Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивач-1, [PERSON] ), [PERSON] (далі - позивач-2, [PERSON] ) звернулись до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» (далі - відповідач-1, ПрАТ «СТ «Гарантія»), [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просять стягнути: з відповідача-1 на користь позивача-1 несплачене страхове відшкодування у розмірі 49 941,13 грн; з відповідача-1 на користь позивача-2 страхове відшкодування в розмірі 90 000,07 грн; з відповідача-2 на користь позивача-1 різницю між фактично завданою шкодою та розміром страхового відшкодування в розмірі 66 415,53 грн; з відповідача-2 на користь позивача-1 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн; з відповідача-2 на користь позивача-2 моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн; вирішити питання про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.10.2015 року о 09 год. 30 хв. [PERSON] керуючи автомобілем марки «Volkswagen Touareg» р/н [NUMBER] , та рухаючись ним автодорогою Київ-Чоп у напрямку руху транспорту до м. Чоп, в районі перехрестя автодороги Київ-Чоп із другорядною дорогою, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху (далі - ПДР), та наближаючись до перехрестя, перед яким був встановлений заборонний дорожній знак «Обгін заборонено», проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не зменшив швидкості руху керованого ним автомобіля до швидкості руху автомобіля марки «Renault Trafic» р/н [NUMBER] , що на праві приватної власності належить [PERSON] та знаходився під керуванням [PERSON] , своїми діями створив аварійну обстановку, що призвела до зіткнення в межах перехрестя на лівій по ходу руху транспорту до м. Чоп смузі із автомобілем марки «Renault Trafic» р/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який на той час пересікав її, виконуючи лівий поворот із автодороги Київ-Чоп на другорядну дорогу. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, відтак позивачу-1 було завдано матеріальної шкоди, а учасники ДТП, зокрема і позивач-2 отримав тілесні ушкодження. Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 18.07.2022 року у справі № 450/372/19 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внаслідок якого трапилась зазначена дорожньо-транспортна подія, визнано [PERSON] . На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована відповідно до полісу ОСПВВНТ3 № AI/7933230 виданого ПрАТ «СТ «Гарантія», дійсного на дату ДТП, ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну складає 50 000,00 грн. Всупереч вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач-1 не здійснив виплату страхового відшкодування. Так, згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 2273 від 09.12.2016 року, вартість матеріального збитку завданого власникові автомобіля «Renault Trafic» р/н [NUMBER] складає 49 941,13 грн. Враховуючи наведене, з відповідача-1 на користь позивача-1 підлягає стягненню несплачене страхове відшкодування у розмірі 49 941,13 грн. Також, згідно Висновку судової автотоварознавчої експертизи № 2273 від 09.12.2016 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Renault Trafic» р/н [NUMBER] склала 116 356,66 грн. Таким чином, із відповідача-2 на користь позивача підлягає стягненню різниця між розміром заподіяної шкоди і належним страховим відшкодуванням: 116 356,66 грн. (розмір збитку, заподіяного Позивачеві - вартість відновлювального ремонту Т3) - 49 941,13 грн. (належний розмір страхового відшкодування) = 66 415,53 грн. (різниця між розміром шкоди і страховим відшкодуванням). Крім того, у зв`язку з настанням ДТП, [PERSON] було завдано шкоди здоров`ю. Загальна вартість медичних витрат понесених позивачем-2, згідно квитанції № 335 від 04.03.2019 року склала 90 000,07 грн., а відтак вказані витрати підлягають відшкодуванню відповідачем-1 на користь останнього. Належний [PERSON] автомобіль «Renault Trafic» р/н [NUMBER] , був її основним засобом пересування. Пошкодження автомобіля в ДТП завдало їй душевних страждань та негативно вплинуло на її моральний стан. Моральна шкода, завдана протиправними діями відповідача-2, внаслідок яких було пошкоджено транспортний засіб «Renault Trafic» р/н [NUMBER] , за внутрішнім переконанням Позивача, з урахуванням принципів розумності і справедливості, має бути відшкодована у розмірі 10 000,00 грн. Поряд з цим, як було зазначено вище, в результаті ДТП [PERSON] зазнав тілесних ушкоджень. У зв`язку з ушкодженням здоров`я, позивач зазнав, зазнає і невизначений час буде зазнавати фізичний біль та страждання. Тривале лікування супроводжувалося болями та значними фізичними незручностями. Більше того, навіть наразі останній продовжує відчувати фізичний дискомфорт, позаяк, в результаті ДТП [PERSON] отримав збій головного мозку, перелом основ черепа, що обумовлюють головні болі і на сьогодні. Внаслідок ушкодження здоров`я нормальні життєві зв`язки сім?