Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить витребувати з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Веб Дизайн» на свою користь, власника, машиномісце № [NUMBER] , загальною площею 13,80 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 2018 року є Довірителем фонду фінансування будівництва виду А «ЖК ГЕРЦЕН ПАРК» надалі скорочено - «ФФБ». Після повного розрахунку з Управителем ФФБ ТОВ «ФК «Житло-Капітал» позивач отримав право на набуття у власність закріпленого за ним машиномісця № [NUMBER] [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 1160 від 12.02.2024 року. В лютому 2024 року було встановлено, що право власності на зазначене машиномісце зареєстровано за іншою юридичною особою - ТОВ «ВЕБ ДИЗАЙН». Позивач вважає, що відповідач заволодів оспорюваним майном незаконно, без відповідної правової підстави, а тому позивач, як належний власник цього майна, має право витребувати це майно з незаконного володіння відповідача, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2024 року справу передано на розгляд судді Матвєєвій Ю.О. Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Матвєєвої Ю.О. від 01.04.2024 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано строк на усунення недоліків. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05.04.2024 року відкрито загальне позовне провадження, справу призначено до розгляду у підготовче засідання. 03.06.2024 року від представника третьої особи ТОВ «Житло Капітал» надійшли пояснення, в якому третя особа підтримала позовні вимоги позивача та просила їх задовольнити, оскільки позивач є єдиним законним власником спірного майна. 25.06.2024 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив, в якому він позовні вимоги не визнає, ТОВ «Веб Дизайн» є єдиним законним власником машиномісця, що підтверджується відповідними відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, просив відмовити в задоволенні позову. 25.09.2024 року через систему «Електронний суд» від представника третьої особи ТОВ «Укрбуд Девелопмент» надійшли пояснення по суті позову, в яких представник третьої особи просить відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідач на законних підставах набув право власності на машиномісце. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.03.2025 року в задоволенні клопотання представника третьої особи ТОВ «Укрбуд Девелопмент» про закриття провадження у справі відмовлено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.03.2025 року в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення технічної експертизи відмовлено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.03.2025 року закрито підготовче засідання у справі, справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» - Гонтар Д.О. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи ТОВ «Укрбуд Девелопмент» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зазначені норми матеріального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Як вбачається з матеріалів справи, залучення коштів для спорудження Об`єкт будівництва здійснювалося через Фонд фінансування будівництва виду А «ЖК ГЕРЦЕН ПАРК», управителем якого є ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» (Код за ЄДРПОУ: 35393445). Порядок взаємодії усіх суб`єктів системи фінансово-кредитних механізмів при спорудженні Об`єкта будівництва та операціях з нерухомістю, а також умови функціонування Фонду фінансування будівництва регламентовано Правилами Фонду фінансування будівництва виду А «ЖК ГЕРЦЕН ПАРК», затверджених наказом директора ТОВ «ФК «Житло-Капітал» № 85 від 10 грудня 2013 року та визнаних Забудовником ТОВ «УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ», надалі - «Правила ФФБ». Відповідно до п. 2.2. Правил ФФБ метою створення ФФБ є отримання Довірителями у власність житла (об`єктів інвестування). Згідно з пунктом 4.1. Правил Управитель укладає із Забудовником Договір, за яким замовляє Забудовнику збудувати один або декілька об`єктів будівництва, ввести їх в експлуатацію та передати об`єкти інвестування Довірителям цього ФФБ на умовах, визначених цими Правилами та Договором про участь у ФФБ. Спорудження Об`єкта будівництва здійснювалося в рамках договору Управителя із Забудовником № 10/12/13 від 10.12.2013 року. Копії цього Договору Позивач не має. Оригінали мають знаходитися у ТОВ «ФК «ЖИТЛО-КАПІТАЛ» та ТОВ «УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ». Відповідно до пункту 4.3. Правил ФФБ, за кожним об`єктом будівництва Забудовник передає Управителю Перелік об`єктів інвестування в об`єкті будівництва, який є попереднім обсягом замовлення на будівництво, для закріплення об`єктів інвестування за Довірителями на умовах Правил ФФБ та майнові права на ці об`єкти інвестування для подальшої передачі Довірителям ФФБ на умовах цих Правил. Як вбачається з Переліку Об`єктів інвестування по результатам технічної інвентаризації (Паркомісця, будинок [ADDRESS] ) від 19 лютого 2018 року, надалі - «Перелік об`єктів інвестування», ТОВ «УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ» (Забудовник) передає ТОВ «ФК «ЖИТЛО-КАПІТАЛ» (Управитель) у рамках договору Управителя із Забудовником № 10/12/13 від 10.12.2013 року перелік об`єктів інвестування (паркомісця) та майнові права на них в об`єкті будівництва - комплекс житлових будинків з вбудованими приміщеннями, що розташований за будівельною адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки: 8000000000:91:005:0019) у кількості 198 одиниць. Серед об`єктів, вказаних у Переліку об`єктів інвестування наявні машиномісце під № [NUMBER], площею 13,80 м2, яке були закріплені Управителем за Позивачем як Довірителем ФФБ. Згідно пункту 4.4. Правил ФФБ Управитель на умовах цих правил : - укладає з фізичними та юридичними особами договори про участь у ФФБ; - залучає кошти Довірителів в управління та зараховує їх на рахунок ФФБ; -закріплює за Довірителем відповідну кількість вимірних одиниць об`єкта інвестування; - передає Довірителям, які повністю проінвестували закріплені за ними об`єкти інвестування, майнові права на ці об`єкти інвестування за Договором про уступку майнових прав. Пунктом 5.1. Правил ФФБ передбачено, що фізична або юридична особа стає Довірителем ФФБ за умови визнання цих Правил, укладення з Управителем ФФБ Договору про участь у ФФБ та передачі коштів в управління Управителю. Пунктами 4.1., 4.4. та 4.6. Договорів про участь у ФФБ № 33-0412/2018-1 від 04.12.2018 року передбачено наступне: «4.1. Закріплення об`єкта інвестування за Довірителем - це встановлення правовідносин між Довірителем та Управителем на підставі цього Договору, за яких у Довірителя виникає право вимоги на цей об`єкт інвестування в майбутньому. 4.4. При закріпленні за Довірителем об`єкта інвестування Управитель вилучає цей об`єкт з переліку об`єктів інвестування, що є у пропозиції Управителя, для виключення можливості закріплення цього об`єкта інвестування за іншим Довірителем та зобов`язується, за умови виконання Довірителем своїх зобов`язань за цим Договором включити Довірителя до переліку Довірителів, яким Забудовник у подальшому зобов`язаний передати у власність закріплені за ними об`єкти інвестування. 4.6. Після внесення Довірителем коштів до ФФБ, Управитель закріплює за Довірителем відповідну кількість вимірних одиниць об`єкта інвестування з урахуванням поточної ціни вимірної одиниці об`єкта інвестування, що відображається в Свідоцтві про участь у ФФБ». Як вбачається з пунктів 12.1., 12.3. Правил ФФБ, після введення Об`єкта будівництва в експлуатацію Довіритель, на підставі даних щодо фактичної загальної площі об`єкта інвестування за поточною ціною вимірної одиниці об`єкта інвестування, здійснює остаточні розрахунки із Управителем та отримує в Управителя в обмін на Свідоцтво про участь у ФФБ Довідку за встановленою формою. Ця Довідка є документом, що підтверджує право Довірителя на набуття у власність закріпленого за ним об`єкта інвестування. Отже, з наведеного вище вбачається, що позивач, після укладення Договору про участь у ФФБ, Договору про відступлення прав та розрахунку з Первісним довірителем, став Довірителем ФФБ та отримав майнові права на машиномісце № [NUMBER], які містилися у Переліку об`єктів інвестування. Видана ж Управителем ФФБ Довідка №1160 від 12.02.2024 року свідчить про те, що позивач здійснив повний розрахунок з Управителем ФФБ та отримав право на набуття у власність закріпленого за ним машиномісця під № [NUMBER]. Факт сплати позивачем грошових коштів за об`єкт інвестування підтверджується копією виписки/особовий рахунок з 01.01.2019 по 15.01.2019, виданою ПАТ АБ «Укргазбанк», відповідно до якої 10.01.2019 року від імені [PERSON] було здійснено перерахування 92000 грн. згідно договору доручення № 824 від 18.12.2018 року з фінансування об`єкту інвестування по договору про участь у ФФБ № 33-0412/2018-1 від 04.12.2018 року. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні й нематеріальні блага. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 статті 190 ЦК України). Верховний Суд України у постанові від 30 січня 2013 року у справі №6-168цс12 визначив, що майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Частина 2 статті 331 ЦК України передбачає, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Положенням пункту 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553), для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартиру, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, власником такого майна подаються такі документи: 1) документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об`єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо; 2) технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартиру, житлове, нежитлове приміщення тощо). Зазначеними нормами встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб. Велика Палата ВС у своїй Постанові від 14 вересня 2021 року (пункти 146, 147, 149) за результатами розгляду справи № 359/5719/17 щодо захисту прав інвестора будівництва дійшла до наступних висновків. Інвестор після виконання ним фінансових зобов`язань за укладеними договорами купівлі-продажу цінних паперів та резервування об`єкта нерухомості (чи аналогічними правочинами, що підтверджують здійснення інвестування) отримує документи, які підтверджують реальність такого правочину та встановлюють для нього його особисті майнові права на конкретний об`єкт нерухомого майна. Для отримання права власності на такий об`єкт нерухомості інвестор має трансформувати свої майнові права у власність шляхом державної реєстрації речових прав на цей об`єкт нерухомості, але виконати це можна лише за умов завершення будівництва новоствореного об`єкта нерухомості відповідно вимог чинного законодавства та прийняття такого нерухомого майна до експлуатації (статті 328, 331 ЦК України). Отже саме інвестор є особою, яка первісно набуває право власності на об`єкт нерухомого майна, що споруджений за його кошти. Інвестор наділений правами, тотожними правам власника нерухомого майна, пов`язаними зі створенням об`єкту нерухомого майна, а тому в разі порушення його речових прав він має право на звернення до суду за їх захистом шляхом пред`явлення позову про визнання за ним його майнових прав та витребування своєї власності з незаконного володіння іншої особи (статті 392, 388 ЦК України). При цьому не вимагається визнання недійсними нікчемних правочинів, які спрямовані на незаконне заволодіння майном інвестора іншими особами (стаття 228 ЦК України). Окрім того, ВП ВС частково відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 24 червня 2015 року в справі № 367/5136/13-ц (провадження № 6-318цс15), про необхідність позивача захищати свої майнові права, а не право власності, яке ще не виникло. На переконання Великої Палати ВС, у разі виконання інвестором власних інвестиційних зобов`язань після завершення будівництва об`єкта інвестування відповідно до вимог закону майнові права інвестора трансформуються у право власності, яке підлягає державній реєстрації за інвестором як первісним власником. Відповідно до частини першої статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Застосовуючи положення ст.387 ЦК України, необхідно виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Правовий аналіз положень статті 387 цього Кодексу дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі. Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний). Як зазначено в постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі№ 703/1191/20 (провадження № 61-19324 св 21), віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд також у Постанові від 31 березня 2021 року у справі № 752/4033/16-ц, провадження № 61-13656 св 20, та додатково зауважив, що належним відповідачем у віндикаційному позові є володіючий невласник». Окрім цього, у постанові Верховного Суду від 02 серпня 2023 року по справі № 607/25518/19 у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зроблено висновки про те, що з урахуванням специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності). Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності. Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 грудня 2021 року в справі № 522/3885/19 (провадження № 61-10952св21) з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14- 8цс21) зроблено висновок, що: "Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. […] Інвестор наділений правами, тотожними правам власника нерухомого майна, пов`язаними зі створенням об`єкта нерухомого майна, а тому в разі порушення його речових прав він має право на звернення до суду за їх захистом шляхом пред`явлення позову про визнання за ним його майнових прав та витребування своєї власності з незаконного володіння іншої особи". При цьому відповідачем під час розгляду справи не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у позивача права власності на вище вказане майно. При цьому, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що позивачем доведено, що він як інвестор будівництва виконав свої грошові зобов`язання за Договором про участь у ФФБ, у зв`язку з чим наділений правами, тотожними правам власника, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення свого позову, знайшли підтвердження в судовому засіданні, а тому машиномісце № [NUMBER], загальною площею загальною площею 13,80 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 2866137480000 підлягають витребуванню у Товариства з обмеженою відповідальністю «Веб Дизайн» на користь власника - позивача [PERSON] . Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на оплату судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved