Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

У квітні 2025 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» за допомогою системи «Електронний суд», звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що 05.01.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] , шляхом обміну електронними повідомленнями, укладено договір № 485539-КС-001 про надання кредиту, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». За умовами цього договору ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» зобов`язалось надати позичальнику грошові кошти в сумі 12210,22 грн на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1,14816782 % за кожен день користування кредитом, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредит на умовах встановлених договором та графіком платежів. Позивач зазначає, що свої зобов`язання виконав належним чином, а саме зарахував на банківську картку відповідача № [NUMBER] грошові кошти у розмірі 12210,22 грн. Проте, всупереч вимог законодавства та умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, лише частково сплатив на виконання своїх зобов`язань за договором, а саме у розмірі 16111,98 грн, внаслідок чого станом 31.03.2024 утворилася заборгованість в розмірі 36141,82 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 12210,22 грн; суми прострочених платежів по процентах - 23931,60 грн. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» просило суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за договором № 485539-КС-001 про надання кредиту від 05 січня 2024 року у розмірі 36141,82 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 12210,22 грн; суми прострочених платежів по процентах - 23931,60 грн; стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. У відзиві на позовну заяву [PERSON] в особі представника - адвоката Лисенка Андрія Олександровича проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити у їх задоволенні з наступних підстав. По-перше, позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення кредитного договору, оскільки надані позивачем докази укладання кредитного договору викликають обґрунтований сумнів в їх достовірності. Зазначена у договорі фраза «Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором…» не може вважатися належним та допустимим доказом його підписання, оскільки зазначене будь-який кредитор може зробити з будь-якою особою. По-друге, позивачем не надано доказів надання відповідачу кредитних коштів, оскільки надана до позовної заяви інформаційна довідка не може бути належним та допустимим доказом видачі кредитних коштів, адже не є первинним бухгалтерським документом та цілком залежить від волі позивача. По-третє, сума заборгованості не відповідає умовам договору, оскільки денна процентна ставка суперечить положенням Закону України «Про споживче кредитування», отже є нікчемною. Так, умовами кредитного договору передбачено, що стандартна процентна ставка за Кредитом: в день 2,00000000, фіксована; знижена процентна ставка за Кредитом: в день 1,14816782, фіксована. Водночас, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Крім того, не підлягає перерахунок відсотків і за денною процентною ставкою під 1% в день, адже, як зазначалося вище, вони є неузгодженими. Оскільки позивач безпідставно спрямував частину внесених коштів на сплату відсотків, тому враховуючи переплату позичальника у неї відсутня заборгованість за кредитним договором. По-четверте, умова договору про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту є нікчемною, тому стягнення даної суми коштів не вбачається за можливе, а вже стягнута сума коштів підлягає зарахуванню в погашення тіла кредиту та, відповідно, зменшення позовних вимог. По-шосте, розрахунок боргу не може слугувати доказом наявності заборгованості, оскільки є похідним доказом від первинної бухгалтерської документації, яку позивачем не надано. Розрахунок заборгованості здійснено позивачем в належний спосіб, оскільки відсутні відомості про здійснені транзакції, нарахування, списання. Позивачем взято за основу суму боргу без надання відомостей про внесення коштів на погашення такої заборгованості. У відповіді на відзив ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» зазначило, що договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог чинного законодавства. Грошові кошти було перераховано в розмірі, узгодженому сторонами, на банківську картку відповідача. Умови договору, зокрема щодо розміру процентної ставки, відповідають вимогам Закону України «Про споживче кредитування», зокрема Прикінцевих та Перехідних положень цього закону. Крім того позивач зазначає, що сторона відповідача помилково ототожнює поняття «денна процентна ставка» в розумінні Закону України «Про споживче кредитування» та процентну ставку в день, яка встановлена в Кредитному договорів укладеному Відповідачем з ТОВ «Бізнес Позика». Щодо розрахунку заборгованості, то його складено відповідно до умов договору. З цих підстав позивач просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У запереченні на відповідь [PERSON] в особі представника - адвоката Лисенка Андрія Олександровича у задоволенні позовних вимог просила відмовити, зазначивши серед іншого, що позивачем зазначається законність укладання кредитного договору та законність підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, проте жодних доказів цього не надано. Крім того, позивач посилається на угоду з платіжним провайдером ТОВ «ПрофітГід» через якого здійснювалось перерахування кредитних коштів, хоча така угода не була надана позивачем разом з первісним позовом. Ухвалою суду від 28.04.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, встановлено відповідачу строк 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження на подання відзиву на позовну заяву. Під час підготовки до розгляду справи судом встановлено, що у позовній заяві ТОВ «Бізнес позика» заявило клопотання про витребування у АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" (ЄДРПОУ: 21133352, Місце реєстрації: 04082, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19), докази випуску банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); - виписки про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 05.01.2024 року (дата видачі кредиту) по 21.06.2024 року (дата закінчення терміну кредитування). Клопотання мотивоване тим, що вказані докази мають суттєве значення для належного встановлення та підтвердження всіх фактичних обставин справи. Ухвалою суду від 03 липня 2025 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено та витребувано у АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" (ЄДРПОУ: 21133352, Місце реєстрації: 04082, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19), інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: - чи випускалася банківська картка № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); - інформацію про рух коштів (виписку) по банківській картці № [NUMBER] за період з 05.01.2024 року (дата видачі кредиту) по 21.06.2024 року. 17 липня 2025 року до суду від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надійшли витребувані докази. В судове засідання позивач не з`явився, просив справу розглянути за його відсутністю. Відповідач та її представник про судове засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.01.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір № 485539-КС-001 про надання кредиту. Кредитний договір укладено на наступних умовах: 2.1. Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 14 000,00 грн. (Чотирнадцять тисяч грн.) на засадах строковості, поворотності, платності (надалі - Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та комісію за надання Кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (надалі- Правила). 2.2. Тип Кредиту: кредит. 2.3. Строк, на який надається Кредит: 24 тижнів. 2.4. Стандартна процентна ставка за Кредитом: в день 2,00000000, фіксована. Знижена процентна ставка за Кредитом: в день 1,14816782, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено Кредитодавцем в односторонньому порядку. 2.5. Комісія за надання Кредиту (надалі- Комісія): 2 100,00 грн. Нараховується одноразово при видачі Кредиту в дату видачі Кредиту. Розмір Комісії, встановлений цим пунктом Договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір Комісії не може бути збільшено Кредитодавцем в односторонньому порядку. Супровідні послуги відсутні, тарифи не змінні в продовж дії Договору, зміна будь-яких умов здійснюється шляхом укладання додаткового договору до договору, який Сторони погодили іменувати у своїх відносинах Додатковою угодою (далі - Додаткова угода). 2.6. Загальний розмір наданого Кредиту: 14 000,00 грн. 2.7. Строк дії Договору: до 21.06.2024 року. 2.8. Орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту: 36 360,00 грн. 2.9. Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 9110,18 процентів. Розділ 3 Договору містить Порядок та умови надання Кредиту. Зі змісту договору встановлено, що він укладений сторонами з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Договір підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-6206. номер телефону: [NUMBER] 05.01.2024 13:29:01. Крім того, 05.01.2024 13:27:55 [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-7882. номер телефону: [NUMBER] підписала ПАСПОРТ СПОЖИВЧОГОКРЕДИТУ, чим підтвердила ознайомлення з аналогічними умовами кредитування. Згідно з умовами договору номером електронного платіжного засобу [PERSON] є банківська картка [NUMBER] . 05 січня 2024 року о 13:29:31 год. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» здійснило переказ грошових коштів на банківську картку [PERSON] № [NUMBER] у загальному розмірі 14000,00 грн, призначення платежу: «Перерах. коштiв [PERSON] ІПН [NUMBER] зг. до кредитного дог. №485539-КС-001 від 05.01.2024 Без ПДВ», що підтверджується довідкою директора ТОВ ««ПРОФІТГІД». Відповідно до листа АТ «УНІВРЕСАЛ БАНК» від 17.07.2025 № БТ/Е-7860, на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , банком було емітовано карту № [NUMBER] та відкрито на неї відповідний банківський рахунок. Згідно з випискою по рахунку № [NUMBER] , до якого прив`язано банківську карту № [NUMBER] на ім`я [PERSON] за період 05.01.2024 - 21.06.2024, на банківський рахунок останньої 05 січня 2024 року о 13:29:32 год. зараховано грошові кошти у розмірі 14000,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, [PERSON] сплатила на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» грошові кошти на погашення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 16 111,98 грн чотирма платежами (двічі по 3030 грн - 19 січня та 05 лютого 2024 року, 3034,45 грн - 21 лютого 2024 року, 7017,53 грн - 15 березня 2024 року), які позивач спрямував наступним чином: 1 789,78 грн - сплата тіла кредиту; 12 222,2 грн - сплата відсотків; 2100 грн - сплата комісії. Починаючи з 21 червня 2024 року і станом на 31 березня 2025 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Бізнес Позика» за договором № 485539-КС-001 складає 36 141,82 грн, з яких: 12 210,22 грн - тіло кредиту, 23 931,60 грн - відсотки за період з 05.01.2024 до 26.01.2024. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З договору № 485539-КС-001 від 05 січня 2024 року вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки цей договір укладені на сайті позикодавця, та [PERSON] підписала його електронним підписом одноразовими ідентифікатором, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства, такий договір не був би укладений. Такий висновок суду узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, провадження № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, провадження № 61-2902св21. Договір містить податковий номер, паспортні дані, адресу, електронну адресу, номер мобільного телефону [PERSON] . Також в договорі зазначено номер електронного платіжного засобу - банківської картки, видачу якої на ім`я відповідача підтверджено листом АТ «Універсал Банк». Судом також встановлено, що безпосередньо після підписання договору відповідачем на її банківську картку було зараховано грошові кошти у розмірі, узгодженому в договорі (14000 грн). Доводи відповідача про неукладеність договору є неспроможними, оскільки окрім того, що спростовуються встановленими судом обставинами справи, також свідчать про суперечливу та недобросовісну поведінку відповідача, яка отримала грошові кошти на власну банківську картку, користувалася цими кредитними коштами, здійснювала часткове погашення, що підтвердила у відзиві на позовну заяву, проте в подальшому зазначає про неукладеність договору, відсутність погодження його умов. Зі змісту Закону України «Про електронну комерцію» вбачається, що такі правочини вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту, сплата процентів за користування кредитом у строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючі надані сторонами докази, судом встановлено [PERSON] свої зобов`язання за договором № 485539-КС-001 від 05 січня 2024 року не виконала не належним чином, тобто не відповідно до умов договору, у зв`язку з чим має прострочену заборгованість. Разом з тим, суд не може в повній мірі погодитися з розрахунком заборгованості, складеним позивачем, з огляду на таке. Так, дослідженням розрахунку заборгованості встановлено, що [PERSON] вносила в рахунок погашення заборгованості грошові кошти наступним чином: 19.01.2024 - 3030 грн; 05.02.2024 - 3030 грн; 21.02.2024 - 3034,45 грн; 15.03.2024 - 7017,53 грн. Позивач зазначені грошові кошти спрямовував наступним чином: 19.01.2024:2 411,1 грн - відсотки; 618,90 грн - комісія; 05.02.2024: 2 250,36 грн - відсотки; 779,64 грн - комісія; 21.02.2024: 78,18 грн - тіло; 2 254,81 грн - відсотки; 701,46 - комісія; 15.03.2024: 1 711,6 грн - тіло; 5 305,93 грн - комісія. Як встановлено судом, пунктом 2.5 кредитного договору передбачено, що комісія за надання Кредиту (надалі- Комісія): 2 100 грн. Розмір Комісії, встановлений цим пунктом Договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір Комісії не може бути збільшено Кредитодавцем в односторонньому порядку. Розмір плати за обслуговування кредиту визначений у пункті 3.2.3 кредитного договору (у графіку щомісячних платежів): перший платіж за надання кредиту становить 618,90 грн., другий - 779,64 грн., третій - 701,46 грн. За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами 2, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Так, 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультра активну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Однак, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічні за змістом спірних правовідносин правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 та у постанові ОП КЦС ВС від 06.11.2023 у справі № 204/224/21. Умовами договору передбачено щомісячну сплату відповідачем комісії, проте розмір комісії за обслуговування кредиту встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості. Таким чином, оскільки в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), тому позивачем фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо кредиту відповідача, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням того, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги, які за законом повинні надаватись безоплатно, тому положення про сплату комісії, є нікчемними, тобто недійсними в силу закону, та не створюють жодних правових наслідків для сторін. Оскільки позивачем на власний розсуд спрямовано грошові кошти, внесені відповідачем, на сплату комісії, умова про сплату якої є нікчемною, тому зазначені грошові кошти з урахуванням періоду здійснення платежу підлягають зарахування у погашення тіла кредиту з відповідним зменшення заборгованості за тілом кредиту до 10110,22 грн. Враховуючи дати здійснення відповідачем платежів, заборгованість за тілом має наступний вигляд: 05.01.2024-19.01.2024 - 14000,00 грн; 20.01.2024-05.02.2024 - 13381,10 грн; 06.02.2024-21.02.2024 - 12601,46 грн; 22.02.2024-15.03.2024 - 11821,82 грн; 16.03.2024-21.06.2024 - 10110,22 грн. Враховуючи розмір процентної ставки за кожен день користування періодом (1,1481678 % протягом період з 05.01.2024 до 08.03.2024; 2% з 09.03.2024 до 21.06.2024), нарахування процентів підлягає пропорційному зменшенню, враховуючи заборгованість за тілом кредиту на день нарахування процентів. У зв`язку з цим загальний розмір нарахованих процентів за період 05.01.2024 - 21.06.2024 складає 30980,38 грн. Враховуючи сплачені відповідачем грошові кошти в рахунок сплати відсотків (12210,22 грн), заборгованість за процентами складає 18770,16 грн. Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України відповідач не спростувала заборгованість в такому розмірі, доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором або сплати заборгованості в розмірі більшому, ніж зазначено позивачем, не надала. Доводи відповідача про неукладеність договору, як зазначалось вище, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Доводи відповідача про відсутність доказів перерахування грошових коштів за кредитним договором спростовуються випискою з банківського рахунку, наданою АТ «Універсал Банк». Щодо доводів про нікчемність п. 2.4 договору щодо розміру процентної ставки суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ від 22.11.2023) максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Водночас, вищезазначеним Законом прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» також було доповнено пунктом 17, відповідно до якого: «Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: -протягом перших 120 днів - 2,5 %; -протягом наступних 120 днів - 1,5 %». Отже, згідно з п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: -протягом перших 120 днів - 2,5 %; (з 24.12.2023 до 22.04.2024 включно) -протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 включно до 20.08.2024 включно) -з 21.08.2024 включно та надалі - 1%. Як встановлено судом, кредитний договір № 485539-КС-001 укладено 05 січня 2024 року, тобто в період, коли допускався максимальний розмір денної процентної ставки не більше 2,5%. За умовами кредитного договору стандартна процентна ставка - 2%, знижена - 1,14816782%. Окрім того, суд погоджується з доводами позивача, що нетотожність понять «денна процента ставка» в розумінні Закону України «Про споживче кредитування» та «процентна ставка в день», яка встановлена в Кредитному договорів, оскільки порядок їх обрахунку є відмінним. У зв`язку з цим суд відхиляє доводи відповідача про нікчемність п. 2.4 Кредитного договору та застосування наслідків його нікчемності. Решта доводів відповідача є несуттєвими та не спростовують обставини, встановлені судом та на які посилається позивач як на підставу позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту майнових прав відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України є примусове виконання обов`язку в натурі. З урахуванням викладеного, враховуючи, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № 485539-КС-001 порушено майнові права ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», тому наявні підстави для судового захисту цивільних прав позивача в обраний ним спосіб, у зв`язку з чим суд задовольняє позовні вимоги частково та стягує із [PERSON] на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за Кредитним договором № 485539-КС-001 від 05.01.2024 у розмірі 28880,38 грн, з яких: 10110,22 грн - заборгованість за тілом кредиту, 18770,16 грн - заборгованість за відсотками. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1935,50 грн.

Outcome: partial