Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради звернулося до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав по відношенню до їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позов мотивовано тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . З 01 березня 2024 року дитина проживає у прийомній сім`ї. Відповідно до рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30 листопада 2023 року дитину було відібрано у батьків без позбавлення їх батьківських прав. За час перебування дитини у прийомній родині батьки не телефонували, участі у вихованні сина не приймали, його станом здоров`я не цікавились, матеріальної допомоги не надавали, з днем народження не вітали. За час відсутності дитини, відповідачі жодного разу до управління з приводу повернення сина на виховання у сім`ю не звертались. Мати дитини [PERSON] перебуває в Чернігівському слідчому ізоляторі, позбавлена батьківських прав щодо дитини 2021 року народження. Місце перебування батька [PERSON] невідоме. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 01 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Протокольною ухвалою суду від 18 червня 2025 року розгляд справи відкладався у зв`язку з неналежним повідомленням відповідачів про розгляд справи. Представник позивача у вступному слові позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та наявні у матеріалах справи докази. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, [PERSON] народився [INFO] , його батьками записані: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 4). Згідно з актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 29 серпня 2023 [PERSON] , [INFO] , був доставлений працівником поліції до КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» (а.с. 18). Відповідно до заяви від 07 вересня 2023 року [PERSON] не заперечувала проти відібрання дитини, зобов`язувалась покинути шкідливу звичку вживати наркотичні речовини, знайти житло, влаштуватися на роботу (а.с. 17). Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30 листопада 2023 року у справі № 751/8893/23 малолітнього [PERSON] , [INFO] , відібрано від батька [PERSON] та матері [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав (а.с. 14-16). Відповідно до інформації наданої СЮП ВП ЧРУП ГУНП в Чернігівській області від 23 січня 2025 року [PERSON] , 2000 року народження, притягувалась до адміністративної відповідальності 08 серпня 2023 року за ч. 2 ст.178 КУпАП, 14 липня 2023 року ч. 1 ст. 184 КУпАП та 12 травня 2024 року за ч. 1 ст. 127 КУпАП. [PERSON] 1991 року народження, до адміністративної відповідальності не притягувався (а.с. 6). Згідно з інформацією Чернігівського дошкільного навчального закладу № 39 Чернігівської міської ради від 18 жовтня 2024 року [PERSON] , [INFO] , виховується у прийомній сім`ї. Батьки дитини [PERSON] та [PERSON] участі у вихованні дитини не приймають, до дошкільного закладу жодного разу не приходили (а.с. 8). Відповідно до відповіді КНП «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради від 23 жовтня 2024 року [PERSON] , [INFO] , знаходиться під наглядом лікаря-педіатра з яким укладена декларація, батьки дитини [PERSON] та [PERSON] участі у догляді за станом здоров`я дитини не беруть, за дитиною доглядають опікуни(а.с. 9). 21 жовтня 2024 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Управління (служби) у справах дітей із заявою, в якій просять порушити питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до їх неповнолітнього сина [PERSON] (а.с. 10). Згідно з рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 23 вересня 2022 року [PERSON] , [INFO] , позбавлено батьківських прав щодо її дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 11-13). Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 14 травня 2025 року № 254 затверджено висновок, відповідно до якого виконавчий комітет Чернігівської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 48, 49). ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін. Частиною третьою ст. 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з положеннями ст. 150 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані: піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Частиною сьомою ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, тому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з положеннями ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 20 ст. 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» служба у справах дітей представляє, у разі необхідності, інтереси дітей в судах. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У судовому\~засіданні встановлено,\~що відповідачка\~ [PERSON] не усунула причин, які перешкоджали належному вихованню дитини, не вжила заходів щодо зміни способу життя, не створила належних умов для проживання та виховання дитини, відповідачі вихованням та станом здоров`я сина не займаються, матеріальної допомоги на його утримання не надають, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, тому суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити, позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . V. Розподіл судових витрат У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову з відповідачів підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved