Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 37944,82 грн., витрати на правову допомогу в сумі 9200 грн. та 3028 грн. судового збору. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20.08.2018 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали договір про надання кредиту №501057353, відповідно до умов якого АТ «АЛЬФА-БАНК» надав позичальнику кредит в сумі 35040,00 грн. зі строком дії 48 місяців, відсотковою ставкою 16,99%. Відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Станом на 23.02.2021 за кредитним договором загальна сума заборгованість по тілу кредиту 21588,95 грн., заборгованість по відсоткам 15155,87 грн., штраф 1200,00 грн. 22.02.2021 року між АТ «АЛЬФА \~ \~ \~ \~БАНК» та ТОВ «ФК \~ \~ \~ \~ФОРТ» було \~ \~ \~ \~укладено договір факторингу, \~ \~ \~ \~за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло \~ \~ \~ \~ до ТОВ «ФК ФОРТ». У подальшому 23.02.2021 року між \~ \~ \~ \~ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу, за умовами \~ \~ \~ \~якого права вимоги за \~ \~ \~ \~кредитним договором \~ \~ \~ \~перейшли до ТОВ «ФК \~ \~ \~ \~«ЕЛІТ \~ \~ \~ \~ФІНАНС».Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 11.06.2019, укладеним між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем. Враховуючи викладене вище, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 20.08.2018 у розмірі 37944,82 грн., а також судові витрати в розмірі 3028 та витрати на правову допомогу в розмірі 9200 грн. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 квітня 2024 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався. Судом по справі встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що 20.08.2018 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали договір про надання кредиту №501057353, відповідно до умов якого АТ «АЛЬФА-БАНК» надав позичальнику кредит в сумі 35040,00 грн. зі строком дії 48 місяців, відсотковою ставкою 16,99% АТ «АЛЬФА-БАНК» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «АЛЬФА-БАНК». Відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Підпис відповідача на оферті на укладання угоди про надання кредиту № 501057353, Додатку № 1 до Угоди про надання кредиту № 501057353, в довідці про умови кредитування, свідчить про те, що останній отримав усю інформацію про умови кредитування та погодився на зазначені умови. Таким чином, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Факт отримання кредитних коштів відповідачем [PERSON] підтверджено випискою по особовому рахунку за період з 20.08.2018 року по 22.02.2021 року. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. 22.02.2021 року між АТ «АЛЬФА \~ \~ \~ \~БАНК» та ТОВ «ФК \~ \~ \~ \~ФОРТ» було \~ \~ \~ \~укладено договір факторингу, \~ \~ \~ \~за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло \~ \~ \~ \~ до ТОВ «ФК ФОРТ». В подальшому 23.02.2021 року між \~ \~ \~ \~ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу, за умовами \~ \~ \~ \~якого права вимоги за \~ \~ \~ \~кредитним договором \~ \~ \~ \~перейшли до ТОВ «ФК \~ \~ \~ \~«ЕЛІТ \~ \~ \~ \~ФІНАНС». Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 20.08.2018, укладеним між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем. В порушення умов договору, відповідач [PERSON] , зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 23.02.2021 року утворилася заборгованість, яка становить 37944,82 грн. Доказів про добровільне виконання даних зобов`язань відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 526, 612, 625 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1 ст. 642 ЦК України). Спору щодо укладення договору кредитного договору, отримання позичальником коштів немає, а суд погоджується, що зобов`язання, що виникли за таким договором підлягають виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Також суд звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених зазначеними вище кредитним договором, а також не спростовує факту наявності простроченої заборгованості та не надає альтернативного розрахунку суми заборгованості, презумпція правомірності яких не спростована. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. При цьому договори та їх умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Згідно вимог ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, за наявності доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог та за відсутності надання доказів протилежного відповідачем, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором від 20.08.2018 року у розмірі 37944,82 грн., що складається з: заборгованість по тілу кредиту 21588,95 грн., заборгованість по відсоткам 15155,87 грн., штраф 1200,00 грн. З урахуванням викладеного, суд не приймає до уваги заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, та вважає позовні вимоги обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення судових витрат, судом встановлено наступне. У позовній заяві позивачем також заявлено до стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 9200 грн. При вирішенні питання що стягнення правничої допомоги суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1-5 статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частин 3, 4 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (стаття 133 ЦПК України). Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати несуть сторони, крім випадків, надання правничої допомоги за рахунок держави. За частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Позивачем на підтвердження надання правничої допомоги надано: копію договору № 03-07/24 від 03.07.2024 року про надання правничої допомоги, укладеного з адвокатом Литвиненко О.І., копію акту № 1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024 року на суму 9 200, 00 грн., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію платіжної інструкції №4951 від 01 жовтня 2024 року на суму 9200,00 грн. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved