Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (далі по тексту рішення - ТОВ «Свеа Фінанс») звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 29700,00 грн. Позов обґрунтовується тим, що 26.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» (далі по тексту рішення - ТОВ «Стар Файненс Груп»), як первісним кредитором, та відповідачем [PERSON] , як позичальником, був укладений договір про надання фінансового кредиту №34667-04/2024, за умовами якого товариство надає позичальнику фінансовий кредит в розмірі 9000,00 грн. строком на 120 днів на умовах строковості, зворотності та платності із встановленням базової процентної ставки 1,5% на день, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідач по справі акцептував пропозицію (оферту) щодо укладення договору шляхом введення направленого йому ТОВ «Стар Файненс Груп» через телекомунікаційну систему одноразового ідентифікатора W0913 на номер телефону [NUMBER] . Таким чином, договір про надання фінансового кредиту №34667-04/2024 був укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний в порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, а також заміну в порядку укладення договору факторингу №01.02-26/24 від 29 серпня 2024 року сторони кредитора у договорі №34667-04/2024 від 26.04.2024 року з ТОВ «Стар Файненс Груп» на ТОВ «Свеа Фінанс», позивач прохав стягнути із відповідача на його користь заборгованість за основною сумою боргу 9000,00 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками - 16200,00 грн. та неустойку в сумі 4500,00 грн., а всього 29700,00 грн. З урахуванням понесених судових витрат, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача по справі сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 2422,40 грн. Представник ТОВ «Свеа Фінанс» згідно письмових клопотань, викладених в прохальній частині позовної заяви, прохав провести розгляд справи без його участі та у разі неявки в судове засідання відповідача ухвалити заочне рішення Заяв та клопотань від відповідача по справі [PERSON] в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за його відсутності чи відкладення судового розгляду, витребування доказів, на дату проведення судового засідання не надходило. Ухвалою суду від 16.06.2025 року постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В зв`язку з тим, що в судове засідання відповідач будучи повідомленим про дату, час і місце його проведення в порядку ст.128 ЦПК України, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив на позовну заяву, судом за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, 12 серпня 2025 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 26.04.2024 року відповідачем по справі [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора W3250 підписана заявка-анкета клієнта на отримання від ТОВ «Стар Файненс Груп» фінансового кредиту, в якій відповідачем були зазначені номер телефону: [NUMBER] . 26.04.2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп», як товариством, та [PERSON] , як клієнтом, був укладений договір про надання фінансового кредиту №34667-04/2024 (далі - Договір, кредитний договір), який згідно положень ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію» був вчинений в електронній формі шляхом його підписання відповідачем одноразовим ідентифікатором W0913, надісланим товариством смс-повідомленням на вказаний ним фінансовий номер (пункти 2.5, 2.16-2.18, розділ 8 «Реквізити та підписи сторін» Договору). Згідно з пунктами 1.1, 1.6, 2.21 Договору ТОВ «Стар Файненс Груп» надає відповідачу, як клієнту, фінансовий кредит в розмірі 9000,00 грн. в національній валюті на умовах строковості, зворотності, платності шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок клієнта за реквізитами його банківської картки № [NUMBER] , зазначеної клієнтом в заявці-анкеті та цьому Договорі, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. За змістом пунктів 1.2, 1.4.1, 1.4.2, 3.3 Договору: 1) кредит надається строком на 120 днів; дата погашення кредиту 23.08.2024 року; 2) денна процента ставка становить 1,50% та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.2 цього Договору; 3) клієнт має право сплатити перший платіж до 25.05.2024 року відповідно до Графіку платежів; 4) нарахування процентів за цим Договором здійснюється в межах строку кредитування, зазначеного в п.1.2 Договору, починаючи з дня надання кредиту. Відповідач своїм електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора W3250 також підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування, викладені у паспорті споживчого кредиту, що були надані йому до укладення договору про споживчий кредит. 26.04.2024 року ТОВ «Стар Файненс Груп» на виконання умов кредитного договору було здійснено переказ грошових коштів в сумі 9000 грн. 00 коп. на картковий рахунок відповідача за № [NUMBER] що відповідає сумі кредиту і способу його надання, визначених в пунктах 1.1, 2.21 Договору. 29 серпня 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» (клієнт) та ТОВ «Свеа Фінанс» (фактор) було укладено договір факторингу №01.02-26/24, за яким ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права грошової вимоги до боржника за кредитним договором в сумі 29700,00 грн., з яких сума основного боргу складає 9000,00 грн., заборгованість за відсотками - 16200,00 грн. та заборгованість за пенею - 4500,00 грн., що безпосередньо підтверджується підписаними сторонами 26.04.2024 року Актом прийому-передачі Реєстру боржників та відповідним витягом з Реєстру боржників до вказаного вище договору факторингу. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №34667-04/2024 від 26.04.2024 року загальна сума заборгованості складає 29700,00 грн., з яких сума основного боргу складає 9000,00 грн., заборгованість за відсотками - 16200,00 грн. та заборгованість за пенею - 4500,00 грн. Під час судового розгляду справи відповідачем з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані позивачем докази укладення ним 26.04.2024 року кредитного договору та отримання за ним грошових коштів у зазначеному вище розмірі. Доказів здійснення погашення заборгованості за наданим кредитом в повному обсязі або частково відповідачем під час судового розгляду також надано не було. Належні та допустимі докази того, що вищезазначена сума заборгованості раніше стягувалась чи була стягнута з відповідача в матеріалах цивільної справи відсутні. Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст.626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закону), який встановлює порядок вчинення електронних правочинів, електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною та вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті, зокрема шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону. Відповідно до положень ст.12 Закону моментом підписання електронного правочину є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилається іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону). Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки букв, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом (постанова Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19).Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Судом встановлено, що договір про надання фінансового кредиту №34667-04/2024 від 26.04.2024 року був підписаний відповідачем по справі після його ідентифікації в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця ТОВ «Стар Файненс Груп»» за допомогою одноразового ідентифікатора W3250 (пункт 2.16, розділ 8 «Реквізити та підписи сторін» Договору), що підтверджує укладення даного договору саме як електронного правочину в порядку, передбаченому ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію», та згоду відповідача з усіма його істотними умовами. В протилежному випадку - без здійснення входу відповідача на веб-сайт кредитодавців та позикодавців за допомогою логіна та пароля особистого кабінету та без отримання ним одноразового ідентифікатора, укладення зазначеного вище кредитного договору було б технічно неможливим. Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19. Належних доказів на спростування тверджень позивача ТОВ «Свеа Фінанс» щодо здійснення саме відповідачем електронного підпису кредитного договору за допомогою надісланого йому одноразового ідентифікатора суду надано не було. Згідно положень ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» н, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України). За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. За змістом ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором №34667-04/2024 від 26.04.2024 року, вбачається, що сума заборгованості за тілом кредиту складає 9000,00 грн., а заборгованість за процентами - 16200,00грн. Наведений позивачем ТОВ «Свеа Фінанс» розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору щодо розміру та строку сплати відповідачем передбачених ним платежів, в тому числі і щодо нарахування процентів, та підтверджується. Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Судом встановлено, що матеріали цивільної справи не містять, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування презумпції правомірності зазначеного вище кредитного договору, укладеного за його участю, а також укладеного в подальшому щодо права вимоги за цим договором договору факторингу. Зазначені договори з огляду на відсутність доказів протилежного не визнавались судом недійсними. На підставі викладеного, виходячи з презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та презумпції обов`язковості договору (ст.629 ЦК України), суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем по справі своїх зобов`язань за договором про надання фінансового кредиту №34667-04/2024 від 26.04.2024 року щодо повернення суми кредиту та інших, передбачених ним платежів (зокрема, процентів за користування кредитом) у розмірах та строки, передбачені цим договором, право грошової вимоги за яким у встановленому законом порядку було набуте позивачем на підставі договору факторингу №01.02-26/24 від 29 серпня 2024 року, та приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення із відповідача на користь позивача ТОВ «Свеа Фінанс» заборгованості за: тілом кредиту в сумі 9000 грн. 00 коп. та відсотками в сумі 16200,00 грн. Щодо стягнення з відповідача неустойки в розмірі 4500,00 грн. суд приходить до наступного висновку. На обгрунтування підстав стягнення з відповідача неустойки представник позивача посилається на ст.625 ЦК України, згідно з якою боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що у п.5.2 Договору встановлена відповідальність клієнта у випадку прострочення ним сплати процентів відповідно до термінів, встановлених в Графіку платежів, а саме: нарахування неустойки у вигляді штрафу в розмірі 100% від суми простроченої заборгованості. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості за неустойкою (штрафом) за порушення відповідачем умов договору №34667-04/2024 від 26.04.2024 року розмір неустойки становить 4500,00 грн. Разом з тим, відповідно до п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Крім того, установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Воєнний стан був введений в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, неодноразово був продовжений і діє на даний час. Зазначена обставина є загальновідомою та не потребує доказування (ч.3 ст.82 ЦПК України). З огляду на викладене, враховуючи дату укладення відповідачем з ТОВ «Стар Файненс Груп» кредитного договору - 26.04.2024 року, тобто під час дії в Україні воєнного стану, відповідач звільняється від сплати неустойки за даним договором, а тому правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача неустойки в сумі 4500,00 грн. 00 коп., як складової частини заборгованості за кредитним договором, відсутні, внаслідок чого позов ТОВ «Свеа Фінанс» в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач ТОВ «Свеа Фінанс» звернувся до суду з позовом майнового характеру, за який ним було сплачено судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. з урахуванням пониження ставки судового збору на коефіцієнт 0,8. З огляду на викладене, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача по справі підлягають стягненню на користь позивача пропорційно задоволенню позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, відсутні.

Outcome: partial