Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

Директор ТОВ "Коллект центр" Ткаченко М.М. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила стягнути заборгованість з відповідачки [PERSON] , за кредитним договором №100437873 від 15.09.2021 року у розмірі 32330,70 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 гривень та судові витрати у розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.09.2021 між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] , укладено договір про споживчий кредит №100437873. 10.02.2022 було укладено договір №10-02/2022-50 відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №100437873. 10.03.2023 було укладено договір №10-03/2023/01 відповідно до якого ТОВ "Вердикт Капітал" відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №№100437873. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №100437873 від 15.09.2021 р., що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 32330,70 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 6304,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 25146,70 грн.; заборгованість за комісіями - 880,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідачки в судовому засіданні заперечував проти позову, в задоволенні вимог просив відмовити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про місце, час і дату розгляду справи повідомляялась належним чином. Представником відповідачки надіслано відзив на позов, в якому зазначає що, позивач не надав жодного доказу того, що позивач та відповідачка домовились про застосування ЗУ «Про електронну комерцію», і відповідачка не здійснювала направлення позивачу одноразового ідентифікатора. Додані до позову договір, паспорт споживчого кредиту, правила взагалі не свідчать про ті умови, які доводились до відома відповідачки. Довідка позивача про ідентифікацію складена не за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, а в довільній формі, яка не підтверджує факт отримання відповідачкою одноразового ідентифікатора. Разом з тим зазначає, 15.10.2021 було частково погашено тіло кредиту, проте проценти на тіло кредиту за 15.10.2021 нараховано на суму, за яку сплата не відбулась і тільки з 16.10.2021 почалось нарахування меншої суми процентів з тіла кредиту. Аналогічні безпідставні невірні нарахування відбувались і в наступних сплатах тіла кредиту: 20.10.2021, 29.10.2021, 15.11.2021. [PERSON] заявлені до неї позовні вимоги вважає несправедливими: тіло кредиту не отримувала і тими грошовими коштами не користувалась, на процентну ставку на тіло кредиту не погоджувалась, на нарахування комісії за оформлення кредиту, пролонгацію не погоджувалась, сплату кредитних коштів не здійснювала. ТОВ "Мілоан" переуступив право вимоги за сумою заборгованості 27917,90грн. ТОВ "Вердікт капітал" за 1071,68грн., - про що свідчить відомість про щоденні нарахування та погашення ТОВ "Мілоан". В подальшому ТОВ «Вердикт капітал» за період з 10.02.22-23.02.22 нарахувало 4412,80грн. відсотків та переуступив за невідому суму, але така сума не може бути суттєво більшою, від одержаної суми першої переуступки, - що свідчить про непропорційно велику суму компенсації ТОВ "Коллект центр" заявляючи до стягнення 32330,70 грн. і не може розцінюватись як справедливим. Зокрема, за законом передбачено, що на час дії воєнного стану та в тридцятиденний строк після його припинення або скасування споживач не буде нести відповідальності перед кредитодавцем у разі прострочення виконання зобов`язання за споживчим кредитом; споживач звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інші платежі, які нараховані після 24.02.2022 року сплата яких передбачена договором про споживчий кредит підлягають списанню. Також зазначає, що предметом договору факторингу від 10.02.2022 року було перехід права вимоги відносно відповідачки в загальній сумі 27917,90 грн. Таким чином, подальше нарахування ТОВ «Вердикт Капітал» відсотків відповідачці є протиправним, а відтак не може вимагатись/стягуватись. Також відповідачка вважає необгрунтованими та не доведеними понесені витрати на правову допомогу в цій частині слід відмовити в повному обсязі, якщо суд прийде до висновку про наявність підстав для стягнення, то просив зменшити суму стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу. Представником позивача надіслано відповідь на відзив в якій зазначено, частиною 12 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладення договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської карти, на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти. Факт ідентифікації відповідача підтверджується довідкою про ідентифікацію. Згідно даної довідки на номер телефону відповідача було направлено одноразовий ідентифікатор, яким і було підписано договір. Відповідачем здійснювались погашення заборгованості, що свідчить про визнання нею наявності кредитних правовідносин. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач зверталась до правоохоронних органів із заявою про вчинення щодо неї злочинів, зокрема за вчинення шахрайства та незаконного збирання, зберігання, використання, поширення конфіденційної інформації. Також ідентифікація відповідача підтверджується анкетою заявою на кредит №100437873, яка містить розділ «процес оформлення розгляду заяви 100437873». Оскільки даний договір укладено на сайті позикодавця та відповідач підписав його одноразовим ідентифікатором, отриманим у sms-повідомленні, тому без sms-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства договір між відповідачем та товариством не був би укладений. Також зазначає, що у разі відступлення прав вимоги за договором, новий кредитор набуває усі права та обов`язки банку за договором, що стосується умов кредитування в повному обсязі, у тому числі право щодо повернення кредиту, процентів за користування ним, неустойок. Отже, ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» мали право нарахувати відсотки після відступлення товариствам прав вимоги. Таким чином, відсутні підстави для часткової відмови у задоволенні позову в частині стягнення відсотків, нарахованих після відступлення прав вимоги. Зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, відповідач не наводить обгрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Представником відповідачки було направлено заперечення на відповідь на відзив, в якому вказує на те, що позивач так і не підтвердив того, що здійснив відправлення одноразового ідентифікатора: v82740. Позивач не довів, що здійснив саме відправлення одноразового ідентифікатора і цим номером є v82740 на мобільний телефонний номер електронним повідомленням. З іншої сторони, позивач не довів, що саме [PERSON] отримала таке повідомлення на свій мобільний телефонний номер та саме вона ввела отриманий одноразовий ідентифікатор. В свою чергу [PERSON] заперечує щодо наявності таких обставин, вказує особу, у розпорядженні якої перебував її телефон з мобільним номером і цей період часу свідчить про неможливість акцептування пропозиції до прийняття умов кредитування. Довідка про ідентифікацію є документом, який складається безпосередньо кредитодавцем і до такого документу слід віднестись критично. Зазначає, що додане до позову платіжне доручення №32491831 від 15.09.2021 року на суму 8000 гривень свідчить про те, що ТОВ «Мілоан» здійснило перерахування в ТОВ ФК Елаєнс, тобто ТОВ «Мілоан» 8000 гривень не перерахувало [PERSON] . Зазначає, що неустойка це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Враховуючи зазначене, з огляду на те, що нарахування стандартної (базової) процентної ставки фактично є неустойкою, то відповідачка заявляє про пропуск строку позовної давності. В судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , яка пояснила, що вона є донькою [PERSON] , відповідачки по даній справі. Повідомила про те, що кредитний договір був укладений нею, у її розпорядженні був мобільний телефон з фінансовим номером та кредитна картка, які належать її матері [PERSON] . Підтвердження укладення кредитного договору відбувалось через застосунок Ощадбанку. Вона отримала кредитні кошти та сплачувала кредит. [PERSON] не знала про те, що вона отримала кредит на її ім`я, а дізналась лише в минулому році коли до суду надійшов позов. Під час отримання кредиту вона проживала разом зі своєю мамою. Вона мала у себе копію паспорту та ідентифікаційного номеру своєї матері, оскільки раніше допомогала останній укласти договір з сімейним лікарем. З ТОВ "Мілоан" вона двічі укладала кредит він імені своєї матері, перший раз на суму 3400грн., який виплатила, а другий раз на суму 8000 грн. Грошові кошти від ТОВ "Мілоан" надійшли на кредитну картку [PERSON] , яка була відкрита в АТ "Ощадбанк". У зв`язку з відсутністю фінансової спроможності вона не погасила заборгованість по кредиту. Суд, вислухавши пояснення учасників, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 15.09.2021 року ТОВ «Міолан» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №100437873, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. Відповідно до графіку платежів до договору про надання споживчого кредиту №100437873 від 15.09.2021 року, дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів: 15.10.2021 року. Довідкою про ідентифікацію підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з якою укладено договір №100437873 від 15.09.2021, ідентифікована ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор V82740; дата відправки ідентифікатора позичальнику - 15.09.2021; номер телефону на який було відправлено ідентифікатор [NUMBER] . Витребуваною інформацією з АТ «Державний ощадний банк України», а саме випискою за поточним рахунком клієнта за період з 15.09.2021 по 01.10.2021 підтверджується зарахування коштів у сумі 8000 грн., найменування отримувача: [PERSON] , номер\\код отримувача: [NUMBER] , призначення платежу: Зарахування переказу нарахунок СН Payment: MasterCard Acq--> Our EuroCard/MasterCard $UKR$KYIV$CASH2CARDР2PCREDIT$502302$8000.00$980$#$20210915152941$6536$E$NEV$W808913$272502260$700$$, номер рахунку за яким надається виписка: 26208000277124, дата операції: 17.09.2021, 04:58:53. 10.02.2022 між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір №10-02/2022-50, відповідно до умов якого ТОВ «Міолан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, у тому числі і за договором про споживчий кредит №100437873 від 15.09.2021 року, що укладений між ТОВ «Міолан» та [PERSON] . Згідно реєстру боржників до договору факторингу №10-02/2022-50 від 10 лютого 2022 року ТОВ «Вердик Капітал» отримав право вимоги заборгованості до [PERSON] в розмірі 27917,90 грн., яка складається з: 6304,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 20733,90 грн. заборгованість по процентам; 880 грн. заборгованість по комісії. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Вердик Капітал» станом на 10.03.2023 заборгованість становить 32330,70 грн., з яких: 6304,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 20733,90 грн. заборгованість по процентам; 880 грн. заборгованість по комісії; 4412,80 грн. нараховані відсотки за користування договором. У подальшому, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору №10-03/2023/01 від 10.03.2023, у тому числі і за договором про споживчий кредит №100437873 від 15.09.2021 року, що укладений між ТОВ «Міолан» та [PERSON] . Згідно реєстру боржників до договору факторингу №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року ТОВ «Коллект Центр» отримав право вимоги заборгованості до [PERSON] в розмірі 32330,70 грн., з яких: 6304,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 20733,90 грн. заборгованість по процентам; 880 грн. заборгованість по комісії; 4412,80 грн. нараховані відсотки за користування договором. За даними розрахунків заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Коллект Центр» станом на 10.07.2024 заборгованість становить 32330,70 грн., з яких: 6304,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 25146,70 грн. заборгованість за відсотками; 880 грн. заборгованість по комісії. Суд не може погодитись з вказаним розрахунком в частині розміру заборгованості за нарахованими процентами з огляду на наступне. ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" право вимоги за кредитним договором договору №100437873 до [PERSON] по завершенню основного строку кредитування з врахуванням максимальної пролонгації відповідно п.п.1.6. 2.3.1.2 договору на суму 27917,90 гривень (заборгованість: за тілом кредиту 6304,00 грн, по процентах 20733,90 грн, по комісії - 880 грн). Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2\~ст.1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч.2\~ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12. Тому нарахування ТОВ "Вердикт Капітал" поза межами строку кредитування додатково відсотків за користування кредитом в сумі 4412,80 гривень є безпідставним. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача\~на користь позивача\~підлягає заборгованість за кредитним договором №100437873 від 15.09.2021 року в розмірі 27912,90 гривень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частинами 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. За змістом вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі, а відповідно частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України "Про споживче кредитування" та Законом України "Про електронну комерцію". Статтею 13 Закону України "Про споживче кредитування" визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Статтею 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Статтею 11 Закону України "Про електронну комерцію" визначений Порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до частини 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частинами 4 та 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За вказаних обставин суд вважає встановленим факт укладення вищевказаних кредитних договорів, із дотриманням вимог статті 12 Закону України "Про електронну комерцію". Кредитодавець свої зобов`язання за договором позики виконав у повному обсязі, а саме - надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Відповідачка не виконала свого зобов`язання та не здійснила повного погашення кредитної заборгованості. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитодавця у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. За змістом статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З аналізу долучених до матеріалів справи доказів підтверджено факт відступлення права грошової вимоги на користь ТОВ «Коллект Центр» до боржника [PERSON] . Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Представником відповідачки, крім іншого було заявлено про пропуск строку позовної давності, у зв`язку з чим стягнення нарахування стандартної процентної ставки на його думку не підлягають з відповідачки. Щодо строків позовної давності, суд вважає необґрунтованими та безпідставними доводи представника відповідачки про сплив строку позовної давності щодо вимог за кредитними договорами, оскільки відповідно до пункту 12\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім того, відповідно до пункту 19\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії. Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. Як зазначено у ч. 1\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Крім того, суд звертає увагу, що договір про споживчий кредит №100437873 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено 15.09.2021 року, а позов пред`явлено до суду 29.07.2024 року, тобто строки позовної давності пропущені не були. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідачки від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Згідно з преамбулою Закону України "Про споживче кредитування" від 15 листопада 2016 року №1734-VIII (далі Закон N 1734-VII) цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (п. 4 ст. 1 Закону №1734-VII (у редакції, чинній на час укладення договору). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8 Закону №1734-VII (у редакції, чинній на час укладення договору) до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). Частиною 1 ст. 12 Закону №1734-VII визначено істотні умови договору про споживчий кредит, а ч. 2 цієї статті Закону передбачено, що у договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч.5 ст.12 Закону №1734-VII). Відповідно до ч. 1, п. 1\~ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1\~ст. 134 Цивільного процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з п. 1, 2 ч. 2\~ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15. При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною. За таких обставин, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 9000,00 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з [PERSON] на корить ТОВ «Коллект Центр» понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу\~у розмірі 4000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки необхідно стягнути на користь ТОВ «Коллект Центр» судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 2614,70 грн. (27917,90/32330,70 х 3028,00).

Outcome: partial