Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дати звернення до суду, і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.12.2006 року, який було розірвано за рішенням суду від 27.03.2025 року. Від вказаного шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які мешкають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Через скрутне фінансове становище та через те, що відповідач відмовляється у добровільному порядку надавати допомогу, позивачка була змушена звернутись до суду з вказаним позовом. До судового засідання позивачка не з`явилася, але надала до суду заява, в якій просила справу слухати у її відсутність, на позові наполягала (а.с. 22). В судове засідання відповідач не з`явився, про причини не явки суд не повідомив, також в установлений ч. 7\~ст. 178 ЦПК України\~строки не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8\~ст. 178 ЦПК України. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідно до частин 3, 4, 11 ст. 128 ЦПК України (а.с. 20, 25), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивач не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України. Судом на підставі частини другої\~статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.12.2006 року, згідно рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27.03.2025 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 13). Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 11), та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 10), які мешкають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні, згідно відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №74 від 28.04.2025 року (а.с. 14). Згідно вказаних вище свідоцтв про народження, [PERSON] є батьком [PERSON] , та [PERSON] . Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) дитина, враховуючи її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.) Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В позовній заяві позивач просить стягнути аліменти на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , проте згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У зв`язку із чим, позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] не підлягають задоволенню. Відповідно до статті 181\~СК України \~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Надані докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмету позовних вимог. За результатами розгляду справи та дослідження наданих доказів, судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] ,\~ [INFO] ,та [PERSON] , [INFO] та у відповідності до закону повинен нести обов`язок матеріального забезпечення дитини. Відповідно до\~ст.79\~Сімейного кодексу\~України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Суд розцінює неявку відповідача до судового засідання як погодження з позовною заявою про стягнення аліментів. Згідно\~ ст. 141\~ ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати по справі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial