначеної сторонами її вартості відповідно до договору купівлі-продажу від 10.06.2013 становить 60\~000 грн. 00 коп. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 60 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування збитків, які виникли у зв`язку з вилученням за рішенням суду спірної земельної ділянки, таким чином задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачів належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду в розмірі 968 грн 96 к.\~ Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. При подані позову представником позивача було зазначено, що витрати позивача на правничу допомогу, орієнтовно становлять 30 000 грн. Докази, що підтверджують надання адвокатом правничої допомоги будуть надані додатково, не пізніше п`яти днів з дня ухвалення рішення у справі. Частиною 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Скориставшись положенням даної статті, представник позивача в позові зазначив, що докази в підтвердження витрат позивача на правничу допомогу будуть надані суду додатково. Таким чином, суд дійшов висновку про надання позивачу та її представнику строку - п`ять днів з дня ухвалення даного рішення суду для подання доказів щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу, а вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, підлягає шляхом ухвалення додаткового рішення по справі. Відповідно до другого речення частини 5 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved