Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

21.11.2024 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про позбавлення батьківських прав, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 05 вересня 2013 року Дніпровським районним судом міста Києва у справі №755/16149/13-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від шлюбу мають спільну дитину, [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження № [NUMBER] від 28.04.2010. 28.08.2024 було укладено Договір між батьками про сплату аліментів на дитину. Окрім визначеної в Договорі сумі позивачем здійснювалось повне матеріальне забезпечення дитини, оскільки відповідач через хворобу та зловживання алкогольними напоями не працювала, а отже жодним чином не могла забезпечити гідне проживання та умови для дитини. Позивачем неодноразово вживались заходи щодо спроб лікування від алкоголізму відповідача, що підтверджується Довідками із медичних закладів, надання матеріальної допомоги, забезпечення продуктами харчування, задля їх спільної доньки, щоб дитина проживала у гідних умовах та перебувала у здоровому психологічному середовищі. Останні декілька років відповідачка заборонила позивачу відвідувати квартиру де вона проживає разом із донькою та її батьком [PERSON] , який страждає на тривожно-депресивний розлад та через свій вік та стан здоров`я має специфічні психологічні особливості, детерміновані змінами фізичних можливостей, та потребує спеціальних умов догляду, що в свою чергу також заважає дитині для нормального співіснування в квартирі. Під час зустрічей позивача із донькою він зрозумів, що відповідачка продовжує зловживати спиртними напоями та не здійснює належного догляду за донькою, тоді було прийнято рішення, про те, що донька повинна проживати з ним, відповідачка проти не була. Сторона позивача вказує, що до позовної заяви додаються фото жахливих умов проживання, які були зроблені під час переїзду доньки до батька. Незважаючи на те, що донька не залишилась жити з відповідачем в жахливих умовах, а переїхала до батька, позивачем все одно було оплачено клінінгові послуги прибирання квартири та за виведення тарганів, що підтверджується платіжними інструкціями. У зв`язку із ухиленням від виконання батьківських обов`язків відповідача щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , а саме зловживання відповідачем алкогольними напоями, якій встановлено діагноз тривожно-депресивний розлад з симптоматичною алкоголізацією, позивач вимушений звернутись до суду із позовом про позбавлення батьківських прав матері. [PERSON] , 02.08.2024 було написано згоду про позбавлення батьківських прав щодо доньки [PERSON] ( [INFO] ) в судовому порядку, де було зазначено, що дитина перебуває на повному утриманні батька, права та обов`язки щодо виховання та забезпечення гідних умов проживання дитини виконуються лише [PERSON] . [PERSON] зазначила, що жодних обов`язків щодо виховання та розвитку дитини нею не виконуються свідомо. Відповідно до Довідки від 23 травня 2024 року донька [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] . З [PERSON] проводилася психолого-діагностична робота у період з 25.09.2024 по 18.10.2024 року. За час роботи з психологом було встановлено, що при спогадах про матір у дівчинки псується настрій та вона акцентує увагу на приниження та побитті зі сторони матері. Зі слів [PERSON] , мати часто вживала алкоголь, коли вони проживали разом та чинила над дівчинкою фізичне та психологічне насильство, це відобразилось на психологічних показниках дитини та призвело її до тривожного та депресивного стану. Проживання з батьком та його сім`єю дуже позитивно вплинуло на емоційний стан дитини та самопочуття. За спостереженням психолога на момент обстеження [PERSON] почуває себе комфортно, в безпеці та виявляє значну прихильність до батька, з яким у неї склалися дружні стосунки, та його родиною. Відповідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості" [PERSON] , до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Відповідачем обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні дитини є неможливою, оскільки вона не може піклуватись про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Розширене тлумачення ухилення від обов`язків щодо виховання дитини надав Верховний Суд України: ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Враховуючи той факт, що [PERSON] , надала згоду на позбавлення батьківських прав в судовому порядку на дитину [PERSON] , позовні вимоги підтримує в повному обсязі, також оскільки відповідачем обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні дитини є неможливою, що свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України, сторона позивача вважає, що наявні підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав. 21.02.2025 року до суду надійшли додаткові пояснення сторони позивача, у яких представник вказує, що в зв`язку з тим з початком повномасштабного вторгнення виникло багато нових викликів, пов`язаних з інтересами дітей, оскільки однією з підстав для отримання відстрочки від призову під час мобілізації є самостійне виховання дитини (дітей) віком до 18 років. Для уникнення непорозумінь з боку суду та спростування факту, що позивач може мати на меті позбавлення батьківських прав матері задля ухилення від мобілізації сторона повідомляє наступну інформацією: позивач має відстрочку від мобілізації до 31.12.25 на підставі бронювання, що підтверджується військово - обліковим документом; позивач перебуває у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб № [NUMBER] від 19 жовтня 2013 року, і від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження № [NUMBER] від 18 березня 2014 року, а відповідно до Довідки КНП «КДЦ Дніпровського району м. Києва» Філія № 5 Жіноча консультація від 14.02.2025, [PERSON] є вагітною на 17 тижні. Тобто, підсумовуючи вищенаведене, позивач не має на меті зловживати правом звернення до суду з позбавленням батьківських прав відповідачки задля ухилення від мобілізації, оскільки в нього відстрочка від мобілізації, а також найближчим часом він буде батьком трьох дітей, що є самостійною підставою для відстрочки в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Отже, підставою звернення до суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав є те, що відповідачем обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні дитини є неможливою, оскільки вона не може піклуватись про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Ухвалою суду від 17.12.2024 року відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 15.01.2025 року задоволено заяву представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 26.02.2025 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Відповідачка неодноразово викликались до суду, однак жодного разу не з`явилась, відзиву на позовну заяву не подала. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання ; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В судовому засіданні сторона позивача жодних заперечень проти можливості розгляду справи в заочному порядку не висловлювала. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що ситуація з матір`ю дитини є критичною. Відповідачка на постійній основі вживає алкогольні напої і тому донька переїхала на проживання до батька. Ситуація із зловживанням позивачкою алкогольними напоями тільки загострюється. Позивач зазначає, що лікував відповідачку від алкоголізму, спочатку таке лікування допомагало, але з часом на все менший період і в кінцевому результаті лікування вже не допомагає. Відповідачці подобається спосіб власного життя. Також у судовому засіданні позивач зазначив, що працює на посаді фінансового директора у ТОВ «ВЕГА» і заброньований на цьому підприємстві, а також має трьох неповнолітніх дітей, тобто позов не спрямований на отримання відстрочки від мобілізації під час воєнного стану. Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладений у ній, просить позов задовольнити додатково пояснила суду, що у позовній заяві викладені обставини, які дозволяють суду позбавити відповідачку батьківських прав. Наявний виносок психолога щодо стану дитини та позитивний висновок органу опіки та піклування щодо позбавлення відповідачки батьківських прав. Відповідачка зловживає алкогольними напоями, чим наражає власну дитину на небезпеку. Спілкування дитини з матір`ю не на користь самій дитині. Крім того, сама відповідачка не проти позбавлення її батьківських прав. Також представниця зазначила, що позов не спрямований на ухилення від мобілізації під час воєнного стану, оскільки позивач заброньований на підприємстві в якому працює та має трьох неповнолітніх дітей. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви та зазначила, що згідно висновку органу опіки та піклування позбавлення матері батьківських прав є доцільним. Сама дитина була присутня на засіданні комісії і її думка була вислухана, а мати дитини власноручно написала заяву про відмову від власної дитини, тому представник третьої особи просить позов задовольнити. Статтею 171 СК України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. У судовому засіданні суд вислухав думку дитини [PERSON] , яка повідомила суду, що не проти позбавлення її матері батьківських прав, оскільки зла на свою матір через постійне зловживання нею спиртними напоями та через те, що мати постійно сварилась. Рішення суду покаже матері, що вона є поганою мамою. Жодної фінансової підтримки мати не надає, все потреби оплачує батько і так триває все життя. Навіть коли мати не вживає алкоголю, вона з дитиною не спілкується, спільного часу не проводить. Мати тільки каже дівчинці, що донька погана і все робить не так. Матір казала дівчинці аби вона жила з татом. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, заслухавши думку дитини, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як убачається з матеріалів справи, позивач та відповідачка є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 31). Шлюб між сторонами у справі розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.09.2013 року у справі №755/16149/13-ц (а.с. 36-37). 28.08.2014 року сторони у справі уклали нотаріально посвідчений договір про сплату батьком аліментів на утримання дитини (а.с. 32-35). Згідно довідки ОСББ «АБАЛМАСОВА, 3» від 23.05.2024 року, позивач проживає за адресою: [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] ( [INFO] ), сином [PERSON] ( [INFO] ), донькою [PERSON] ( [INFO] ) та сином дружини [PERSON] ( [INFO] ) (а.с. 46). 22.08.2024 року відповідачка склала нотаріально посвідчену заяву, у якій вказано: «Я, гр. України [PERSON] , заявляю, що не заперечую проти звернення [PERSON] до суду з позовом про позбавлення мене батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Оскільки, сімейні відносини між мною та [PERSON] не склались, через різні характери та погляди на життя, а також у зв`язку з поживанням в різних містах, мною було подано позов про розірвання шлюбу. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.09.2013 року у справі №755/16149/13-ц шлюб, зареєстрований 25.11.2005 року маж [PERSON] та мною було розірвано. На даний час дитина проживає в Україні та перебуває на повному утриманні батька, передбачені чинним законодавством права та обов`язки щодо виховання та забезпечення гідних умов проживання дитини виконуються лише [PERSON] , мною жодних обов`язків щодо виховання та розвитку дитини не виконуються свідомо. Матеріальних та моральних претензій не маю та в подальшому мати не буду. Правові наслідки цієї відмови передбачені ст. 166 СК України, мені зрозумілі. Розгляд справи в суді про позбавлення мене батьківських прав, здійснювати без моєї участі. Позовні вимоги про позбавлення мене батьківських прав підтримую в повному обсязі» (а.с. 38). У матеріалах справи наявна довідка ТОВ «Медичний центр «ЮНІКОМ МЕДАКАЛ» від 19.07.2024 року про те, що відповідача знаходилась на стаціонарному лікуванні з 24.06.2024 року по 28.06.2024 року з діагнозом F 10/30 (а.с. 44). Суд зазначає, що за відкритими даними діагноз F 10/30 у класифікації МКХ-10 означає: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Гостра інтоксикація алкоголем. Згідно консультаційного висновку спеціаліста ТОВ МЦ МЕДІ МЄД від 19.07.2024 року, відповідачці поставлений діагноз: тривожно-депресивний розлад з симптоматичною алкоголізацією (а.с. 45). За змістом висновку Дніпровського районного у місті Києві центру соціальних служб від 05.11.2024 року стосовно дитини [PERSON] : У процесі психологічного дослідження були виявлені наступні особливості емоційно-вольової сфери та поведінки дитини. Психоемоційний стан дитини стабільний, врівноважений, охоче йде на контакт, виявляє інтерес до запропонованих завдань та спілкування з психологом. Настрій дитини переважно позитивний. Концентрація та стійкість уваги на високому рівні. Розвиток когнітивних процесів згідно з віковою нормою. На малюнках зображена велика кількість деталей, кольори яскраві, насичені, що вказує на високі показники розвитку дитини та позитивне сприйняття свого оточення. Дівчинка розповідає, що займається у спортивній секції, де її оцінюють дуже гарно і це впливає на її рівень самооцінки та сприйняття себе як особистості. При спогадах про матір у дівчинки псується настрій та вона акцентує увагу на приниженні та побитті зі сторони матері. Зі слів [PERSON] , мати часто вживала алкоголь, коли вони жили разом, та чинила над дівчинкою фізичне та психологічне насильство, це відобразилось на психологічних показниках дитини та призвело до її тривожного та депресивного стану. Проживання з батьком та його сім`єю дуже позитивно вплинуло на емоційний стан дитини та самопочуття. Виконуючи завдання за методикою «Дім-дерево-людина» дівчинка першим намалювала великий дім з чотирма стінами, на питання «чий це будинок» відповіла, що це її дім, де вона живе з татом та іншими членами родини і він їй дуже подобається. Таким чином, можна припустити, що сім`я займає значне місце в сім`ї [PERSON] і їй комфортно знаходитися у власній родині, що позитивно впливає на її психіку і діє змогу реабілітуватися від отриманих психотравмуючих подій. За спостереженнями психолога на момент обстеження [PERSON] почуває себе комфортно, в безпеці та виявляє значну прихильність до батька, з яким у неї склалися дружні стосунки, та його родиною» (а.с. 50-51). До позовної заяви додано фотографії житлового приміщення на підтвердження неналежних умов проживання у квартирі мешкання відповідачки (а.с. 52-57). Убачається, що позивач сплачував кошти за прибирання та виведення тарганів у квартирі проживання відповідачки (а.с. 59-61). Сам позивач на території України незнятої чи непогашеної судимості не має, як військовозобов`язаний має відстрочку від мобілізації, оскільки заброньований підприємством. Відповідач уклав 13.10.2013 року повторний шлюб з [PERSON] , має дитину від повторного шлюбу [PERSON] , [INFO] , і станом на 14.02.2025 року дружина позивача була вагітною (а.с. 58, 101-104). У судовому засіданні позивач зазначив, що його дружина вже народила, відтак убачається, що позивач має трьох неповнолітніх дітей, а саме: дитину від першого шлюбу та двох дітей від другого шлюбу. Відповідно до положень ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної вмісті Києві державної адміністрації від 21.03.2025 року: «Комісією встановлено, що батьки дитини [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано в вересні 2013 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , 2010 р.н. Неповнолітня [PERSON] постійно проживає з батьком [PERSON] , який самостійно займається її вихованням та утриманням. На даний час родина мешкає за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , життям та здоров`ям дитини не цікавиться, вихованням та утриманням не займається, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, не виявляє бажання спілкуватися з донькою, матеріально не допомагає. 02.08.2024 року гр. [PERSON] надала нотаріальну заяву-згоду на позбавлення її батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . На засіданні комісії була присутня неповнолітня [PERSON] , 2010 р.н., яка повідомила, що позовні вимоги батька підтримує в повному обсязі. Приймаючи до уваги зазначене вище, враховуючи думку дитини та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із тим, що вона ухилилась від виховання та утримання дитини» (а.с. 125-126). У даній справі суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її неповнолітньої дитини, ураховуючи всі встановлені судом обставини справи. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частина перша статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150 СК України). Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з частиною другою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року N 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (N 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78). Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків. У даному випадку суд дійшов висновку про наявність свідомого ухилення та винної поведінки матері у не спілкуванні з дитиною та не прийнятті нею участі у їх вихованні, оскільки відповідачка не була позбавлена можливості отримання інформації про місце проживання дитини, судом не встановлено наявності будь-яких перешкод для матері у спілкуванні з донькою, непереборні обставини, які не дозволяють матері реалізовувати свій батьківський обов`язок, відсутні. Суд ураховує, що відповідачка свідомо не приймає участі у вихованні дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками, склала нотаріальну заяву про відмову від власної дитини, що вказує на її байдуже ставлення до доньки та негативно характеризує матір. На виклики до суду відповідачка жодного разу не з`явилась, що також вказує на її байдужість до життя дитини. Будь-яких спроб відповідачки налагодити контакт з донькою судом не встановлено. Крім того, суд окремо враховує наявні у справі дані про залежність відповідачки від спиртних напоїв, що є самостійною підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав. У рішенні від 30 червня 2020 року в справі "Ілля Ляпін проти Росії" (заява N 70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько/мати не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які б могли завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, в залежності від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків. Також ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі "Ілля Ляпін проти Росії" (заява N 70879/11) зазначив про те, що якщо батько/мати не підтримують стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією. Приймаючи рішення у цій конкретній справі, суд виходить з того, що на перше місце мають ставитись "якнайкращі інтереси дитини", оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Із матеріалів справи чітко вбачається, що відповідачка не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, зловживає спиртним напоями і такої своєї поведінки не змінює і не намагається змінити. Врахувавши поведінку відповідачки та всі інші встановлені у цій справі обставини, особисту відмову відповідачки від власної дитини, що є неправозгідним, відсутність будь-яких фактичних даних про те, що відповідачка намагалась налагодити нормальне спілкування з дитиною та брати участь у її вихованні, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування до відповідачки крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав, оскільки маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення дій, які становлять зміст батьківського обов`язку, свідомо ухиляється від їх виконання. У зв`язку з цим позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини позитивно вплине на долю дитини, забезпечить захист її прав та інтересів. З урахуванням всіх встановлених обставин справи суд вважає за необхідне застосувати до відповідачки крайній захід - позбавлення її батьківських прав, оскільки відсутні будь-які факти та обставини, які б давали суду можливість прийти до висновку про те, що відповідачка може змінити свою поведінку по відношенню до дитини та бажає приймати участь у житті власної доньки. Врахувавши конкретні обставини справи, "якнайкращі інтереси дитини", а також те, що відповідачка не підтримує належних материнських стосунків з донькою, не цікавиться її життям, самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини та спілкування з нею, вживає спиртні напої, суд дійшов висновку про застосування до відповідачки крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав, оскільки відповідачка свідомо ухиляється від виконання зазначених батьківських обов`язків. Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів того, що відповідачці створювали перешкоди у спілкуванні з дитиною. Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, тому, враховуючи відсутність будь-якої участі відповідачки у вихованні дитини та її утриманні, зловживання матір`ю спиртними напоями, існування реальної можливості виконання батьківських обов`язків, проте їх свідоме невчинення, відсутність зацікавленості у перебуванні дитини в навчальному закладі, станом її здоров`я та вихованням, суд дійшов висновку про задоволення позову про позбавлення батьківських прав. У цій справі доведене нехтування відповідачкою потребами своєї дитини, порушення прав дитини на належне батьківське виховання та не виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків щодо спілкування з дитиною та її виховання. Відповідачка не довела зміну своєї поведінки щодо дитини, реальне прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростувала свідомого нехтування обов`язками матері щодо власної доньки. Приймаючи рішення у справі, суд ураховує всі перелічені вище встановлені судом обставини справи та вбачає що відповідачка свідомо самоусунулась від виконання батьківських обов`язків з виховання дитини та її утриманні, своєї поведінки не змінювала протягом тривалого часу, хоча мала можливість та час для виправлення свого ставлення до виховання доньки, однак таких заходів не вжила, що підтверджує її неспроможність забезпечити необхідні умови для повноцінного розвитку дитини, тому позбавлення відповідачки батьківських прав є доцільним та спрямоване, перш за все, на захист прав та інтересів дитини. У матеріалах справи відсутні докази, що відповідачка вживає заходів щодо прийняття участі у вихованні доньки та налагоджені нормального спілкування з дитиною, цікавиться її станом здоров`я, внутрішнім світом, вживає дієвих заходів для позбавлення шкідливої звички з вживання алкогольних напоїв. Навпаки, встановлені судом обставини справи свідчать про свідоме та винне ухилення відповідачки протягом тривалого терміну від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, тому наявні підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав і саме таке рішення відповідатиме вимогам Закону України "Про охорону дитинства", Конвенції про права дитини, нормам СК України та інтересам неповнолітньої дитини. Позбавлення відповідачки батьківських прав здійснене згідно із законом (п. 2, 4 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідачки є пропорційним меті позбавлення її батьківських прав. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Тобто, відповідачка не позбавлена можливості все ж таки змінити своє ставлення до доньки та її виховання і у подальшому поставити питання про поновлення у батьківських правах (стаття 169 СК України), а також не позбавлена можливості звернутись до суду із заявою про надання їй права на побачення з дитиною (ст. 168 СК України). Вирішуючи відповідний спір в частині позбавлення батьківських прав суд з урахуванням конкретних обставин цієї справи керувався правовими позиціями Верховного Суду викладеними у його постановах, зокрема у справі №202/7712/18 від 21.07.2021 року, №331/8310/15 від 02.08.2021 року, №203/3505/19 від 26.01.2022 року, №398/4299/17 від 27.01.2021 року та №202/7712/18 від 21.07.2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved