Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

21 липня 2025 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 29500 грн. У позовній заяві представник позивача вказує, що 18.06.2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ «ФІНАНС» і [PERSON] за допомогою вебсайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ «ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1224-6471, відповідно до умов якого кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на таких умовах: сума кредиту 5900 грн, строк кредитування складає 300 днів, базовий період становить 14 днів, знижена відсоткова ставка 2,50 % в день, стандартна відсоткова ставка 3,00 % в день. Умовами кредитного договору передбачено, що тип процентної ставки за користування кредитом фіксована та процентна ставка за користування кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом. ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» взяті на себе зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Натомість [PERSON] в порушення умов договору не повернув у повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші грошові зобов`язання перед кредитором за кредитним договором. Станом на 17.06.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 58 587 грн, яка складається із простроченої заборгованості за кредитом 5900 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами 52 687 грн. Разом з тим, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 29 087 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором у розмірі 29 500 грн. При цьому, кредитодавець прохає стягнути з позичальника не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 5900 грн та прострочену заборгованість за нарахованими\~ процентами\~ у\~ розмірі 23 600 грн,\~ що разом становить 29 500 грн. Враховуючи викладене, представник позивача прохає суд стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 1224-6471 від 18.06.2023 року в сумі 29 500 грн, із яких: 5900 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 23 600 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, а також понесені судові витрати. 06 серпня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача [PERSON] адвокат Кобрись О. М. позовні вимоги не визнає та прохає відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Щодо нарахування заборгованості по кредитному договору №1224-6471 від 18.06.2023 року зазначає, що за умовами договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5900 грн, при цьому розмір відсотків, нарахованих в порядку п. 4.9 Договору, та визначені позивачем у розмірі 52 687 грн є непропорційно великою сумою компенсації та значно перевищує суму кредиту, а тому, на його думку, змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не в компенсаційний, а в каральній, штрафній функції. До того ж, сума нарахованих відсотків є очевидно непропорційною до суми зобов`язання, та не відповідає принципам, встановленим у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Що стосується отримання відповідачем кредитних коштів (грошових переказів), то відповідач не визнає позовні вимоги та отримання зазначених кредитних коштів через недоведеність позовних вимог. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів надання відповідачу кредитних коштів по кредитному договору, зокрема, платіжної інструкції, меморіального ордеру, виписки з особового рахунку, тощо. Позивачем не надано жодних первинних бухгалтерських документів щодо передачі відповідачу кредитних коштів. Вважає, що розрахунок заборгованості позивача, складений одноособово, не є достатнім доказом у відповідності до положень ЦПК України. Оскільки позивач не підтвердив перерахування грошових коштів відповідачу по кредитному договору, позовні вимоги є недоведеними, а розмір відсотків за договором не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам принципу верховенства права. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22 липня 2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача, товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, однак разом із позовною заявою подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач, [PERSON] та його представник, адвокат Кобрись О. М, будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, однак зі змісту поданої заяви по суті вбачається, що представник відповідача прохав розгляд справи провести за відсутності відповідача та його представника. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Судом установлено, що 18.06.2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» і [PERSON] за допомогою вебсайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ «ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1224-6471 продукту «CREDOS», відповідно до умов якого кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим Договором (а.с. 10-15). Відповідно до умов кредитного договору, кредитодавець відкриває для позичальника невідновлювану кредитну лінію на умовах визначених договором: розмір кредитного ліміту 5900,00 грн, дата надання/видачі кредиту 18.06.2023 року; строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику 300 календарних днів; дата повернення (виплати) кредиту 12.04.2024 року; тип процентної ставки за користування кредитом - фіксована; стандартна процентна ставка 3,00% за кожен день користування кредитом протягом всього строку дії договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за промо-ставкою та/або зниженою, та/або пільговою процентною ставкою; реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає 1139965,00 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 59000 грн і включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом 53100 грн. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Базовий період складає 14 календарних днів. Сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати у визначені графіком платежів дати, які є останніми днями відповідних базових періодів. Згідно пункту 10.1 Договору пільгова процентна ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом протягом першого базового періоду, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника спробувати скористатися послугами кредитодавця. Знижена процентна ставка становить 2,50%\~ за кожен день користування кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору. В пункті 5 Договору сторони погодили порядок повернення кредиту та сплати процентів. Зокрема, позичальник зобов`язувалася повернути кредитодавцю отриманий кредит не пізніше ніж в останній календарний день строку кредитування, вказаного в п. 4.8 цього Договору, шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок кредитодавця, у порядку, визначеному у Правилах. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання, надавши кредит відповідачу відповідно до умов кредитного договору, що підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту № 1224-6471 від 18.06.2023 року через систему платежів LiqPay в розмірі 5900,00 грн, платіж 1252047590, на картку [NUMBER] (а.с. 29). За розрахунком позивача, відповідач станом на 17.06.2025 року має заборгованість за кредитним договором № 1224-6471 від 18.06.2023 року у розмірі 58 587 грн, що складається із: простроченої заборгованості за кредитом 5900 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами 52 687 грн (а.с. 30-31). Кредитодавцем було прийнято рішення про застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості позичальнику\~ за нарахова- ними процентами у сумі 29 087 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором у розмірі 29 500 грн. Після застосування програми лояльності позивач розрахував заборгованість відповідача за договором в сумі 29 500 грн, із яких: прострочена заборгованість за кредитом\~ 5900 грн,\~ прострочена\~ заборгованість\~ за\~ нарахованими\~ процентами\~\~ 23600 грн. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Суд звертає увагу, що в пункті 3 договору сторони погодили порядок його укладення, зокрема, що цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору в розумінні Закону України «Про електронну комерцію». Для укладення цього договору позичальник заповнює на сайті кредитодавця повні, точні та достовірні особисті дані. При поданні інформації на сайті кредитодавця формується особистий кабінет позичальника, вхід до якого здійснюється після авторизації позичальника шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), який надсилається кредитодавцем позичальнику в смс-повідомленні або дзвінком на телефон позичальника. Надалі кредитодавець здійснює перевірку дійсності та достовірності зазначених позичальником даних, в тому числі й реквізитів банківської платіжної картки/рахунку позичальника. В кредитному договорі зазначені повні дані про відповідача як позичальника, в тому числі й номер банківської картки. Відповідач не надав суду доказів, що він не укладав кредитного договору з позивачем і не отримував кредитні кошти на банківську картку в розмірі 5900 грн. Спірний кредитний договір було укладено в електронній формі, підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) А8125, і є належним та допустимим доказом на підтвердження кредитних зобов`язань. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом установлено, що укладений між сторонами Договір про відкриття кредитної лінії № 1224-6471 від 18.06.2023 року за своїм видом є договором про споживчий кредит, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу споживчий кредит на умовах, зазначених в договорі, а відповідач зобов`язувалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. У Договорі сторони погодили строк кредитування 300 календарних днів, кінцеву дату повернення кредиту 12.04.2024, тип процентної ставки фіксована, розмір стандартної процентної ставки 3,00%, знижена, пільгова процентна ставка 2,50%. Відповідач порушив умови договору в частині повернення позивачу кредиту в строк 12.04.2024, погоджений ними в кредитному договору. Відповідачем не надано суду доказів погашення кредиту. За встановлених обставин, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача кредиту в сумі 5900 грн підлягають задоволенню. Щодо розрахунку заборгованості за нарахованими процентами за договором суд звертає увагу, що позивач розрахував розмір процентів з урахуванням базового періоду 14 днів з 18.06.2023 по 01.07.2023 за пільговою процентною ставкою 2,5% на день та за 286 днів з 02.07.2023 по 12.04.2024 - за стандартною процентною ставкою 3,00% за кожен день користування кредитом. За частиною третьою статті 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Таким законом є Закон України «Про споживче кредитування». Частина перша статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», зокрема договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням або виконанням обов`язків найманого працівника. В свою чергу, частини перша, друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції станом на час укладення договору) реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставка визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. За частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Після укладення кредитного договору 18.06.2023 року, Законом України від 22.11.2023 року № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема статтю 8 цього Закону доповнено частиною п`ятою: «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%». Судом установлено, що пункт 4.6 кредитного договору не відповідає частині п`ятій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» в частині розміру процентної ставки, оскільки максимальна процентна ставка не може перевищувати 1%, проте в договорі зазначено 3,00%. Тому, суд вважає, що розмір процентів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача за користування кредитом за 300 календарних днів, становить суму 17 700 грн, які розраховані судом таким чином: 5900 грн х 1% х 300 днів. В решті процентів в сумі 5900 грн (23600-17700) суд відмовляє в стягненні, як такі, що нараховані всупереч частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі умови договору порушують права відповідача. У рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України). Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Суд також звертає увагу, що з часу укладення цього договору відповідач не скористався своїм правом відмовитися від договору та/або дострокового погашення кредиту за статтями 15, 16 Закону України «Про споживче кредитування» для зменшення розміру процентів за користування кредитом. Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи зазначене, оскільки відповідач [PERSON] порушив умови договору в частині повернення позивачу кредиту та процентів в строк, погоджений ними в кредитному договору, доказів погашення кредиту суду не надано, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у сумі 5900 грн та заборгованість за процентами в сумі 17 700,00 грн, в решті позовних вимог суд відмовляє. При вирішенні питання щодо понесених сторонами судових витрат, суд дійшов таких висновків. Так, за правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом установлено, що позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позовні вимоги позивача задоволено частково. Заявлені позовні вимоги на суму 29500,00 грн, а задоволено на 23600,00 грн, тобто на 80%. Із урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача, необхідно стягнути понесені витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 1937,92 грн (2422,40 х 80%).

Outcome: partial