Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

У травні 2025 року від адвоката Лук`янчука Артема Володимировича, який діє в інтересах [PERSON] , до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява до [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] . Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі однієї четвертої частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з січня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що малолітня дитина проживає разом із позивачкою та перебуває виключно на її утриманні. Відповідач участі в утриманні дитини не бере, від виконання батьківського обов`язку щодо матеріального забезпечення дитини ухиляється, зокрема шляхом умисного неповідомлення свого фактичного місця проживання та уникнення виконання відповідних обов`язків. Представник позивачки зазначає, що відповідач є працездатною особою, не має на утриманні інших дітей чи непрацездатних членів сім`ї, що свідчить про наявність у нього реальної можливості сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Крім того, з урахуванням пасивної та ухильної поведінки відповідача, представник позивачки просить суд стягнути аліменти також за минулий період, починаючи з січня 2025 року, посилаючись на частину другу статті 191 Сімейного кодексу України. На підтвердження зазначених обставин вказується, що позивачка неодноразово зверталася до суду із заявами про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів, що свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання обов`язку з утримання дитини. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 05 травня 2025 року, для розгляду справи визначено суддю Котенко Р. В. як головуючу у справі. Фактичну передачу справи судді здійснено 08 травня 2025 року [а. с. 20-21]. Ухвалою від 10 червня 2025 року суд призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні та встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи [а. с. 24]. В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. 12 серпня 2025 року до суду від представника позивачки надійшла заява, у якій останній підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Також у заяві було зазначено прохання здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивачки та самої позивачки [а. с. 30]. Відповідач, у свою чергу, до початку судового засідання подав до суду заяву, в якій не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі, зазначеному у позовній заяві. Водночас відповідач заперечував проти стягнення аліментів за попередній період, вважаючи, що задоволенню підлягають вимоги лише за період, що починається з дати звернення позивачки до суду з позовом, а саме з травня 2025 року [а. с. 31]. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі письмові докази в їх сукупності, суд доходить таких висновків. Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Судом встановлено, що [INFO] у позивачки та відповідача народилася спільна дитина - син [PERSON] . Факт народження дитини підтверджується актовим записом про народження № 6014, складеним Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві [а. с. 8]. Із змісту позовної заяви та наданих суду матеріалів вбачається, що сторони фактично проживають окремо, спільного господарства не ведуть, а малолітня дитина постійно проживає разом із матір`ю та перебуває на її повному утриманні. Судом також встановлено, що домовленості між сторонами щодо порядку та розміру участі відповідача в утриманні дитини на час звернення позивачки до суду досягнуто не було, у зв`язку з чим позивачка була вимушена звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку щодо утримання дитини визначаються за домовленістю між ними. Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері та (або) батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки чи сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини восьмої статті 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини та непрацездатних членів сім`ї. Згідно зі статтею 18 Конвенції про права дитини суд зобов`язаний докладати всіх можливих зусиль для забезпечення визнання принципу спільної та рівної відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини, а найкращі інтереси дитини є предметом їхнього першочергового піклування. Суд зобов`язаний докласти всіх можливих та належних зусиль для забезпечення визнання і реалізації принципу загальної та рівної відповідальності обох батьків за виховання, утримання та всебічний розвиток дитини. Саме на батьків покладається основний обов`язок щодо створення належних умов для гармонійного розвитку дитини, формування її особистості, забезпечення фізичного, інтелектуального, морального та духовного становлення. При цьому найкращі інтереси дитини мають бути предметом першочергового та постійного піклування з боку обох батьків. Відповідно до статті 8 та частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має невід`ємне право на такий рівень життя, який є достатнім для її повноцінного фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Закон покладає на кожного з батьків рівну та однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, незалежно від їхнього сімейного стану чи місця проживання. Дитині має бути забезпечений спеціальний правовий захист, а також створені необхідні можливості й сприятливі умови для її розвитку фізично, розумово, морально, духовно та соціально здоровим і природним шляхом, в атмосфері свободи, поваги до людської гідності та безпеки. Під час прийняття нормативно-правових актів і ухвалення рішень, що стосуються прав та інтересів дитини, визначальним і пріоритетним критерієм має бути якнайповніше та найефективніше забезпечення її найкращих інтересів. Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини. За відсутності домовленості між батьками щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину (частина перша статті 181 СК України), передбачене законом право отримання аліментів на дитину одним із подружжя, не залежить від того перебувають батьки дитини у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного. Наявність у відповідача стягнень по аліментам, інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, судом не встановлено. При визначенні розміру аліментів, суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Враховуючи те, що позивачка здійснює утримання дитини, займається її вихованням та доглядом, що потребує не лише матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, а також беручи до уваги, що відповідач не заперечує проти призначення судом аліментів у розмірі однієї четвертої частки від усіх видів його доходу, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. Вказаний розмір аліментів, з урахуванням рівного обов`язку обох батьків щодо утримання та виховання дитини, відповідає інтересам та потребам сина. Щодо стягнення аліментів з відповідача за попередній період, суд зазначає таке. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового на?азу - із дня подання та?ої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, я?що позивач подасть суду до?ази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`яз?у з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш я? за десять ро?ів. До позовної заяви представником позивача були додані копії заяв про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів з відповідача, а також копії ухвал Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2025 року та Печерського районного суду м. Києва від 04 квітня 2025 року про відмову у видачі судового наказу відповідно до положень статті 165 Цивільного процесуального кодексу України. Обґрунтовуючи факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо сплати аліментів, представник позивачки посилався на зміну місця проживання відповідача та на умисне приховування ним свого фактичного місця перебування. Зі змісту відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1598405 від 23 липня 2025 року встановлено, що відповідач з 05 серпня 2019 року значиться знятим із зареєстрованого місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Суд, надаючи оцінку зазначеним доводам, вважає за необхідне зазначити, що зміна місця реєстрації відповідача або його зняття з реєстрації не є належним доказом умисного ухилення від сплати аліментів. Це пояснюється тим, що вказані дії були вчинені ним значно раніше за звернення позивачки до суду із вимогою про стягнення аліментів і не мають безпосереднього взаємозв`язку з невиконанням ним своїх обов`язків щодо матеріального забезпечення дитини. Враховуючи викладене, суд у цій частині позову відмовляє та постановляє стягнути аліменти з відповідача, починаючи з дати звернення до суду з даним позовом, тобто з 30 квітня 2025 року. За змістом пункту першого частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: partial