Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

19.09.2024 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради до [PERSON] про стягнення коштів за призначеною державною соціальною допомогою особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю, згідно прохальної частини якої просить суд: стягнути з [PERSON] на користь Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради державну допомогу у розмірі 3\~654,00 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] перебувала на обліку в Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради та була отримувачем державної соціальної допомоги особам, як не мають права на пенсію та особам з інвалідністю з 2014 року. 04.12.2021 року до Управління звернулась [PERSON] (донька заявниці) щодо припинення виплати допомоги [PERSON] у зв`язку зі смертю ( [INFO] ). Розпорядженням від 07.12.2021 року припинена виплата соціальної допомоги з 01.11.2021 року. Згідно довідки Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ХОДА №4474 від 28.12.2021 року, переплата соціальної допомоги за період з 01.11.2021 року по 31.12.2021 року з урахуванням повернутих банком коштів склала 3\~654,00 грн. Відповідачу були направлені листи про необхідність повідомлення про повернення державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інфвалідністю в розмірі 3\~654,00 грн. Однак на інформаційні листа відповідач не реагувала та на теперішній час сума допомоги до управління не повернута. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.09.2024 року позовну заяву Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.10.2024 року відкрито провадження у справі за позовом Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради до [PERSON] про стягнення коштів за призначеною державною соціальною допомогою особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.11.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 11.11.2024 року від представника позивача до суду надано заяву про виконання вимог залишення позову без руху, шляхом надання квитанції про сплату судового збору. Зауважень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило. Відповідач\~ [PERSON] відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам\~статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надала. Суд, дослідивши доводи сторін, викладені у письмових заявах по суті справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За приписом частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 статті 13 та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] з 19.08.2014 року перебувала на обліку в Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради та отримувала державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю. 29.07.2014 року [PERSON] звернулась до Управління із заявою про призначення державної соціальної допомоги особам, які не мають право на пенсію та інвалідам. Рішенням від 19.08.2014 року [PERSON] , як інваліду ІІІ групи призначено допомогу з 17.06.2014 року довічно. Рішенням від 29.05.2017 року [PERSON] зроблено перерахунок допомоги з 01.05.2017 року довічно, у зв`язку зі зміною групи інвалідності (25.04.2017, інвалідність ІІ групи). Розпорядженням на перерахунок допомоги від 18.06.2021 року, [PERSON] встановлено розмір допомоги з 01.07.2021 року по 31.12.2054 рік у розмірі 1\~483,20 грн., з урахуванням доплати до прожиткового мінімуму 370,80 грн. Розпорядженням на перерахунок допомоги від 23.11.2021 року, розмір допомоги з 01.12.2021 року по 31.12.2054 рік в розмірі 1\~547,20 грн., з урахуванням доплати до прожиткового мінімуму. 04.12.2021 року до Управління звернулась донька [PERSON] [PERSON] із заявою про припинення виплати допомоги [PERSON] у зв`язку зі смертю останньої. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02.11.2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Розпорядженням Управління від 07.12.2021 року припинено виплата соціальної допомоги [PERSON] з 01.11.2021 року у зв`язку зі смертю. Згідно довідки Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ХОДА №4474 від 28.12.2021 року від 28.12.2021 року, переплата соціальної допомоги за період з 01.11.2021 року по 31.12.2021 рік з урахуванням повернутих банком коштів склала 3\~654,00 грн. 27.03.2023 року, 08.05.2023 року, 07.06.2023 року відповідачу були направлені листи про необхідність повернення державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю в розмірі 3\~654,00 грн. за період з 01.11.2021 року по 32.12.2021 рік. Станом на час подачі позову до суду. відповідачем не було повернуто кошти. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю», Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2005 року №261, право на державну соціальну допомогу мають особи, які досягли віку 65 років і не мають право на пенсію відповідно до законодавства або яким установлено інвалідність в установленому порядку. Державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю призначаються особам з інвалідністю на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи. У разі зміни групи інвалідності, допомога в новому розмірі призначається особі з інвалідністю з дня зміни групи інвалідності, якщо така зміна приводить до збільшення розміру, та з місяця, наступного за тим, у якому встановлена нова група інвалідності при зменшення розміру допомоги. Статтею 14\~Закону України\~«Про державну\~соціальну допомогу\~особа,\~які не\~мають права\~на пенсію\~та особам\~з інвалідністю»\~визначено,\~що одержувачі\~державної соціальної\~допомоги зобов`язані\~повідомляти органи,\~що призначають\~державну соціальну\~допомогу,\~про обставини,\~що можуть\~вплинути на\~умови призначення\~державної соціальної\~допомоги та\~її виплату. У разі невиконання цього обов`язку та одержання у зв`язку з цим зайвих сум державної соціальної допомоги одержувачі повинні відшкодувати органам, що призначають державну соціальну допомогу, надміру виплачені суми. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину серії та номер 107, виданого 25.07.2023 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мельник Ю.О. Тобто, відповідач є спадкоємцем після померлої [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування, перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників. Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту. За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. При цьому необхідно враховувати, що спадкування це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини. Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (стаття 1215 ЦК України). Таким чином, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд України в постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91 цс 14. Позивач повідомив відповідача листом про обставини, що спонукали виникненню існуючої заборгованості, обґрунтовано розмір такої заборгованості та період за який вона виникла, а також про необхідність повернути допомогу. Враховуючи наведене, з урахуванням відсутності доказів добровільного повернення грошової допомоги, які набуті без достатньої правової підстави, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути державну соціальну допомогу у розмірі 3\~654,00 грн. Згідно з частиною першою статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (статті 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тотму суді дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно із вимогами статті 141 ЦПК України, судові витрати, які поніс позивач при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved