Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся в суд з позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] та стягнути на користь позивача судові витрати. В обгрунтування поданого позову, [PERSON] , зазначає, що він з відповідачкою проживали разом без реєстрації шлюбу в селі Бирлівка. Мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з ним та перебуває на його утриманні. Відповідачка проживає окремо від сім`ї, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. 26.11.2025 Бершадським районним судом прийнято рішення про стягнення аліментів з відповідачки, однак на даний час аліменти нею не сплачуються. Його донька навчається у 4-му класі Бирлівської гімназії Бершадської міської ради. Відповідно до характеристики [PERSON] під час навчання зарекомендувала себе як здібна, активна, комунікабельна учениця. Має хороший фізичний та розумовий розвиток, висловлювати і доводити свою думку, організована, бере активну участь у громадському та спортивному житті класу. Дитина з 2018 року проживає лише з батьком, мати не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Батько приділяє належну увагу вихованню доньки. Дитина виховується у доброзичливій атмосфері, повністю забезпечена усім для комфортного життя та навчання. Відповідачка не відвідує батьківські збори в навчальному закладі, не цікавиться успіхами та станом здоров`я дитини. В останнє спілкувалась з донькою наприкінці 2023 року. Також не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Позивач має неофіційні підробітки, самостійний дохід і постійне місце проживання, спиртні напої не вживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно. Із сусідами та односельчанами проживає у добросусідських відносинах. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання №273 від 03.07.2024 виданого Бирлівським старостинським округом Бершадської міської ради встановлено, що позивач проживає без реєстрації, за адресою [ADDRESS] , разом із дочкою [PERSON] . Також зазначає, що не має наміру перешкоджати відповідачці в здійсненні її прав та обов`язків щодо дочки [PERSON] . Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької від 09.09.2024 відкрито позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 22.04.2025 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач, [PERSON] та його представник, адвокат Рижавський С.С., позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Представник служби у справах дітей Бершадської міської ради Смакоус Ж.Л. просила взяти до уваги висновок служби у справах дітей Бершадської міської ради та визначити місце проживання дитини разом з батьком. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника служби у справах дітей Бершадської міської ради, дослідивши матеріали даної цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності приходить до переконання, що в задоволені позовних вимог слід відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Бирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Згідно витягу №342 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, дитина сторін, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком, позивачем по справі [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки - характеристики №274 від 03.07.2024, виданої Бирлівським старостинським округом, [PERSON] , 1989 року народження, зареєстрований за адресою [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Компрометуючими даними на [PERSON] , Бирлівський старостинський округ не володіє, депутатом міської ради не являється, скарг від жителів села не надходило. Згідно довідки №25 від 07.06.2024, виданої Бирлівською гімназією Бершадської міської ради, [PERSON] , 2015 року народження, навчається у 4 класі Бирлівської гімназії Бершадської міської ради, вихованням дитини займається позивач. Мати, [PERSON] , не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Згідно характеристики учениці 3 класу Бирлівської гімназії Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області, [PERSON] , остання навчається у гімназії з 2021 року, під час навчання зарекомендувала себе як здібна, активна, комунікабельна учениця, має хороший фізичний і розумовий розвиток. [PERSON] проживає лише з батьком з 2018 року. Мати, [PERSON] , не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Батько приділяє належну увагу вихованню дочки. Дитина виховується у доброзичливій атмосфері, повністю забезпечена усім для комфортного життя та навчання. Згідно акту обстеження умов проживання, працівниками служби у справах дітей та центру соціальних служб Бершадської міської ради було обстежено умови проживання дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання є такими, що задовільняють потреби дитини у вихованні та розвитку. Згідно копії рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 26.11.2020 з відповідачки, [PERSON] , на користь [PERSON] , стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно довідок КНП "Бершадська ОЛІЛ" Бершадської міської ради, [PERSON] , [INFO] , у лікаря нарколога та психіатра на обліку не стоїть. Відповідно до абзацу четвертого ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні ЄСПЛ «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року зазначено, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За загальними правилами доказування, визначеними статями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18) зроблено висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту потрібно встановити, які саме права (правомірні інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного права чи неправомірність або неефективність вибраного позивачем способу захисту прав, які суд за результатами вирішення спору вважатиме порушеними, невизнаними або оспорюваними, є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові. Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Жодних доказів існування спору між [PERSON] та [PERSON] з приводу місця проживання їх малолітнього сина суду не надано. Більш того, встановивши дійсні обставини справи, а саме, що дочка сторін [PERSON] постійно проживає з батьком, батько належним чином здійснює свої батьківські обов`язки, відповідач - мати дитини, не перешкоджає в цьому та не заперечує проти цього, оскільки вони обоє, як батьки, погоджуються на проживання дитини саме з батьком, ні позивач, ні відповідачка не заперечують проти того, щоб їх дитина і надалі залишалися проживати з батьком, судом не встановлено порушеного права позивача відповідачем, яке потребувало би судового захисту. Так, під час розгляду справи судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання їх дочки [PERSON] , сторони узгодили його місце проживання з батьком, матір погоджується щоб її син проживав разом з своїм батьком, тобто, такі відносини відповідають нормам, передбаченим у ст. 160 СК. Крім того, ст. 161 СК передбачає можливість визначення судом місця проживання дитини тільки у разі, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. Тому, виходячи із встановлених обставин справи, де вбачається відсутність спору про місце проживання дитини, суд не має правових підстав для задоволення позову про визначення місця проживання дитини, а тому позов має бути відхилений. Схожих висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 10 липня 2024 року у справі № 127/16211/23 (провадження № 61-1964св24), від 10 грудня 2024 року у справі №299/8679/23 (провадження № 61-14033св24). Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. По справі встановлено, що фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживає і від якого мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження наявності спору між сторонами, порушення чи оспорювання його прав відповідачем щодо визначення місця проживання їх спільної дитини разом з ним. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed