Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

Адвокат Самойленко Петро Миколайович в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 27.03.2023 Голосіївським районним судом міста Києва було задоволено позов фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення завданих збитків в порядку регресу у розмірі 18285,25 грн., судового збору в розмірі 908 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 4000 грн. 14.08.2024 приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER], а 06.02.2025 - постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із фактичним виконанням відповідачем рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27.03.2023. З урахуванням вищезазначеного позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення рішення суду по справі №758/12047/21 - 28.03.2023 та до дня фактичного виконання рішення суду - 05.02.2025. Загальний розмір інфляційних витрат складає 2849,76 грн., а загальна сума 3% річних - 1023,47 грн. Просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних у розмірі 1023,47 грн., інфляційні втрати у розмірі 2849,76 грн., судовий збір у розмірі 968,96 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. 11.03.2025 постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху. 13.03.2025 постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. За останнім відомим зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачів направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27.03.2023 по справі №758/12047/21 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 18285, 25 грн., судовий збір у розмірі 908 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн. Зазначене рішення суду набрало законної сили 09.01.2024. 14.08.2024 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Яцишиним А.М. відкрито виконавче провадження [NUMBER] щодо примусового виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27.03.2023 по справі №758/12047/21. 06.02.2025 виконавче провадження [NUMBER] закінчене, оскільки боржником здійснено фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, наданого позивачем, за період з квітня 2023 року по січень 2025 року на суму заборгованості 18285,25 грн. нараховано інфляційні втрати у розмірі 2849,76 грн. та 3% річних у розмірі 1023,47 грн. Частиною 5 ст. 11 ЦК України встановлено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до статті 16 ЦК Украйни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій зазначеної статті. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти (частина друга статті 11 ЦК України). Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між суб`єктом, який таку шкоду завдав, і потерпілим. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533 - 535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Судове рішення про стягнення таких коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України)/ Стаття 625 входить до розділу I "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання, згідно з статтею 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27.03.2023 по справі №758/12047/21, яке набрало законної сили 09.01.2024, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 18285,25 грн., судовий збір у розмірі 908 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн. Фактично рішення суду виконано відповідачем 05.02.2025, що підтверджується постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина А.М. в межах виконавчого провадження [NUMBER], а також зазначається позивачем у позовній заяві. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 03 квітня 2019 року у справі № 757/3725/15-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 463/389/14-ц, від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц). Оскільки саме з дати винесення рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27.03.2023 по справі №758/12047/21 у відповідача виникло зобов`язання щодо виплати позивачу грошових коштів, то інфляційні втрати та 3% річних, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача з наступного дня після дня набрання вищезазначеним рішенням законної сили (10.01.2024) та до дня, що передував дню виконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем (04.02.2025.) Відповідно до розрахунку 3% відсотків річних від простроченої суми, наданого позивачем до суду, а також вищезазначених висновків суду з [PERSON] підлягає стягненню 3% відсотка річних у розмірі 587,67 (за період з 10.01.2024 по 04.02.2025) та інфляційні втрати (за період з 10.01.2024 по 04.02.2025) у розмірі 2431,94 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог (77,96%) по оплаті судового збору в сумі 755,40 грн. та витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 2338,80 грн., у зв`язку з документальним підтвердженням їх понесення. Загалом сума судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 3094,20 грн. (755,40 грн. + 2338,80 грн.= 3094,20 грн.).

Outcome: partial