Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

16.06.2025 до суду через систему\~«Електронний суд» надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (далі ТОВ «ВІН ФІНАНС», позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 155055 від 10.05.2018 у загальному розмірі 23531,27грн. Також позивач просив стягнути з відповідача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.05.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем в електронній формі укладений договір про надання фінансового кредиту № 155055. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 4000грн, в свою чергу позичальник не виконав умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладений договір факторингу №1, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги, зокрема, за договором про надання фінансового кредиту № 155055. 13.09.2018 між вказаними сторонами укладена додаткова угода №5, яка вступає в силу з моменту її підписання та скріплення печатками та діє до 19.10.2018, згідно якої право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 25.07.2024 згідно із протоколом загальних зборів №1706 ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейменовано на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Посилаючись на ч. 2 ст.\~625\~ЦК України позивач також просив стягнути з відповідача сплати 3% річних та інфляційні втрати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань. Крім того, враховуючи вимоги\~п. 12, 19 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України позивач просить поновити строк позовної давності для звернення до суду із зазначеним позовом. Ухвалою від 17.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Надіслано сторонам копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в цивільній справі, відповідачу також надіслана копія позовної заяви з додатками. В судове засідання представник позивача не з`явився, позовна заява містить прохання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час, день та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі Судової влади України. Причини неявки суду невідомі. Судові повідомлення та документи, які надсилалися відповідачу рекомендованим листом за адресою його зареєстрованого місця проживання, повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідач відзиву на позов та доказів на спростування доводів позивача до суду не надав. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд, прийшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України)\~особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами частин третьої, четвертої\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що 10.05.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем укладений договір № 155055 про надання фінансового кредиту, у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов вказаного договору, відповідачу наданий кредит у розмірі 4000грн строком на 30 днів (п.1.1.). Процентна ставка фіксована та становить 1,53% в день (п.1.2.1.). У випадку прострочення повернення кредиту клієнт зобов`язаний сплатити товариству пеню у розмірі 3% від суми кредиту за кожен день прострочення, строк нарахування пені не може перевищувати 90 днів (п.4.4.1.). На 4 день прострочення клієнт зобов`язаний сплатити додатково штраф у розмірі 100 грн, на 30 день прострочення штраф - 300 грн та на 90 день прострочення штраф - 500 грн (п. 4.4.). У Додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту сторонами визначений розмір внесення позичальником платежів та встановлено, що загальна вартість кредиту за весь строк кредитування становить 5836,00 грн. Згідно з наданою ТОВ «Авентус Україна» довідкою, договір підписаний електронним підписом, що створений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який направлено позичальнику на номер телефону, повідомлений останнім. Отже, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договору позики шляхом введення коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» » та ТОВ «Довіра та Гарантія » укладений Договір факторингу №1, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» права грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрі. За умовами вказаного договору (п.8.2 ) строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.8.1. цього Договору та закінчується 31.12.2018, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. 13.09.2018 укладена Додаткова угода №5 до зазначеного Договору факторингу №1 від 12.04.2018, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за договором про надання фінансового кредиту № 1550555 від 10.05.2018, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора стосовно відповідача. Відповідно до розрахунку заборгованості, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 23531,27грн, а саме: сума основного боргу 4000,00грн; сума боргу за процентами 2160,00грн; сума боргу за пенею і штрафами 10920,00грн і 900,00грн; сума інфляційних витрат 3931,59грн; сума 3% річних 1619,68грн. Згідно із наказом №55-к від 25.07.2024 ТОВ «Довіра та Гарантія» перейменована на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Цивільний кодекс України\~(далі -\~ЦК України) передбачає спеціальні способи, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником і які є видами забезпечення виконання зобов`язань. Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Разом з тим, статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Із дослідженого судом договору про надання фінансового кредиту на умовах споживчого кредиту встановлено, що даний договір укладено в електронній формі та зі сторони споживача підписано електронним підписом. Отже, підписання вищезазначеного кредитного договору свідчить про те, що [PERSON] всі умови цілком зрозумів та своїм підписом письмово підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даних договорів, вільні у виборі контрагента та умов договору. Згідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором належним чином не виконав, фактично отримані та використані кошти в добровільному порядку позивачу не повернув, а також не надав суду жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог позивача та належних і допустимих доказів в спростування його доводів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи положення п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки з 02.04.2020 набрав чинності\~Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", згідно з яким в Україні запроваджений з 12.03.2020 загальнодержавний карантин, який тривав до 30.06.2023, а з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан і відповідно станом на 16.06.2025 (дата подання позовної заяви) діяв на усій території України, то позивач звернувся з вимогами до суду у межах позовної давності. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 12 листопада 2024 року №911/79/24. Крім того, суд зазначає наступне: судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини 1,3 ст. 133 ЦПК України). Частинами 1, 2 ст.134ЦПК України\~встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Разом з тим, частиною 8 ст.141ЦПК\~України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, позивачем надано договір про надання правової допомоги, детальний опис робіт, акт на підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом (виконаних робіт, надання послуг) на суму 5000,00 грн. Враховуючи вищевикладене та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, а також не надання відповідачем заяви про зменшення витрат на правову допомогу, суд вважає за можливе стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, суд вирішує стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2422,40 грн. При цьому суд зазначає, що у суду відсутні відомості щодо відповідача чи він має статус військовослужбовця та чи поширюються на нього пільги, передбачені пунктом 15\~статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Outcome: approved