Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У квітні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - Товариство) звернулося до суду з вказаним вище позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 04.05.2024 -100000199 від 04.05.2024 (далі Договір). В обґрунтування вимог вказано, що 04.05.2024 Товариство та відповідач уклали Договір, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 15000,00 грн на реквізити електронного платіжного засобу позичальника. Кредитний договір укладений в електронній формі в порядку, передбаченому\~Законом України «Про електронну комерцію», та підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Під час укладення кредитного договору відповідач пройшов ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. Відповідач за умовами договору отримав кредит на умовах строковості, платності та поворотності, зобов`язувався його повернути та сплатити проценти за користування кредитом та комісію, пов`язану з наданням кредиту, на умовах визначених договором. Товариство свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі надавши відповідачу кредит у передбаченому договором розмірі. Однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату подачі до суду позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 54500,00 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 15000,00 грн, по відсотках в розмірі 29000,00 грн, комісії в розмірі 3000,00 грн та неустойки в розмірі 7500,00 грн, чим порушуються права та інтереси Товариства. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, пам`ятка про права та обов`язки надсилалась судом 10.04.2025 за його зареєстрованим місцем проживання, що відповідає місцю проживання, вказаним в позовній заяві та витязі з Єдиного державного демографічного реєстру. Поштовий конверт повернувся 22.04.2025 на адресу суду з відміткою відділення АТ «Укрпошта» про вручення поштового відправлення 19.04.2025 (а.с. 31). У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 03.04.2025 позивач звернувся до Полонського районного суду Хмельницької області. Ухвалою суду від 08.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 26). Ухвалою суду від 09.04.2025 задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 27). Копію позовної заяви з додатками відповідачу направлено позивачем цінним листом 28.03.2025 (а.с. 8-9). Представник позивача просить, у разі відсутності відзиву відповідача, розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідно до ч. 5 \~ст. 279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та, згідно зі\~ст. 280\~ЦПК України, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 04.05.2024 позивач та відповідач уклали Договір. При укладенні Договору відповідач пройшов ідентифікацію шляхом використання Системи ВаnkID Національного банку, під час якої з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи (а.с. 11). Кредитний договір між сторонами укладений на вебсайті позивача шляхом підписання відповідачем одноразовим ідентифікатором Е199 пропозиції позивача укласти електронний кредитний договір (оферту) (а.с. 14, зворот - 17, зворот) в порядку, передбаченому\~Законом України «Про електронну комерцію», надання Товариством заявки, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (а.с. 17, зворот - 18, зворот), з якою позичальник ознайомився 04.05.2024 за посиланням htpp://sgroshi/com.ua/ua/informaciya-o-kompanii згідно зі\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», а також відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору (а.с. 18, зворот 19, зворот), підписаної вказаним одноразовим ідентифікатором, надісланим на номер телефону зазначений відповідачем при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті. Відповідно до умов заявки та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного Договору, він отримав кредит у розмірі 15000,00 грн шляхом перерахунку коштів за реквізитами електронного платіжного засобу позичальника 5375-41ХХ-ХХХХ-6845 на строк 210 днів з дати його надання, дата повернення кредиту 29.11.2024, процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням кредиту\~20% від суми кредиту та дорівнює 3000,00 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту\~42782,64 грн, загальні витрати за споживчим кредитом\~27782,64 грн, неустойка\~ 150,00 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання. Видача кредитних коштів за Договором у розмірі 15000,00 грн підтверджується довідкою «Liqpay», ID платежу 2457685692, номер платіжного інструменту: 537541*45 (а.с. 12). Також згідно з інформацією АТ «Універсал Банк», наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів від 09.04.2025, на ім`я відповідача емітовано банківську карту № [NUMBER] на яку 04.05.2024 зараховано 15000, 00 грн (а.с. 34, зворот). Відповідно до довідки-розрахунку за Договором загальний розмір заборгованості відповідача становить 54500,00 грн та складається з 15000,00 грн основного боргу, 29000,00 грн\~відсотків, 7500,00 грн\~неустойки та 3000,00 грн комісії (а.с. 10). Окрім того, у позовній заяві вказано, що відповідач частково сплатив 07.06.2024 заборгованість за кредитом в сумі 2500,00 грн, який згідно з умовами п. 9 Договору «Графік платежів» та враховуючи указаний вище розрахунок мав бути зарахований на погашення відсотків. 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд. \~ \~ \~\~За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12\~\~Закону\~\~визначає\~\~ яким\~чином\~\~ підписуються\~\~угоди\~\~у сфері\~\~електронної\~ комерції.\~\~Якщо\~відповідно\~до акта\~\~цивільного \~законодавства\~\~або за\~\~домовленістю\~ сторін\~\~електронний \~правочин\~\~має\~ бути\~підписаний\~сторонами,\~\~\~моментом його\~підписання\~є\~використання електронного підпису відповідно до вимог законів України\~«Про електронні документи та електронний документообіг»\~ та\~ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»,\~\~за \~умови\~\~використання засобу\~\~електронного \~підпису\~\~усіма сторонами\~\~електронного\~ правочину; електронного підпису\~\~\~одноразовим ідентифікатором,\~\~визначеним\~ цим\~\~Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання цього засобу усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного суд вважає, що Договір, підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеним, Товариство виконало умови договору та надало відповідачу кредит в узгодженому сторонами розмірі, що підтверджується сукупністю досліджених судом доказів. Своєю чергою, він свої обов`язки за договором не виконав, у встановлений договором строк кредит не повернув, відсотків за користування кредитними коштами та комісію не сплатив. Зважаючи на оформлений у встановленому порядку кредитний договір, позивач має право вимагати від відповідача повернення кредиту, сплати процентів за його використання. Станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів сплати ним зазначеної суми заборгованості за кредитом, не скористався своїми процесуальними правами, несучи ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій, не подав відзиву на позовну заяву, не надав власного розрахунку заборгованості, не навів жодних доказів на спростування викладених у позовній заяві обставин. Суд вважає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, нарахованими відсотками та комісією обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Факт укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 15000,00 грн підтверджується сукупністю наявних у справі доказів, зокрема довідкою «Liqpay» та інформацією, наданою АТ «Універсал Банк». Позивач виконав своє зобов`язання, перерахувавши кошти на банківську картку відповідача. Оскільки відповідач не надав доказів повернення основної суми боргу, вимога про стягнення 15000,00 грн простроченої заборгованості за тілом кредиту є законною та доведеною. Вимога про стягнення відсотків за користування кредитними коштами також є правомірною. Уклавши договір, відповідач погодився на визначену ним процентну ставку у розмірі 1% за кожен день користування кредитом. Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що сума заборгованості за відсотками у розмірі 29000,00 грн обчислена арифметично правильно, відповідно до умов договору за встановлений строк кредитування та з урахуванням здійсненої відповідачем часткової оплати в сумі 2500,00 грн, яка була зарахована в рахунок погашення відсотків. Так само обґрунтованою є вимога щодо стягнення комісії в розмірі 3000,00 грн. Зазначена сума відповідає 20% від суми наданого кредиту, що прямо передбачено умовами договору, які були прийняті відповідачем шляхом акцепту оферти. Ця комісія є платою за надання фінансової послуги, погодженою сторонами в момент укладення правочину. Оскільки відповідач не виконав своїх договірних зобов`язань, а наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростований, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення зазначених сум. Враховуючи викладене вище позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15000,00 грн, 29000,00 грн\~відсотків та 3000,00 грн комісії, підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки, суд зазначає наступне. Позивач зазначає, що відповідно до п. 7.6 Договору у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником будь-яких грошових зобов`язань за договором кредитодавець залишає за собою право нарахування неустойки, розмір якої встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Згідно з п. 9.1. Договору у разі несплати кредиту та/або процентів та/або комісії у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань з погашення Кредиту та/ або процентів та/або комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою, крім випадків, встановлених Договором. У разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та/або несплати нарахованих процентів та/або комісії до позичальника може бути застосована неустойка згідно з п. 7.6. кредитного договору. Розмір неустойки становить 150 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. 24.02.2022 Указом Президента\~України\~№\~64/2022\~«Про\~введення\~воєнного\~стану\~в\~Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої\~статті 106 Конституції України, Закону \~України «Про\~правовий\~режим\~воєнного\~стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв 24.02.2022. Дія воєнного стану в Україні неодноразово продовжено, останній раз - Указом Президента України № 478/2025 від 14.07.2025 «Про продовження строку дії воєнного стану», затвердженого Законом України \~№ 4524-IX від 15.07.2025, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 год. 30 хв. 07.08.2025 строком на 90 діб. Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»,\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також Законом № 2120-ІХ від 15.03.2022\~внесені зміни до\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» та відповідно до п. 6-1 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою\~статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі на кредити, визначені частиною другою\~статті 3 цього Закону. Із зазначеного вище слідує, що законодавець звільнив позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022 та такі нарахування підлягають списанню. На підставі викладеного вище суд доходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача 7500,00 грн неустойки, оскільки ця сума нарахована позивачем у період дії в Україні воєнного стану. Ураховуючи викладене вище, суд частково задовольняє позов та стягує з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 47000,00 грн. На підставі ч. 1\~ ст. 141 ЦПК України, виходячи із задоволення позовних вимог на 86,24%, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2089,08 грн.

Outcome: partial