Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

29 травня 2024 року представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту звернення до суду з позовною заявою і до досягнення старшою дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за минулий час, а саме за період з травня 2022 року до моменту звернення з цим позовом до суду в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 8\~000,00 гривень. В обгрунтування позову позивач зазначила, що вона з вересня 2013 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] до травня 2022 року, після чого її проживання однією сім`єю із відповідачем було фактично припинено. Цивільний шлюб між позивачем та відповідачем фактично розпався саме в травні 2022 року. Від цивільного шлюбу позивач та відповідач мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на території України, сім`я була змушена виїхати з України до Болгарії. У цей період евакуації, у надзвичайно складний та психологічний момент для родини, чоловік зрадив Позивачу, вступивши в стосунки з іншою жінкою з якою мешкає і по цей час. Реальна загроза життю та здоров`ю дітей в умовах воєнного стану змусила Позивача скористатися спеціальною міжнародною программою евакуації родин з дітьми до Великобританії. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин між Сторонами, за весь час перебування родини в Великобританії, відповідач не допомагав своїм синам матеріально. Позивач не мала можливості самостійно утримувати синів, оскільки працювала неофіційно, мала періодичні підробітки, їй завжди допомагали грошима батьки пенсіонери, які висилали їй певні кошти, соціальної допомоги не вистачало для забезпечення нормальних умов життя її синів. У зв`язку із чим, вона неодноразово зверталася до Відповідача з проханням надавати їх спільним дітям хоча б якісь кошти на їх утримання. Так як діти часто хворіли, і позивач перебуваючи в чужій країні, змушена була самостійно забезпечувати їх їжею, одягом, ліками, оплатою проживання та іншими потребами. Проте, попри неодноразові звернення Позивача до Відповаідача, як засобами зв`язку так і через відповідні телефонна месенджери з проханням надати кошти на утримання їхніх сумісних дітей, Відповідач або ігнорував її звернення, або відмовляв у наданні допомоги синам. Відповідач обіцяв надавити допомогу дитині, але виплати носили не регулярний-мінливий характер. Відповідач протягом останніх трьох років не надава жодної матеріальної допомоги на утримання дітей по теперішній час. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню дітей, вона змушена звертатися до суду з даним позовом\~. Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву , в якому зазначив, що не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини. Проте, щодо стягнення аліментів за минулі три роки відповідач заперечує у повному обсязі.\~ Зазначив, що позивач свідомо не подає до суду докази участі відповідача у житті своїх дітей. Так, відповідач протягом всього часу, з моменту коли позивач з дітьми покинула територію України, приймає участь щодо фінансового забезпечення дітей: здійснює грошові перекази на ті картки, на які позивач вказувала, компенсував витрати на лікування дітей (стоматологічні послуги) в міру своїх можливостей здійснював спілкування з дітьми, купував квитки для здійснення перельотів позивача з дітьми, купував техніку тощо. Вказані обставини підтверджуються відповідними скріншотами з переписки між сторонами. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позов підтримують, просять задовільнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, Також зазначив, що не заперечує щодо стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини від доходів, на утримання спільних дітей. В іншій частині не згоден, у зв`язку із необгрунтованістю та безпідставінстю.. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до частково задоволення з наступних підстав. Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом №475/97-ВР\~(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем Звертаючись до суду з позовом, позивачка, посилалась на такі обставини, що позивач та відповідач проживають окремо, сини проживають разом з позивачем, усі обов`язки щодо утримання та їх виховання несе заявниця самостійно. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.ст. 150, 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, і той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до\~ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182\~СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. За таких обставин суд дійшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту звернення до суду з позовною заявою і до досягнення старшою дитиною повноліття обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Щодо стягнення аліментів за минулий час, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно зі статтею 192\~СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану,погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Постановою КЦС ВС від 18.05.2020 року (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. На спростування тверджень позивачки про ухилення відповідача від сплати аліментів, відповідачем до відзиву були долучені скріншоти з переписки між сторонами, відповідно до яких видно, що відповідач здійснює грошові перекази на ті картки, на які позивач вказувала, компенсував витрати на лікування дітей (стоматологічні послуги), купував квитки для здійснення перельотів позивача з дітьми, купував техніку тощо. У зв`язку з чим суд відмовляє позивачу у стягненні аліментів за минулий час за необґрунтованістю вимоги. Враховуючи викладене, вимога щодо стягнення аліментів за минулий час не підлягає до задоволення. З урахуванням вимог\~ст. 141 ЦПК України\~ з відповідача на користь держави слід стягнути суму судового збору у сумі 1211,20 грн. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Із матеріалів справи убачається, що 02.05.2025 року між позивачем та адвокатом Барановою Оленою Леонідівною укладено договір про надання правової допомоги. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно складність цієї справи, предмет спору, часткового задоволення судом позовних вимог, враховуючи, складання заяв по суті та відсутність судових засідань у цій справі; з огляду на приписи п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 4000,00 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг.

Outcome: partial