ї позивача через неможливість продовження активного громадського життя були порушенні, як були порушені стосунки з оточуючими людьми. Отже, моральна шкода, завдана протиправними діями відповідача-2 позивачу-2, з урахуванням принципів розумності і справедливості, має бути відшкодована винною особою у розмірі 100 000,00 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.02.2024 року прийнято позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до ПрАТ «СТ«Гарантія», [PERSON] про стягнення несплаченого страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок ДТП, та відкрити провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання у справі. У березні 2024 року ПрАТ «СТ«Гарантія» подало до суду відзив на позовну заяву, у якому просило відмовити у задоволенні позову. Указувало, що із тексту позовної заяви вбачається, що ПрАТ «СТ «Гарантія» не здійснив виплату страхового відшкодування, та вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Renault Trafic» д/з [NUMBER] складає 49 941,13 грн. Разом із тим, зазначені обставини на які посилаються позивачі жодним доказом не підтвердженні, а також вони не додані до позовної заяви у якості письмових чи електронних доказів. Не додано доказів про те, що позивачі звертались до ПрАТ «СТ «Гарантія» із заявою про виплату страхового відшкодування як за шкоду спричинену майну потерпілого так і їх здоров`ю, до страховика ПрАТ «СТ «Гарантія». Також відсутні зазначені документи і у страховика ПрАТ «СТ «Гарантія». Позивачі просять суд стягнути зі страховика ПрАТ «СТ «Гарантія на їх користь несплачене страхове відшкодування у розмірі 49 941,13 грн. та шкоду заподіяну здоров`ю потерпілого - 90 000,00 грн, разом з тим жодним чином не зазначають, що вони не звертались напротязі 7 років до страховика із заявами про виплату їм такого виду страхового відшкодування, тим самим, втратили право на його отримання. Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором або законом виконання своїх зобов`язань. Закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV). Відтак, право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком взятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати, що у свою чергу законодавець обмежує річним та трирічним строком з моменту скоєння відповідної ДТП. Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Враховуючи, що страховий випадок настав 27.10.2015 року в результаті якого потерпілій [PERSON] заподіяна матеріальна шкода у зв?язку з пошкодженням транспортного засобу у розмірі 49 941,13 грн., а [PERSON] - отримав ушкодження здоров`я, у зв`язку з чим розмір матеріальної шкоди оцінено у 90 000,07 грн., то строки позовної давності на зазначені вимоги сплинули. У березні 2024 року представник [PERSON] - [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову. Указує, що строк пред`явлення позову про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, що мала місце 27.10.2015 року минув, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] 66 415, 53 грн та моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. Крім того, оскільки що позивачем не наведено жодного доказу фізичних та психологічних страждань позивача-2 внаслідок протиправних дій [PERSON] , не доведено належними засобами доказування характеру немайнових втрат та страждань, їх тривалості та наслідків, до яких вони призвели, вимога про стягнення 100 000 грн. моральної шкоди є необґрунтованою та не підтвердженою жодним доказом. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2023 року справа передана для розгляду судді Хайнацькому Є.С. у зв`язку з перебуванням судді Печерського районного суду м. Києва Батрин О.В. на лікарняному. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.05.2024 року цивільну справу прийнято до провадження судді в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 05.08.2024 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.08.2024 року відкладено судове засідання на 05.11.2024 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.11.2024 року відкладено судове засідання на 17.02.2025 року. У січні 2025 року представник [PERSON] - [PERSON] подав до суду додаткові пояснення, у яких зазначив, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Renault Trafic», номерний знак [NUMBER] , без врахування ПДВ на запчастини складає 100 543, 44 грн. (10 961 грн. + 10 516, 33 грн. + 79 066,11 грн.). Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Різниця між вартістю відновлювального ремонту та лімітом страхового відшкодування за полісом № AI/7933230 ПрАТ «СТ «Гарантія» складає 50 543, 44 грн. (100 543, 44 грн. - 50 000 грн.). Отже розрахунок наведений у позовній заяві завідомо є неправдивий. У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному судове засідання 17.02.2025 року знято з розгляду та призначено на 28.04.2025 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.04.2025 року відповідача ПрАТ «СТ «Гарантія» у цивільній справі №757/6661/24-ц замінено на правонаступника Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі - відповідач-1, ПрАТ «СГ «ТАС»). 05.08.2025 року ПрАТ «СГ «ТАС» подало заяву у якій зазначало, що позовна заява [PERSON] , [PERSON] , датована 05.02.2024 року, а страховий випадок стався 27.10.2015 року, при цьому строк дії договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності закінчився 15.05.2016 року. Відповідач-1 (ПрАТ «СТ «Гарантія», нині його правонаступник АТ «СГ «ТАС» (приватне)) у відзиві на позовну заяву від 13.03.2024 року просив при розгляді справи № 757/6661/24-ц застосувати вимоги ст. 267 ЦК України, а тому відповідач - правонаступник підтримує заперечення та аргументи, викладені у відзиві первісного відповідача, з урахуванням пояснень, викладених у цій заяві. Представник позивача у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача-1 у судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві, з урахуванням заяви про застосування строків позовної давності. Відповідач-2 у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 27.10.2015 року о 09 год. 30 хв. [PERSON] керуючи автомобілем марки «Volkswagen Touareg» р/н [NUMBER] , та рухаючись ним автодорогою Київ-Чоп у напрямку руху транспорту до м. Чоп, в районі перехрестя автодороги Київ-Чоп із другорядною дорогою, грубо порушив вимоги ПДР, та наближаючись до перехрестя, перед яким був встановлений заборонний дорожній знак «Обгін заборонено», проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не зменшив швидкості руху керованого ним автомобіля до швидкості руху автомобіля марки «Renault Trafic» р/н [NUMBER] , що на праві приватної власності належить [PERSON] та знаходився під керуванням [PERSON] , своїми діями створив аварійну обстановку, що призвела до зіткнення в межах перехрестя на лівій по ходу руху транспорту до м. Чоп смузі із автомобілем марки «Renault Trafic» р/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який на той час пересікав її, виконуючи лівий поворот із автодороги Київ-Чоп на другорядну дорогу. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, відтак позивачу-1 було завдано матеріальної шкоди, а учасники ДТП, зокрема і позивач-2 отримав тілесні ушкодження. Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 18.07.2022 року у справі № 450/372/19 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внаслідок якого трапилась зазначена дорожньо-транспортна подія, визнано [PERSON] . На момент настання ДТП була застрахована відповідно до полісу ОСПВВНТ3 № AI/7933230 виданого ПрАТ «СТ «Гарантія», дійсного на дату ДТП, ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну складає 50 000,00 грн. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 2273 від 09.12.2016 року, вартість матеріального збитку завданого власникові автомобіля «Renault Trafic» р/н [NUMBER] складає 49 941,13 грн; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Renault Trafic» р/н [NUMBER] - 116 356,66 грн. Згідно Договору про передачу страхового портфеля від 10.06.2024 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Страхове товариство «Гарантія» та Приватним акціонерним товариством «Страхове група «ТАС», ПрАТ «СТ «Гарантія» передало у повному обсязі, а ПрАТ «СГ «ТАС» прийняло на себе усі без виключення права та обов`язки за всіма класами страхування (ризиками в межах класу) по всіх договорах страхування, укладених ПрАТ «СТ «Гарантія». Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності. При цьому, визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування. Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП. Вказаний висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18). Відповідно до ст. 35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у виплаті. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідний правовий висновок зробив ВС в своїй постанові від 04.07.2018 по справі № 755/18006/15-ц. Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що останній звертався до ПрАТ «СТ «Гарантія» з вимогою щодо виплати страхового відшкодування, не надано доказів відмови Страховика у здійсненні такої виплати в межах встановлених ліміту відповідальності страховика. Крім того, відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Оскільки позивачі не звертались до ПрАТ «СТ «Гарантія» із заявою про виплату страхового відшкодування, тому відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення з ПрАТ «СТ «Гарантія» на користь позивача-1 несплачене страхове відшкодування у розмірі 49 941,13 грн; на користь позивача-2 страхове відшкодування в розмірі 90 000,07 грн. Щодо вимоги позову про стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав позивачів. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, а саме характер моральної шкоди, спричиненої позивачці в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також негативні наслідки, які є суттєвими, приносили біль остатньому, що безумовно змінило звичайне життя позивача. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2020 у справі № 213/2186/16-ц (провадження № 61-2517св19), зроблено висновок, що «при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди доказуванню підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди». В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.04.2022 у справі № 748/359/20 (провадження № 61-8641св21) зроблено висновок, що «будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом». Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що внаслідок винних дій сторони [PERSON] , [PERSON] завдано моральних страждань, внаслідок пошкодження її майна - автомобіля марки «Renault Trafic» р/н [NUMBER] , який був основним засобом пересування. Крім того, як зазначено вище, [PERSON] зазнав тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, у результаті чого втрата нормальних життєвих зав`язків, які вимагають від останньої додаткових зусиль для організації свого життя. Разом з тим, суд вважає, що пред`явлений до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] розмір моральної шкоди 10 000,00 грн та [PERSON] - 100 000,00 грн., є надмірно завищеними. На думку суду, виходячи із принципу розумності, виваженості і справедливості сума моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. стягнута з [PERSON] на користь [PERSON] та 20 000,00 грн стягнута з [PERSON] на користь [PERSON] буде відповідати обставинам справи, а саме обсягу моральних страждань, що стали причиною дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача [PERSON] . Крім того, в позовній заяві позивачі просять стягнути з відповідача понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких становить 20 000,00 грн. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правничу допомогу. У статті 141 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг). Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акту виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, при поданні позову до суду позивач відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від його сплати, позову було задоволено частково на 8,16 %, то згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 250,00 грн. підлягає стягненню з відповідача-2 в дохід держави. На підставі викладеного, вимог Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та

Outcome: partial