Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

09.02.2022 [PERSON] звернулася в суд с позовом до ФОП [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення недоплаченої заробітної плати за жовтень 2021 року в сумі 5000 грн, і за листопад 2021 року в сумі 6000 грн, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судових витрат. Також просила поновити їй строк звернення до суду для вирішення трудового спору у справах про звільнення, пропущений з поважних причин, мотивуючи тим, що наказ про звільнення з роботи та трудову книжку вона не отримувала, а про звільнення з роботи випадково дізналась 10.01.2022 після реєстрації в електронному кабінеті на веб-порталі Пенсійного фонду України. Крім того, зазначає, що з 25.11.2021 по 21.01.2022 перебувала на листку непрацездатності. 22.04.2022 [PERSON] , згідно з ст.49 ЦПК України, подала до суду заяву про зміну предмету позову і уточнення позовних вимог та просила скасувати наказ відповідача ФОП [PERSON] «Про припинення трудового договору (контракту)» від 25.11.2021 та змінити дату звільнення з 25.11.2021 на 31.01.2022 і змінити підставу звільнення з п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін ) на п.1 ст.40 КзПП України (ліквідація роботодавця) та зобов`язати відповідача внести відповідні записи в трудову книжку та видати позивачу її трудову книжку. Також просила стягнути з відповідача на її користь недоплачену заробітну плату за серпень 2021 року в сумі 2352 грн., за вересень 2021 року в сумі 2352 грн., за жовтень 2021 року 2352 грн., за листопад 2021 року в сумі 3023,21 грн., компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати 965,27 грн., вихідну допомогу в сумі 6400 грн. всього 17444,58 грн. Крім того, просила стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв?язку із зміною дати звільнення (з 26.11.2021 на 31.01.2022 включно 44 робочих дні) 13449,92 грн. і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ( з 01.02.2022 по 20.04.2022 включно 56 робочих днів) 17118,08 грн. всього 30568,00 грн. Рішення суду в частині стягнення заборгованої заробітної плати в межах одного місяця допустити до негайного виконання і стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. 07.04.2023, після проведення на підставі ухвали суду, за клопотанням сторони позивача, почеркознавчої експертизи висновок від 16.11.2022 №СЕ-19/103-22/8218-ПЧ, позивач подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій відмовилась від позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь недоплаченої заробітної плати за серпень 2021 року в сумі 2352 грн., за вересень 2021 року в сумі 2352 грн., за жовтень 2021 року в сумі 2352 грн. за листопад 2021 року в сумі 3023,31 грн., компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати 965 грн.27 коп. Уточнила розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 01.02.2022 по 31.12.2022, за 231 робочий день затримки виплати розрахунку, що становить 70612,08 грн. ( з розрахунку 231роб. день х 305,68 грн.) і просила також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку зі зміною дати звільнення (з 26.11.2021 на 31.01.2022 включно 44 робочих дні) 13449, 92 грн., а всього просила стягнути з [PERSON] на іі користь 84062,00 грн. і судові витрати по справі. Свої вимоги обґрунтувала такими доводами. [PERSON] з 28.07.2021 перебувала у трудових відносинах з ФОП [PERSON] згідно з трудовим договором і працювала продавцем у магазині « [INFO] », що розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що згідно з обмінною карткою, при першому відвідування жіночої консультації 28.10.2021, позивач дізналась, що перебуває в стані вагітності, строк 12 тижнів. Про цю обставину вона негайно повідомила роботодавця. Наголошує, що дізнавшись про вагітність позивача, відповідач припинила виплачувати їй заробітну плату і не виплатила їй заробітну плату за жовтень 2021 року і за листопад місяць 2021 року в загальній сумі 11000 грн., а також не оплатила періоди тимчасової непрацездатності, про які роботодавцеві було відомо з електронного реєстру листків тимчасової непрацездатності державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказує, що з 25.11.2021 по 21.01.2022 позивач перебувала на листку непрацездатності. 10.01.2022 вона письмово повідомила відповідача про вагітність, заборговану заробітну плату і просила забезпечити неухильне виконання вимог ст.176,178,179,180,184 КЗпП України, зокрема щодо недопущення звільнення з роботи вагітних жінок, просила невідкладно виплатити суми заборгованої заробітної плати і допомоги по тимчасовій непрацездатності. Зазначає, що 10.01.2022, після реєстрації в електронному кабінеті на вебпорталі Пенсійного фонду України, з електронної трудової книжки, позивач дізналась, що роботодавець звільнила її з роботи 25.11.2021 за п.1 ст.36 КЗпП України. Стверджує, що жодної заяви на звільнення з роботи вона не писала, і немала такого наміру. Трудова книжка знаходиться в роботодавця, позивачу не видавалась, з наказом про звільнення вона, у встановлений законом строк, ознайомлена не була, з позивачем не було проведено повного розрахунку при звільненні з роботи. Вказує, що з приводу грубого порушення стосовно неї норм трудового законодавства, позивач зверталась до управління Держпраці. Вважає звільнення 25.11.2021 з роботи незаконним, мотивуючи тим, що не мала наміру звільнятись з роботи, перебуваючи в стані вагітності та жодної заяви на звільнення за угодою сторін на ім`я відповідача не писала і не подавала. З огляду на зазначені обставини, вважає, що її звільнення відбулось з ініціативи роботодавця, всупереч вимогам ч.3 ст.40 КЗпП України, яка забороняє звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Наголошує, що з 25.11.2021 по 06.01.2022 була непрацездатною у зв`язку з загальним захворюванням, а з 10.01.2022 по 21.01.2022 перебувала на листку непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою на інфекційне захворювання дитиною [PERSON] , що підтверджується відповідними документами. Вказує, що з долучених до відзиву відповідача та наявних у справі документів, дізналась, що відповідач ФОП [PERSON] з 31.01.2022 припинила підприємницьку діяльність. Також дізналась, що в деяких відомостях про виплату грошей (від 01.09.2021, №18- сума 2352 грн., від 01.10.2021, №20 - сума 2352 грн., від 01.11.2021, №22 - сума 2352 грн., від 25.11.2021, №21 - сума 3023,31 грн.,) в наказі про припинення трудового договору (контракту) від 25.11.2021 наявні не її підписи, заява на звільнення від 25.11.2021 написана не позивачем, а невідомою особою. З огляду на викладені обставини, у заяві від 22.04.2022, просила змінити предмет позову і скасувати наказ відповідача «Про припинення трудового договору (контракту) від 25.112021 та змінити дату звільнення з 25.11.2021 на 31.01.2022 та змінити підставу звільнення з п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) на п.1 ст.40 КЗпП України (ліквідація роботодавця). Зобов`язати відповідача внести відповідні зміни в трудову книжку та видати позивачу її трудову книжку. Після проведення, за ухвалою суду, якою задоволено клопотання позивача, почеркознавчої експертизи, [PERSON] , у поданій до суду 07.04.2023 заяві, відмовилась від позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь недоплаченої заробітної плати за серпень 2021 року в сумі 2352 грн., за вересень 2021 року в сумі 2352 грн., за жовтень 2021 року в сумі 2352 грн. за листопад 2021 року в сумі 3023,31 грн., компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати 965 грн 27 коп. Уточнила розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 01.02.2022 по 31.12.2022, за 231 робочий день затримки виплати розрахунку, що становить 70612,08 грн. ( з розрахунку 231 роб. день х 305,68 грн.) і просила також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку зі зміною дати звільнення (з 26.11.2021 на 31.01.2022 включно 44 робочих дні) 13449, 92 грн., а всього просила стягнути з [PERSON] на іі користь 84062,00 грн. і судові витрати по справі. У поданому до суду 15.03.2022 відзиві, представник відповідача, адвокат Огородник О.