Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

26 лютого 2025 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила\~стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача. В обґрунтування позову зазначила, що сторони з 02.08.2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 04.04.2024 року рішенням Глобинського районного суду Полтавської області. Спільних дітей від шлюбу не мають. З 2017 року позивачу встановлена 3 група інвалідності, у зв`язку з чим вона не має можливості працювати та отримувати дохід для забезпечення власних потреб пов`язаних з придбанням ліків, продуктів харчування та оплати житлово-комунальних послуг. Розмір призначеної по інвалідності пенсії складає 2980 грн. на місяць, інших джерел доходу не має, а розміру призначеної пенсії не вистачає, тому і звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 13 березня 2025 року провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. 26.03.2025 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Грущенком С.Г. поданий відзив на позовну заяву з доказами, що його обґрунтовують, в якому представник просить у позові відмовити повністю. В обґрунтування відзиву зазначено наступне. Як вбачається з позовної заяви позивачка вказує, що у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності не має можливості працювати та отримувати необхідних дохід, а відповідач є працездатною особою, має стабільний дохід і отримує заробітну плату. Однак це не відповідає дійсності, оскільки відповідач згідно договору дарування від 06.12.2016 року подарував позивачеві житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та приватизовану земельну ділянку площею 0,1602 га, які належали відповідачеві на праві приватної власності. Після цього, 06.12.2016 року позивач склала заповіт, де вказала, що вищевказане майно вона заповідає відповідачеві. Однак після розірвання шлюбу позивач виписала відповідача з будинку, при цьому відповідач з даного будинку не забрав навіть свої особисті речі. Крім того, як відомо відповідачу, крім пенсії по інвалідності позивач отримує житлово-комунальну субсидію, субсидію на тверде паливо та скріплений газ, соціальну допомогу з догляду на дому, має батьків які також отримують пенсію, тому вказані у позові її доходи не відповідають дійсності і свідомо приховуються позивачкою. Разом з тим, відповідач ніде не працює, не має доходів, тимчасово проживає у чужому будинку. А тому, вищевикладені обставини свідчить про те, що позов не підлягає до задоволення. У судове засідання сторони на виклик до суду не з`явилися. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач\~ та його представник надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, доходить наступних висновків. Судом встановлено, що\~сторони [PERSON] та [PERSON] з 02.08.2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 04.04.2024 року (справа №527/727/24) розірвано (а.с.15). Згідно довідки до акту огляду МСЕК Серії 12ААГ №528589 [PERSON] має третю групу інвалідності безстроково, загальне захворювання. Умови праці без тяжких фізичних навантажень, без довготривалої ходи та перебування на ногах (а.с.14). Згідно довідки про доходи №1222 3125 9092 7208 від 26.12.2024 року [PERSON] знаходиться на обліку в Глобинському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Полтавській області, за період з 01.07.2024 по 31.12.2024 отримала 17880,00 грн. пенсії по інвалідності (а.с.13). Згідно договору дарування житлового будинку від 06.12.2016 року, [PERSON] (дарувальник) безоплатно передав у власність [PERSON] (обдаровувана) житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] на приватизованій земельній ділянці площею 0,1602 га (а.с.70-71). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] (а.с.65,72). Згідно договору дарування земельної ділянки від 06.12.2016 року, [PERSON] (дарувальник) безоплатно передав у власність [PERSON] (обдаровувана) приватизовану земельну ділянку площею 0,1602 га за адресою: [ADDRESS] (а.с.66-67). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 5320687601:01:011:0208, площею 0,1602 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] (а.с.68,69). На підставі договору про надання соціальних послуг від 14.05.2024 [PERSON] отримує соціальні послуги по догляду вдома за бюджетні кошти на підставі Рішення №257 від 13.05.2024 (а.с.73-75). Письмові докази відповідають вимогам ст.ст. 77-79 ЦПК України і враховуються судом відповідно до ст. 89 ч. 3 ЦПК України. Відповідно до частин 1-3 статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю І, II чи III групи. Чинне законодавство у частині другій статті 75 СК України надає перелік загальних умов для надання утримання одному з подружжя: 1) його непрацездатність; 2) потреба у матеріальній допомозі; а також здатність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. В даному випадку мова йде про юридичний склад, який містить юридичні факти, що є підставою для набуття одним з подружжя права на утримання і створення обов`язку для іншого з подружжя таке утримання надавати. Відповідно до частини четвертої статті 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Проте частина четверта статті 75 СК України Рішенням Конституційного Суду України від 29 жовтня 2024 року №1-1/2023(72/23), визнана такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною). Вказана норма Сімейного кодексу України втратила чинність 29 жовтня 2024 року, відтак на час ухвалення оскаржуваного рішення від 13 лютого 2025 року вже була визнана не конституційною. Конституційний Суд України у своєму рішенні дійшов висновку, що частина четверта статті 75 Кодексу суперечить частині першій статті 8 Конституції України у системному зв`язку з частинами першою, третьою статті 51 Конституції України, оскільки вбачає невиправданим законодавчо обмежувати розміром прожиткового мінімуму межу, у разі недосягнення якої особу вважають такою, що потребує матеріальної допомоги іншого з подружжя, оскільки таке обмеження не може вважатися об`єктивно оціненим, обумовленим індивідуальними потребами одного з подружжя, що потребує матеріальної допомоги, та є надмірним утручанням (регулюванням) держави у право на отримання матеріальної допомоги та забезпечення її у більшому розмірі, оскільки полягає в обмеженні реалізації такого права (звужує його реалізацію до кола осіб, що потребують матеріальної допомоги). Конституційний Суд України зазначив, що прожитковий мінімум у контексті частини четвертої статті 75 Кодексу визначено у спосіб, що не враховує повною мірою і не може враховувати потреби непрацездатних осіб, а тому й не може бути універсальним для визначення рівня витрат на підтримання життєзабезпечення всіх без винятку людей. Зокрема, нужденність одного з подружжя, який є непрацездатним, повинна встановлюватися з урахуванням співвідношення між його заробітною платою, пенсією, іншими доходами та тими потребами, які є важливими для його нормального життєзабезпечення. Частина четверта статті 75 Кодексу викладена у такий спосіб, що не допускає можливості віднести категорію «нужденність» до оціночних понять, а тому позбавляє суд змоги тлумачити зміст цієї категорії та ухвалювати рішення на власне переконання з урахуванням усіх обставин справи, які мають істотне значення. Прожитковий мінімум не відображає фактичного стану потреби особи у матеріальній допомозі, а навпаки, як убачається зі змісту частини четвертої статті 75 Кодексу, обмежує право одного з подружжя на утримання (аліменти). Крім того, оскільки особа пенсійного віку або особа з інвалідністю I, II чи III групи має пенсію чи соціальні виплати у розмірі, що можуть перевищити прожитковий мінімум, установлений законом, частина четверта статті 75 Кодексу не може бути застосована, а право на утримання не може бути реалізоване. Разом з тим, Конституційний Суд України у своєму рішенні зазначив, що потребу в матеріальній допомозі за наявності спору слід визначати в судовому порядку у кожному конкретному випадку у спосіб зіставлення доходів і витрат позивача та відповідача, а також перебування в особи (відповідача) на утриманні інших осіб (батьків, дітей від інших шлюбів тощо), що дасть можливість повною мірою визначити матеріальну потребу одного з подружжя і можливості іншого з подружжя в наданні утримання (аліментів) та забезпечить тому з подружжя, хто є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги, можливість її отримати, а призначення особі відповідної пенсії або іншої соціальної виплати не може залежати від виплат, які здійснює один із подружжя на утримання іншого з подружжя. Призначення державою соціальних виплат не може впливати на призначення аліментів на утримання одного з подружжя або ж виключати можливість такого призначення. У контексті «Принципів європейського сімейного права» утримання одного з подружжя (аліменти) має, зокрема, такі особливості: підтримання на підставі потреб (основною метою підтримання у подружжі є забезпечення потреб того з подружжя, хто не може підтримувати себе фінансово після розірвання шлюбу); фінансові розбіжності у подружжі (у разі призначення аліментів ураховують різницю в доходах кожного із подружжя; якщо один із подружжя має значно більший дохід, він може бути зобов`язаний підтримувати іншого із подружжя протягом певного часу); баланс справедливості (Комісія виступає за справедливість, гарантуючи, що підтримання у подружжі - не покарання або надмірно обтяжливий захід для того з подружжя, хто сплачує аліменти, а мета його полягає в тому, щоб збалансувати фінансовий стан обох сторін після розірвання шлюбу, не ставлячи жодну з них у несправедливе становище). У постанові від 24.06.2021 року по справі № 759/6629/19 Верховний Суд зазначив, що призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його. Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що\~сторони майже 10 років перебували у шлюбі, позивачка отримала третю групу інвалідності під час шлюбу, має довічну\~хворобу,\~є непрацездатноюколишньою дружиною згідно ч. 3\~ст. 75 СК України. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки, якій встановлена третя група інвалідності та яка потребує матеріальної допомоги, аліментів на її утримання, з врахуванням можливості відповідача надавати таку допомогу. Посилання відповідача у відзиві про те, що позивачка є забезпеченою, оскільки має у власності будинок, земельну ділянку та отримує пенсію по інвалідності та соціальну допомогу з догляду на дому, не можна вважати підставою для відмови в задоволенні позовних вимог у справі. Враховуючи викладене,\~беручи до\~уваги стан\~здоров`я\~позивачки,\~суд вважає,\~що вона\~потребує матеріальної\~допомоги колишнього\~чоловіка -\~відповідача.\~При цьому\~суд враховує,\~що відповідач\~є особою\~працездатного віку\~та ним\~не надано\~доказів,\~що він\~не може\~надавати матеріальну\~допомогу колишній\~непрацездатній дружині\~з інвалідністю\~третьої групи.\~Виходячи з\~принципу розумності\~та справедливості,\~суд вважає\~можливим задовольнити частково позов та стягати аліменти з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на її утримання у розмірі 1/7 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, оскільки такий розмір аліментів буде відповідати вимогам закону та принципам справедливості, не порушить інтересів відповідача та не покладе надмірний тягар на нього, і захистить право позивача на утримання від колишнього чоловіка, визначене законом, забезпечивши баланс майнових інтересів як позивача, так і відповідача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ч. 1\~ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі викладеного і

Outcome: partial