Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01.07.2014 є виконавцем послуг з постачання теплової та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Заборгованість відповідача за житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії за період з травня 2020 року по лютий 2025 року становить 55426,55 грн., за постачання гарячої води за період з травня 2020 року по лютий 2025 року становить 1145,31 грн. та абонентське обслуговування за період з березня 2022 року по лютий 2025 року становить 1898,94 грн. За приписами ст. 625 ЦК України відповідач також повинен сплатити 3% річних від суми заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії в розмірі 513,14 грн. та інфляційні втрати в розмірі 3058,56 грн., а також 3% річних від суми заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання гарячої води в розмірі 24,66 грн. та інфляційні втрати в розмірі 126,70 грн. Просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість за житлово-комунальні послуги з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості, а також судові витрати. 09.04.2025 постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Зважаючи на неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01.07.2014 є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . ТОВ «Теплопостачсервіс» як юридична особа здійснює діяльність з постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.08.2024 № 389849131. Згідно з розрахунком заборгованості за житлово-комунальні послуги по житловому приміщенню (квартирі) що розташована за адресою: [ADDRESS] , за період з травня 2020 року по лютий 2025 року обліковується заборгованість за житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії в розмірі 55426,55 грн., за період з листопада 2020 року по лютий 2022 року нараховані 3% річних в розмірі 513,14 грн. та інфляційні втрати в розмірі 3058,56 грн. Згідно з розрахунком заборгованості за адресою: [ADDRESS] , за період з травня 2020 року по лютий 2025 року обліковується заборгованість за житлово-комунальні послуги з постачання гарячої води в розмірі 1145,31 грн., за період з травня 2020 року по лютий 2022 року нараховані 3% річних в розмірі 24,66 грн. та інфляційні втрати в розмірі 126,70 грн. Згідно з розрахунком заборгованості за адресою: [ADDRESS] , за період з березня 2022 року по лютий 2025 року обліковується заборгованість за абонентське обслуговування в розмірі 1898,94 грн. З розрахунків вбачається, що відповідач частково сплачував зазначені вище послуги. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №522/7683/13-ц, провадження №61-31025св18. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач зобов`язаний укладати договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). У відповідності до вимог ст.642 ЦК України та абзацу 6 п.14 Правил фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку за надані послуги, факт отримання послуг. Згідно з п. 10 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного перепланування спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника. Частиною 3 ст. 24 Закону україни "Про теплопостачання" встановлено, що основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Пунктом 36 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постанвою КМУ від 21 серпня 2019 р. № 830, встановлено, що споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Враховуючи обставини, встановлені судом у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що відповідач, як власник квартири, є споживачем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, які надає ТОВ «Теплопостачсервіс». Відповідач у встановленому законом порядку не відмовився від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, відповідачем надано не було, як і доказів сплати коштів за надані позивачем послуги у повному обсязі. Отже, відповідач як споживач вказаних послуг має обов`язок оплатити позивачу їх вартість. Щодо вимог про стягнення з відповідача 3% річних від суми заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії в розмірі 513,14 грн. та інфляційних втрат в розмірі 3058,56 грн., а також 3% річних від суми заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання гарячої води в розмірі 24,66 грн. та інфляційних втрат в розмірі 126,70 грн., суд відзначає наступне. На спірні правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення виконання зобов`язання. Оскільки відповдіач допустив прострочення грошового зобов`язання, то для нього настають наслідки, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних від суми заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії в розмірі 513,14 грн. та інфляційних втрат в розмірі 3058,56 грн., а також 3% річних від суми заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання гарячої води в розмірі 24,66 грн. та інфляційних втрат в розмірі 126,70 грн., підлягають задоволенню, оскільки нараховані правильно з урахуванням вимог постанови КМУ від 05.03.2022 №206. За встановлених обставин суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3028 грн.

Outcome: approved