В., який діяв в інтересах відповідача [PERSON] , повністю заперечив позовні вимоги [PERSON] за їх безпідставністю, мотивуючи тим, що інформація щодо обставин припинення трудового договору, викладена позивачем, не відповідає дійсності з огляду на таке. Зазначає, що відповідач уклала безстроковий трудовий договір з позивачем 28.07.2021 згідно направлення про працевлаштування [PERSON] від Нововолинської філії Волинського обласного центру зайнятості. Вказаний трудовий договір був розірваний 25.11.2021 за угодою сторін. Жодного повідомлення про вагітність чи наявність інших підстав, які б унеможливлювали розірвання трудового договору, позивач не повідомила, як і не висловлювала ніяких претензій до роботодавця 25.11.2021, тобто в день звільнення. Однак, 26.11.2021, у приміщення магазину « [INFO] », прийшов, як потім стало відомо, чоловік позивача [PERSON] і погрожував відповідачу знищенням майна, товару за звільнення позивача. На зауваження припинити неправомірні дії, а також на аргументовані доводи щодо законності звільнення [PERSON] , він не реагував, у зв`язку з чим відповідач змушена була пред`явити всі документи, які підтверджували правомірність звільнення позивача, зокрема власноручно написану нею заяву про звільнення, наказ про звільнення, однак [PERSON] вихопив ці документи та порвав на шматки, розкидавши по магазину, а частину документів забрав. Вказані обставини підтверджуються матеріалами перевірки, проведеної працівниками поліції, яких змушена була викликати відповідач 26.11.2021. Зазначає, що позивач зверталася зі скаргою до управління Держпраці у Волинській області, внаслідок чого був проведений позаплановий захід державного нагляду (контролю) у формі перевірки від 04.02.2022, з акту якої №ВЛ99/0094/АВ вбачається, що у відповідача відсутні ознаки порушення трудового законодавства, а процедура звільнення позивача проведена із дотриманням вимог діючого законодавства. Щодо заяв позивача про невиплату відповідачем заробітної плати за жовтень та листопад 2021 року, зазначає, що згідно з книгою нарахувань, у жовтні 2021 позивачу було нараховано заробітної плати в сумі 6400 грн, видано половину авансу в сумі 2800 грн., відповідно до відомості за жовтень 2021 року №21. Разом утримань 1248 грн. (1152 грн.- ПДФО, військовий збір 96,00 грн.) До видачі на руки працівникові 5152,00 грн. Залишок зарплата 2352 грн., видано згідно відомості №22 за жовтень 2021 року. За листопад 2021 року всього нараховано 7233,93 грн. Видано половину в аванс - 2800 грн., згідно відомості за листопад місяць 2021 року №23. За рахунок підприємства допомогу по тимчасовій непрацездатності з 04.11.2021 по 08.11.2021 ( в табелі визначено п`ять днів тимчасової непрацездатності) 1043,45 грн. Нараховано за 8 днів невикористаної відпустки 1706,14 грн. та 14 днів з нарахуванням 4483,84 грн. Всього нараховано 7233,93 грн. Разом утримань 1410,62 грн. (ПДФО-1302,11 грн. та військовий збір-108,51 грн.). У відзиві вказано, що позивач погодила з відповідачем підставу звільнення, тобто сторони досягли згоди щодо дати звільнення 25.11.2021, про що відповідачем було видано наказ про звільнення. Наголошує, що звільнення в період тимчасової непрацездатності не допускається з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто на підставі ст.40 КЗпП України (окрім п.5 цієї статті), а позивач звільнилась за угодою сторін, тобто на підставі п.1ст.36 КЗпП України, на який не поширюється така заборона. Щодо реєстрації позивача в електронному кабінеті на вебпорталі Пенсійного фонду України, про який вказано у позові, зазначає, що згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі», включення Пенсійним фондом України, до реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутніх відомостей про трудову діяльність працівників, здійснюється протягом п`яти років з дня набрання чинності цим Законом на підставі відомостей, поданих страхувальником або застрахованою особою, у порядку та строки, встановлені Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин. Після завершення цих робіт, наявні трудові книжки видаються працівникам особисто під підпис. Оскільки станом на 01.02.2022 відповідачем ще не проведена процедура оцифрування трудових книжок та внесення відсутніх відомостей до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а позивач здійснила цю процедуру самостійно, що, на думку представника відповідача, підтверджує факт отримання нею трудової книжки у день звільнення. З огляду на викладені обставини, просить у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні позивач та її представник адвокат Явтушенко І.В. підтримали позовні вимоги, викладені у заяві в редакції від 06.04.2023 (а.с.245, т.1) в повному обсязі, з мотивів наведених у позові. Представник позивача наголосила, що звільнення [PERSON] є незаконним, оскільки відбулось у період тимчасової непрацездатності позивача, що підтверджено документально. Зазначила, що позивач не писала заяву про звільнення з роботи за згодою сторін, що підтверджено висновком судово-почеркознавчої експертизи. Тому вважає вимоги обґрунтованими і просить їх задоволити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні 29.08.2024 та її представник адвокат Герасимчук Л.Р. позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні.Відповідач [PERSON] у своїх поясненнях настоювала на тому, що за згодою з [PERSON] звільнила її за ч.1\~ст.36 КЗпП України, оскільки магазин мав закриватись. Категорично заперечила, що мало місце порушення трудових прав позивачки при звільненні, яка особисто підписала заяву про звільнення з роботи за згодою сторін 25.11.2021. Ствердила, що трудову книжку [PERSON] забрав її чоловік [PERSON] , який 26.11.2021 прийшов до магазину, де погрожував знищенням майна, товару, влаштував дебош, порвав документи, зокрема заяву [PERSON] та наказ про її звільнення, розкидавши клапті паперу з цих документів у зв`язку з чим була викликана поліція. В цей день [PERSON] мала віддати ключі від магазину та забрати трудову крижку, у зв`язку із звільненням з роботи 25.11.2021 на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Повний розрахунок при звільненні з роботи проведений з нею 25.11.2021, в присутності іншого продавця [PERSON] . Підтримала правову позицію, викладену у поданому до суду відзиві, обґрунтовуючи її долученими письмовими доказами, зокрема відомостями про нарахування та виплату грошей №22 за листопад 2021 року, якими підтверджує виплату грошей [PERSON] за серпень, вересень, жовтень 2021 року та отримання [PERSON] розрахункових в сумі 3023,31 грн. в листопаді 2021 року, заявою [PERSON] від 25.11.2021 з проханням звільнити її із займаної посади за згодою сторін, наказом №4 від 25.11.2021 про звільнення із займаної посади [PERSON] за згодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України), книгою нарахування заробітної плати розрахункових, лікарняних [PERSON] за період з липня 2021 року по листопад 2021 року, які були досліджені судом. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, її представника, дослідивши письмові матеріали справи та проаналізувавши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд прийшов до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] з 28.07.2021 перебувала у трудових відносинах з Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , а саме: працювала на посаді продавця продовольчих товарів, згідно з наказом ФОП [PERSON] від 27.07.2021 №3 (а.с.66) Наказом про прийом [PERSON] на роботу передбачено виплату заробітної плати позивачу на рівні мінімальної. Згідно з книгою нарахування за липень місяць 2021 року [PERSON] було нараховано 872,73 грн., військовий збір 13,09 грн. До видачі на руки 859,64 грн. За серпень всього нараховано 6400 грн., видано половину авансу 2800 грн., згідно відомості за серпень 2021 №17. Разом утримань 1248,00 грн. (ПДФО-1152, 00 грн., військовий збір 96,00 грн.) До видачі працівникові 5152,00, залишок зарплати виданий, згідно відомості за серпень 2021 року №18 в сумі 2352 грн. За вересень місяць 2021 року всього нараховано 6400 грн., видано половину авансу -2800 грн., згідно відомості за вересень 2021 року, №19. Разом утримань 1248 грн., (ПДФО-1152 грн., військовий збір 96 грн.,) До видачі працівникові 5152 грн. Залишок зарплати 2352 грн. виданий згідно відомості №20. За жовтень 2021 року нараховано 6400 грн. Видано половину авансу 2800 грн., відомість №21, утримання 1248 грн. ( ПДФО 1152 грн. та військовий збір 96,00 грн.) До видачі працівникові 5152 грн. Залишок зарплати 2352 грн., виданий згідно відомості №22 за жовтень 2021 року. В листопаді 2021 нараховано 7233,93 грн. Видано половину авансу -2800 грн., згідно відомості за листопад 2021, №23. За рахунок підприємства виплачена допомога по тимчасовій непрацездатності за 5 днів 1043,45 грн. Проведено нарахування за 8 днів невикористаної відпустки 1706,64 грн. та 14 робочих днів з нарахуванням 4483,84 грн. Всього нарахування 7233,93 грн. Разом утримань 1410.62 грн. (ПДФО -1302,11 грн., військовий збір 18.51 грн.) До видачі працівникові 5823,31 грн. Залишок зарплати 3023 грн. виданий [PERSON] згідно відомості №22, в день звільнення 25.11.2021, що підтвердила в суді свідок [PERSON] ( [PERSON] ), яка в цей день працювала в магазині по графіку. З оглянутого судом витягу податкового розрахунку сум доходу, нарахованого на користь платників податків-фізичних осіб і сум утриманого з них доходу, а також з нарахованого єдиного внеску від 10.01.2022, встановлено, що [PERSON] за листопад місяць 2021 року оплачено 5 днів допомоги по тимчасові непрацездатності 1043,45 грн., а також з нарахованих 7233,93 грн. утримано ПДФО 1302,11 грн. та 108.51 грн. військового збору. Відповідач стверджує, що погодила з [PERSON] дату та підставу звільнення з роботи, а саме - 25.11.2021 за п.1 ст.36 КЗпП України, позивач цього числа власноручно підписала заяву про звільнення, з нею в день звільнення було проведено повний розрахунок. Крім того, твердження позивача при зверненні до суду з вимогою про стягнення заробітної плати, спростовуються висновком експерта №СЕ-19(/103-22/8218-ПЧ від 16.11.2022, судової почеркознавчої експертизи (а.с.198,т.1), де зазначено, що підпис від імені [PERSON] навпроти рукописних текстів " [PERSON] 2352,00 - в рядку « 5 Підпис про одержання" зворотного боку відомостей на виплату грошей №18 за серпень 2021 від 01.09.2021, за вересень 2021, №20 від 01.10.2021, за жовтень 2021 року, №22, № 21 за жовтень 2021 року від 15.10.2021 року, ймовірно виконані [PERSON] . Отже, кошти за відпрацьовані дні та розрахункові [PERSON] були нараховані, отримані нею, у зв`язку з чим остання у заяві, поданій до суду в порядку ст.49 ЦПК України, 07.04.2023 (а.с.245, т.1) відмовилась від позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь невиплаченої заплати за серпень, вересень, жовтень, листопад 2021 року та компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, тим самим підтвердивши, що 25.11.2021 року з нею було проведено повний розрахунок з виплатою 3023,31 грн. розрахункових, що також спростовує доводи позивача про відсутність її, відповідно до табелю робочого часу, на робочому місці в день звільнення 25.11.2021 і підтверджує обставини щодо досягнення згоди між сторонами про розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1.ст.36 КЗпП, які встановлені на підставі оцінки належних і допустимих доказів, досліджених судом. Твердження позивача, що вона не підписувала заяву про звільнення з підстав, передбачених п.1 ст.36 КЗпП України, з посиланням на вказаний вище висновок судової почеркознавчої експертизи, суд, з огляду на встановлені обставини та досліджені докази, вважає неспроможними, і зазначає, що відповідно до статті 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими ст.89 цього Кодексу. Відхиляючи висновок експерта в частині ймовірного невиконання [PERSON] підпису на 2-х клаптиках паперу її заяви на звільнення від 25.11.2021 з підстави, передбаченої п.1 ст.36 КЗпП України, який не є категоричним, суд вважає за необхідне вказати, що доводи відповідача про досягнення згоди на звільнення [PERSON] 25.11.2021 за п.1.ст.36 КЗпП України, підтверджені сукупністю досліджених судом належних і допустимих доказів, показаннями свідка [PERSON] , актом перевірки управління Держпраці №ВЛ99/0094/АВ від 04.02.2022 (а.с.73-81,т.1), в ході якої, не виявлено порушень вимог законодавства при звільненні [PERSON] , а також матеріалами перевірки звернення [PERSON] до ВП №1 (м.Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області від 26.11.2021 стосовно конфлікту, який мав місце з приводу звільнення з роботи [PERSON] за згодою сторін 25.11.2021 та отримання нею 26.11 2021 трудової книжки. (а.с.97-192,т.1). Також, суд вважає за необхідне зазначити, що датою звільнення позивачки є дата, яка узгоджена сторонами. Звільнення позивачки відбулось не з ініціативи роботодавця, а відтак заборона такого звільнення в період тимчасової непрацездатності, законодавством не передбачена, а як наслідок відсутні підстави для зміни судом дати звільнення і стягнення компенсації. При цьому позивач вказує, що з 25.11.2021 по 06.01.2022 була на листку непрацездатності у зв`язку з загальним захворюванням, а з 10.01.2022 по 21.01.2022 перебувала на листку непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою на інфекційне захворювання дитиною [PERSON] . Проте, по закінченню тимчасової непрацездатності 06.01.2022, наступного дня, тобто 07.01.2022 і надалі 08.01.2021, 09.01.2021 до роботи не приступила, і з 10.01.2021 перебувала на листку непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною до 21.01.2022 включно, після чого не прибула до фактичного місця розташування магазину « [INFO] », не приступила до роботи 22.01.2022, безпідставно вимагаючи змінити дату її звільнення з роботи у зв`язку з ліквідацією роботодавця, яке відбулося 31.01.2022.(а.с.65,т.1) До позову [PERSON] додає копію своєї заяви від 10.01.2022, адресовану ФОП [PERSON] щодо забезпечення дотримання гарантій праці вагітних жінок, виплати заробітної плати та лікарняних, зокрема, але не виключено, щодо недопущення звільнення вагітних жінок, виплати заробітної плати за весь період трудових відносин та наданням інформації про суму заборгованості із заробітної плати та допомоги по тимчасовій непрацездатності. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] вказує, що 10.01.2022, після реєстрації в електронному кабінеті на вебпорталі Пенсійного фонду України, з електронної трудової книжки, позивач дізналась, що роботодавець звільнила її з роботи 25.11.2021 за п.1 ст.36 КЗпП України. Такі доводи спростовані відповідачем у відзиві, де вказано, що згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі», включення Пенсійним фондом України, до реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутніх відомостей про трудову діяльність працівників, здійснюється протягом п`яти років з дня набрання чинності цим Законом на підставі відомостей, поданих страхувальником або застрахованою особою, у порядку та строки, встановлені Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин. Після завершення цих робіт, наявні трудові книжки видаються працівникам особисто під підпис. Станом на 01.02.2022 відповідачем ще не була проведена процедура оцифрування трудових книжок та внесення відсутніх відомостей до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а відтак, позивач здійснила цю процедуру самостійно, що, на думку суду, підтверджує факт отримання нею трудової книжки. Будь-яких належних та допустимих доказів, які б вказували що трудова книжка знаходиться у відповідача, в тому числі на спростування доказів відповідача про зворотнє, позивач суду не надала. Відповідно до статті 235\~КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Оскільки судом встановлено, що позивач в період з 25.11.2021 по 06.01.2021 та з 10.01.2022 по 21.01.2022 перебувала на листку непрацездатності, що підтверджено документально (а.с.9-27), суд вважає таку причину поважною, і з метою забезпечення принципу доступу до суду, поновлює [PERSON] пропущений з поважних причин строк звернення до суду для вирішення трудового спору. Відповідно до вимог ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі положеннями ст.\~23\~КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання роботи. Відповідно до статті 36\~КЗпП України підставами припинення трудового договору є: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); 5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; 6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці; 7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; 7-1) укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції», встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; 7-2) з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади»; 8) підстави, передбачені контрактом; 9) підстави, передбачені іншими законами. Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36\~КЗпПУкраїни застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити, як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено, як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36\~КЗпПУкраїни не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою. Також роз`яснено, що пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36\~КЗпПУкраїни можуть бути в письмовій або в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 статті 36\~КЗпПУкраїни і раніше домовлена дата звільнення. Якщо роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою на це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Так, приписами КЗпП України для власника або уповноваженого ним органу не передбачено обов`язок прийняття відкликання працівником своєї заяви про звільнення у випадку досягнення домовленості про звільнення за угодою сторін (див. постанови Верховного Суду від 31 серпня 2020 року по справі № 359/5905/18 (провадження № 61-22851св19), від 22 грудня 2020 року у справі № 183/7159/18 (провадження №61-9167св20) та постанову Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16). Згідно з усталеною судовою практикою при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~(за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Про необхідність наявності взаємної згоди власника або уповноваженого ним органу та працівника щодо анулювання домовленості про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~також зазначено у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 759/11508/16-ц (провадження № 61-14807св18) та у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 404/6236/19 (провадження № 61-21869св19). Якщо працівник вважає, що його звільнили незаконно за угодою сторін, він може звернутися до суду з вимогою визнати наказ про звільнення недійсним. Важливо довести відсутність згоди на звільнення або наявність тиску. Суд враховує судову практику у даній категорії справ, зокрема, постанову ВС КЦС у справі № 264/2678/17 від 20.06.2019 року. З огляду на наведені вище мотиви, суд дійшов висновку про те, що роботодавець 25.11.2021 отримав з боку позивача згоду на звільнення її із займаної посади, у подальшому, в періоди, по закінченню тимчасової непрацездатності, позивач не продовжила трудові відносини, що полягало у нез`явленні на роботу, в тому числі з 07.01.2022 по 09.02.2022 та з 22.01.2022 по 31.01.2022. Згідно зі статтею 4\~КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП Українита інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно частина перша статті 9\~ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема трудових, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.\~ Суд вважає, що сукупністю достовірно встановлених доказів встановлено, що між [PERSON] та роботодавцем ФОП [PERSON] мала місце угода між сторонами щодо припинення трудових відносин. Волевиявлення [PERSON] щодо визнання недійсним наказу про звільнення, не було. Мало місце звернення [PERSON] 13.01.2022 до управління Держпраці у Волинській області, за наслідками перевірки якого, порушень трудового законодавства під час звільнення [PERSON] , у діях ФОП [PERSON] , не виявлено. Вказаний акт позивач не оскаржувала і не спростувала його висновки під час розгляду справи. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Як встановлено судом, у день звільнення, тобто 25.11.2021 ФОП [PERSON] провела з [PERSON] повний розрахунок. Заборгованість із заробітної плати та розрахункових коштів при звільненні, відсутня. Таким чином, судом встановлено, що звільнення позивача було проведено з дотриманням вимог трудового законодавства, у зв`язку з чим правові підстави для задоволення вимог [PERSON] , відсутні.

Outcome: dismissed