Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

03 квітня 2025 року до Овідіопольського райсуду Одеської області надійшов вищевказаний цивільний позов до відповідачки, яка проживає на території Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області. 23 травня 2025 року Овідіопольським райсудом Одеської області була затверджена мирова угода, згідно якої позивачка [PERSON] відмовляється від вимог щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 180000 (сто вісімдесят тисяч) доларів США, що еквівалентно 7606 800 грн. Відповідачка [PERSON] передає у власність [PERSON] житловий будинок загальною площею 207,9 кв.м., житловою площею 107,8 кв.м., та земельну ділянку загальною площею 0,05 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5123755800:01:003:3723, розташовані за адресою: [ADDRESS] . За [PERSON] визнати право приватної власності: - на житловий будинок загальною площею 207,9 кв.м., житловою площею 107,8 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . - земельну ділянку загальною площею 0,05 га., цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5123755800:01:003:3723, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Цивільну справу [PERSON] до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння та стягнення збитків - закрити у зв`язку із затвердженням мирової угоди. 11 липня 2025 року до Овідіопольського райсуду Одеської області надійшла заява представника відповідачки адвоката Стогній О.В. про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, в обґрунтуванні своєї заяви представник відповідачки зазначив, що вона не укладала ні яких цивільно-правових угод з позивачкою [PERSON] , в тому числі попереднього договору від 16 січня 2025 року, щодо відчуження житлового будинку та земельної ділянки, розташованого за адресою: [ADDRESS] , відповідачці не було відомо про існування цивільної справи, в якої вона є стороною по справі, так як вона перебувала за межами території України, дані обставини мають істотне значення по справі та не могли бути відомі особі, яка звернулась із заявою на час розгляду справи, а тому представник відповідачки просить скасувати ухвалу суду про затвердження мирової угоди та відмовити у задоволені позову. В ході судового засідання представники відповідачки підтримали заяву. Позивачка до суду не з`явилась. Заслухавши пояснення учасників цивільного провадження суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. В ході судового розгляду встановлено, що дійсно відповідачка [PERSON] є власником наступного нерухомого майна: - житловий будинок загальною площею 207,9 кв.м., житловою площею 107,8 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право власності від 06.01.2025 року, - земельна ділянка загальною площею 0,05 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за вищевказаною адресою, кадастровий номер 5123755800:01:003:3723, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16.09.2014 року, реєстр №3466. 16 січня 2025 року в місті Одеса між [PERSON] , та [PERSON] , діючий в інтересах [PERSON] , був укладений попередній договір, щодо реалізації в майбутньому житлового будинку та земельної ділянки, яка розташовані за адресою: [ADDRESS] . Представник відповідачки [PERSON] , який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, стверджує, що у [PERSON] не було волевиявлення на відчуження вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки, відповідачка [PERSON] в даний період на території України не перебувала, що підтверджується інформацією ДПС України від 11.07.2025 року, щодо перетинання кордону в період з 08.11.2017 року по 11.07.2025 року. Представник відповідачки звернувся до слідчих органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій зазначено, що внаслідок противоправних дій невстановлених осіб, шляхом обману та зловживання довірою, заволоділи житловим будинком та земельною ділянкою розташованою за вищевказаною адресою. Слідчим внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025162250000557 від 03.07.2025 року. Слідчими установами встановлена попередня правова кваліфікація ст.190 ч.4 КК України. Виходячи з вищевказаного, суд приходить до висновку, що дані обставини, а саме відсутність відповідачки на волевиявлення на укладання без її волі, мають істотне значення для справи, що не були встановлені судом та не могли бути відомі сторонам по справі та могли суттєво змінити результат розгляду справи. Обставини, які встановлені судом під час розгляду справи, не є переоцінкою доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи та доказами, які не оцінувались судом. Суд враховує, що згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 р., в п.167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. У п.168 суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний» «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Якщо хоча б одного із цих критеріїв не додержано, Європейський суд з прав людини констатує у такому випадку порушення статті 1 Першого протоколу. Законність означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон не передбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачає для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідачки [PERSON] , предметом позову є стягнення грошей в розмірі 180 000 дол. США. Зі змісту позову вбачається, що 16 січня 2025 року між сторонами виник цивільно-правовий договір, щодо нерухомого майна, судом з`ясовано, що у відповідачки не було волевиявлення на укладання даного договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини на які посилається представник відповідачки є нововиявленими обставинами, оскільки вони не були відомі сторонам по справі під час розгляду справи в суді першої інстанції, а тому є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами. Приймаючи остаточне рішення у справі, суд, враховує також те, що Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини справа «Брумареску проти Румунії» (справа №28342/95), суд зазначив, що принцип юридичної визначеності не забороняє перегляд остаточного рішення, якщо виявлено істотні обставини, які ставлять під сумнів справедливий судовий процес. В даному випадку відсутність волевиявлення на укладання угоди є виняток з правила юридичної визначеності, обумовлений обставиною важливого характеру. Суд вважає, що обставини, які вказані представником відповідачки є нововиявленими, у розумінні ст.423 ЦПК України обставинами, тому на підставі наведеного вище, суд приходить до висновку про можливість скасування судового рішення суду у вигляді ухвали про затвердження мирової угоди від 23 травня 2025 року за нововиявленими обставинами. З урахуванням даних обставин, суд приходить до висновку, що позивачка не змогла належним чином обґрунтувати свої позовні вимоги до відповідачки, щодо виникнення грошових зобов`язань. Враховуючи вищевказане, суд вважає можливим, відповідно до ст.ст.13,263 ЦПК України постановити нове рішення, згідно якого у задоволені позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: approved