Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АРСЕЛОР МІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» про відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи свою заяву тим, що він перебував у трудових відносинах з ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АРСЕЛОР МІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» а саме: з 20.03.2002 року по 18.09.2007 року ковшовий, конвекторний цех ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг»; з 18.09.2007 року по 30.05.2008 року слюсар-інструментальник конвекторний цех ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг», внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Відповідач у справі не створив належні та безпечні умови праці на його робочому місці, внаслідок чого він отримав професійні захворювання, що призвели до встановлення втрати працездатності в значному розмірі, а саме 45% строком до 01.05.2026 року, та третьої групи інвалідності, у віці 42 роки. Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів (номер витягу 233/25/448/ВТ від 09.04.2025 року встановлено 10.06.2024 року професійне захворювання 45%, третю групу інвалідності, дата повторного переогляду 01.5.2026 року. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я. Внаслідок отриманих\~професійних захворювань\~його постійно\~турбують постійний\~біль в\~п/кр\~від.\~хребта,\~з іррадіацією\~в праву\~ногу,\~між лопатками,\~біль і\~обмеження руху\~в ліктьових,\~плечових і\~колінних суглобах,\~біль і\~обмеження рухів\~в колінних\~і г/стопних\~суглобах,\~оніміння ІУ-У\~пальців і\~ульнарного краю\~кисті,\~правої сідниці,\~правої ноги,\~лівої ступня,\~судоми в\~литкових м?язах\~ніг,\~пальцях стоп,\~порушену ходу,\~слабкість в\~стопах,\~більше справа,\~порушену ходу\~(через\~біль,\~слабкість в\~правій нозі),\~загальну слабкість,\~задишку при\~незначному фізичному\~навантаженні,\~відчуття серцебиття.У\~зв`язку з\~поганим самопочуттям\~він змушений\~тривалий час\~проходити чисельні\~медичні огляди\~та обстеження,\~медико-соціальні\~експертні комісії,\~відновлювальні процедури\~і лікування,\~в підтвердження\~чого до\~позовної заяви\~додаються копії\~відповідних медичних\~документів.\~Внаслідок отриманого\~професійного захворювання\~було порушено\~та порушуються\~його нормальні\~життєві зв`язки,\~я позбавлений\~можливості реалізовувати\~свої звички\~та бажання:\~змінився характер\~життя,\~приступи болю\~не дають\~спокійно відпочивати,\~до появи\~захворювання був\~активною людиною,\~в даний\~час будь-яке\~навантаження викликає\~біль,\~позбавився можливості\~реалізувати своє\~уміння працювати,\~виконувати будь-яку\~фізичну роботу,\~рухатися легко\~і вільно,\~весело відпочивати,\~знаходитися серед\~людей,\~повноцінно спілкуватися\~з людьми. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 360 гривень 00 копійок. Ухвалою суду від 25.07.2025 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. Представник відповідача Тетяна Єфремова скористалася правом подання відзиву, у якому просила в задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з тим, що вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими. Звернула увагу суду, що проаналізувавши акт про виникнення професійного захворювання, то професійне захворювання у [PERSON] впливала робота на двох підприємствах ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» та ПАТ «АМКР», одна вину позивач покладає лише на підприємство ПАТ «АМКР». Акцентувала увагу суду, що наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливості нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборон на проведення робіт. Виробнича діяльність підприємства ПАТ «АМКР», яке використовує працю співробітників у шкідливих умовах праці не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій з прав працівників на охорону праці, встановлених ст. 5-8 ЗУ «Про охорону праці». Позивач свідомо обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці, при укладанні трудового договору був повідомлений про наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі їх наслідки впливу на здоров`я. Наголосила, що ПАТ «АМКР» будь яких порушень законодавства про працю відносно [PERSON] , які б знаходилися в причинному зв`язку з настанням захворювання, не вчиняв Розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності і справедливості, вказана сума не аргументована доказами, значно завищена та не відповідає тяжкості та характеру шкоди, крім того має враховуватись відповідальність іншого роботодавця, а саме - ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ». Станом на 14.08.2025 року відповідь на відзив не надійшла. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з підприємством відповідача ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АРСЕЛОР МІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» а саме: з 20.03.2002 року по 18.09.2007 року ковшовий, конвекторний цех ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг»; з 18.09.2007 року по 30.05.2008 року слюсар-інструментальник конвекторний цех ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 12-16). Згідно із інформацією з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 10.04.2024 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, працюючи на ПАТ «АрселорМіттал\~Кривий Ріг»\~та АТ\~«Кривбасзалізрудком» підпадав\~під дію\~шкідливих факторів саме: згідно до п. 18 Акту форми П-4 причинами виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) у Позивача є наступні фактори. Важкість праці:\~періодичне перебування\~у незручній\~робочій позі\~30.8%\~зміни про\~нормі до\~25%\~згідно вимогами\~Державних санітарних\~норм та\~правил,\~затверджених наказом\~МОЗ України\~№ 248\~від 08.04.2014\~року. Особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: не встановлено, через тривалий час роботи в умовах шкідливих факторів та зміною керівників структурних підрозділів та керівників дільниць (а.с. 17-20). Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів (номер витягу 233/25/448/ВТ від 09.04.2025 року встановлено 10.06.2024 року професійне захворювання 45%, третю групу інвалідності, дата повторного переогляду 01.05.2026 року (а.с.26-27) [PERSON] періодично проходить лікування, що підтверджується наданими до матеріалів справи виписками з медичних карт амбулаторного (стаціонарного) хворого та медичними висновками лікарської експертної комісії (а.с. 32-42). З наведеного слідує, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки підставою виникнення професійного захворювання у позивача слугувало саме виконання ним трудових обов`язків значний період на підприємстві відповідача , а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені ст. ст. 153, 2371 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно п. 3 ч. 1 ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частинами 1, 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» визначено: роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 2371 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 2371 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~статтею 2371 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд зауважує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 45 % встановлення третьої групи інвалідності з наступним переоглядом 01.05.2025 року, період роботи у відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, період роботи на підприємстві АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», суд вважає необхідним визначити розмір компенсації у сумі 150 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Позивача згідно п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави у сумі 1500 гривень.

Outcome: partial