Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

30 квітня 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (далі ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС»), в особі директора Сердійчук Я.Я., через систему «Електронний суд», звернулося до Згурівського районного суду Київської області з вказаним вище позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за договором № 8079681 від 13.07.2024 у розмірі 21925,00 гривень, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 13000,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») та [PERSON] укладено договір № 8079681, за умовами якого кредитодавець надає споживачу кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сторони цього договору також узгодили, що грошові кошти кредиту надаються кредитодавцем у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена чинним законодавством. Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі встановленому договором. 27 січня 2025 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено договір № 27.01/25-Ф, відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 8079681. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 8079681. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом за договором № 8079681 від 13.07.2024, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 21925,00 гривень, з яких: 5000,00 гривень заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 7875,00 гривень заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 9050,00 гривень заборгованість за пенею та/або штрафами. Суддя Згурівського районного суду Київської області Кучерява Л.М. своєю ухвалою від 08.05.2025 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, встановила сторонам відповідні строки для подання заяв по суті справи та призначила справу до розгляду. У відповідності до ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Разом з тим, як зазначено у постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 905/2382/17 відсутність відзиву на позов не є визнанням позовних вимог та не означає доведеність позовних вимог. Будь-яких письмових заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. У судове засідання позивач не з`явився, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку. У позовній заяві позивач просив розгляд справи проводити у відсутність представника позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за адресою його реєстрації та публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не направляв. Відповідачем копію ухвали про відкриття провадження від 08.05.2025 та судові повістки про виклик в суд на 05.06.2025, 17.07.2025 та 14.08.2025 не було отримано, конверти із вкладенням повернулися до суду із відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала своє місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено пунктом 108, 109 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом 13.07.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою інформаційно-комунікаційної системи товариства укладено договір про надання споживчого кредиту № 8079681 (далі договір № 8079681 від 13.07.2024), за умовами якого товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) 5000,00 гривень. Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 15 днів. Стандартна процентна ставка 1,50% в день та застосовується у межах строку кредиту. Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору. дати надання кредиту: 13.07.2024 або 14.07.2024 (а.с. 6-15 договір). Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення», яке надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, на підставі договору на переказ коштів 28/11/2019 від 28.11.2019, укладеного із ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», було успішно прийнято платежі на користь ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА»: 13.07.2024 02:05:03 на суму 5000,00 гривень, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 451477368, призначення платежу: Зарахування 5000 грн на карту [NUMBER] (а.с. 16 лист). ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» своїм листом надало інформацію ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» щодо даних, як підтверджують зарахування кредитних коштів на банківські картки клієнтів, право вимоги за якими передано ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», зокрема, і щодо відповідача [PERSON] (а.с. 17-18 лист). Із картки обліку договору (розрахунку заборгованості) № 8079681 від 13.07.2024, виготовленого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» вбачається, що у період з 13.07.2024 по 26.10.2024 первісним кредитором здійснювалося щоденне нарахування відсотків за користування кредитними коштами на основну суму боргу. У період з 01.08.2024 по 26.10.2024 первісний кредитор здійснював нарахування штрафу 450,00 гривень одноразово 01.08.2024 та по 100,00 гривень щоденно у період з 02.08.2024 по 26.10.2024. Згідно із вказаним розрахунком заборгованості станом на 26.01.2025 за [PERSON] рахується заборгованість у загальному розмірі 21925,00 гривень, з яких: 5000,00 гривень основний борг; 7875,00 гривень проценти; 9050,00 гривень штраф (а.с. 19-23 розрахунок). 27 січня 2025 року між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (фактор) та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (клієнт) укладено договір факторингу № 27.01/25-Ф, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. До фактора переходять права клієнта як первісного кредитора за кредитними договорами (договорами про надання споживчого кредиту) в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Права вимоги вважаються прийнятими фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним Акту прийому-передачі Реєстру боржників (а.с. 25-34 договір). 27 січня 2025 ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» здійснило оплату згідно договору факторингу № 27.01/25-Ф від 27.01.2025 на рахунок ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (а.с. 35 платіжна інструкція). 27 січня 2025 року за допомогою сервісу «Вчасно» між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» підписано Акт прийому-передачі Реєстру боржників для друку до Договору факторингу № 27.01/25-Ф від 27 січня 2025 року та Реєстр боржників для друку до Договору факторингу № 27.01/25-Ф від 27 січня 2025 року, з якого вбачається, що клієнт відступив факторові право вимоги заборгованостей до боржників на умовах, передбачених Договором факторингу № 27.01/25-Ф від 27 січня 2025 року, зокрема, до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за договором № 8079681 від 13.07.2024 у загальному розмірі заборгованостей 21925,00 гривень (а.с. 36 акт, а.с. 37-40 реєстр боржників, а.с. 41 витяг з Реєстру боржників). Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України). У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Таким чином, укладений в електронній формі договір про надання споживчого кредиту № 8079681 від 13.07.2024 на умовах, викладених у ньому, та у спосіб, визначений законом, адже такий договір містить електронний підпис одноразовим ідентифікатором А7157 відповідача [PERSON] , що прирівнюється до власноручного підпису позичальника, повністю відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та засвідчує волю відповідача на укладання договору на погоджених умовах. Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Таким чином, право вимоги до відповідача [PERSON] за договором № 8079681 від 13.07.2024 перейшло до позивача ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» від первісного кредитора ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА»\~на підставі\~договору факторингу\~№ 27.01/25-Ф\~від 27.01.2025,\~що відповідає\~вимогам статей\~512-516\~Цивільного кодексу\~України.\~ \~ \~ За правилами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (ст. 77 ЦПК України), допустимими (ст. 78 ЦПК України), достовірними (ст. 79 ЦПК України), а у своїй сукупності достатніми (ст. 80 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, висуваючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором кредитодавець зобов`язаний довести належними, допустимими, достовірними та, у своїй сукупності і взаємозв`язку, достатніми доказами наявність такої заборгованості, зокрема, факт надання та отримання грошових коштів, а також розмір заборгованості. На підтвердження своїх позовних вимог ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором надало суду договір про надання споживчого кредиту № 8079681 від 13.07.2024. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.16.2021 року у справі № 686/19271/19, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг. Позивачем до позовної заяви додано лист ТОВ «Українські платіжні рішення» на підтвердження факту надання та отримання відповідачем грошових коштів на виконання умов кредитного договору (а.с. 16) та лист ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» адресований ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (а.с. 17-18). Верховний Суд у своїх постановах (зокрема, у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц) неодноразово зазначав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Зокрема, належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором/договором позики можуть бути виписки за картковими рахунками (по кредитному договору). Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, додані позивачем до позовної заяви листи ТОВ «Українські платіжні рішення» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» не містять підтвердження факту надання та отримання саме відповідачем [PERSON] кредитних коштів на виконання умов договору про надання споживчого кредиту № 8079681 від 13.07.2024. Картка обліку договору (розрахунок заборгованості) по договору № 8079681 від 13.07.2024, на яку посилається позивач, створена самостійно первісним кредитором та не є первинним бухгалтерським документом, який підтверджує отримання кредитних коштів, користування ними, наявність та розмір заборгованості, а отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Інформація зазначена в цій картці обліку, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вона була складена, не може бути доказом наявності заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] . Інших доказів на підтвердження існування заборгованості, зокрема, виписки за картковим рахунком відповідача, на яку за словами позивача надавались кредитні кошти, суду не надано. Позивачем також не заявлялися клопотання про витребування необхідних доказів судом у випадку неможливості надання таких доказів самостійно для підтвердження отримання, користування коштами, наявності та розміру заборгованості. Таким чином, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази існування та розміру заборгованості відповідача [PERSON] за договором № 8079681 від 13.07.2024. Згідно з частиною першою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.09.2023 у справі № 465/4873/20, провадження № 61-6627св23). Враховуючи все вищезазначене, а також те, що належних, допустимих та достатніх доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові щодо отримання відповідачем кредитних коштів, користування ними, наявності заборгованості та її розміру матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що в позові ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed