Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду із даним позовом в якому просить: стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , Адреса реєстрації: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ), аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позовна заява мотивована наступним. [PERSON] (надалі - Позивач) та [PERSON] (надалі - Відповідач) перебували у шлюбі, зареєстрованому 11 липня 2009 р. Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 448, який було розірвано рішенням Херсонського міського суду Херсонської області № 766/17090/17 від 01.02.2018 р. Від шлюбу Сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження від 06.10.2023 р. серії [NUMBER] , виданого Інгульським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Дитина проживає разом із Позивачем та перебуває на повному її утриманні. Позивач забезпечує дитину харчуванням, купує одяг, сплачує усі необхідні платежі, слідкує за всебічним розвитком дитини. Відповідач участі у матеріальному утриманні дочки не приймає. На вимоги Позивача щодо надання матеріальної допомоги та добровільної сплати аліментів Відповідач ухиляється. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.12.2024 року залишено позовну заяву без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.12.2024 року відкрито провадження у даній справі про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.04.2025 року витребувано докази. Представником відповідача подано письмові пояснення, які мотивовані таким. Позовні вимоги в заявленому позивачкою розмірі відповідачем не визнаються з огляду на наступне. По-перше, в своєму позові Позивачка безпідставно стверджує про те, що добровільно Відповідач не надає допомоги на утримання сина, і цей довід спростовується наданими в матеріали справи квитанціями про добровільне перерахування Відповідачем коштів на рахунок Позивачки. При цьому, Відповідач, після розлучення з Позивачкою, не припиняв спілкування з сином та піклування про нього, купував дитині все необхідне, однак, не зберігав відповідних квитанцій, оскільки не вважав, що може виникнути потреба у їх пред`явленні. Зокрема, щороку Відповідач купував сину все необхідне шкільне приладдя; окремо від коштів, які перераховувались на картку Позивачки, Відповідач давав колишній дружині кошти на придбання одягу для дитини, ліків, вітамінів, тощо. До вступу Відповідача до лав ЗСУ Максим регулярно один-два рази на місяць проводив у Відповідача вихідні, а також деякі дні під час шкільних канікул, і всі витрати на утримання дитини в цей час повністю ніс Відповідач. Про свою участь у вихованні сина та його матеріальному утриманні Відповідач може особисто повідомити суду, будучі опитаним в судовому засіданні як свідок, однак, через проходження служби у лавах ЗСУ наразі не має можливості прийняти участь в судовому засіданні, призначеному на 08 квітня 2025 року. По-друге, на думку Відповідача, враховуючи, що він ніколи не ухилявся від утримання сина, - звернення Позивачки з вказаним позовом обумовлено виключно бажанням Позивачки отримувати аліменти у частці від заробітної плати Відповідача, яку він наразі отримує як військовослужбовець ЗСУ; однак, при цьому Позивачка жодним чином не обґрунтувала потребу саме в заявленому нею до стягнення розмірі аліментів. Згідно довідки про доходи № 643 від 06.03.2025 року доходи Відповідача, отримані за основним місцем роботи ( В/Ч [NUMBER] ) складалися із основної заробітної плати та нарахувань і становили :- за грудень 2024 року - 61 354,27 грн., виходячи із розрахунку: 20 769, 15 (з/пл) 3 738,45 (ПДФО)+ 54 053, 13 (нарахування) - 9 729,56 (ПДФО);- за січень 2025 - 99 198,80 грн., виходячи із розрахунку: 20 974, 15 (з/пл) - 3 775,35 (ПДФО)+ 100 000,00 (нарахування) - 18 000,00 (ПДФО);- за лютий 2025 108 299,37 грн. виходячи із розрахунку: 32 072, 40 (з/пл) - 5 773,03 (ПДФО)+ 100 000,00 (нарахування) - 18 000,00 (ПДФО). Таким чином, виходячи із заявленого Позивачкою до стягнення розміру аліментів (1/4 від усіх видів доходу), у разі задоволення позову в повному обсязі сума аліментів складатиме:- за грудень 2024 15 338,57 грн.; - за січень 2025 - 24 799,70 грн.;- за лютий 2025 - 27 074, 84 грн. Під цільовим призначенням аліментів на дитину потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема, потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що Позивачка щомісячно витрачала на сина, зокрема, в період грудень 2024 лютий 2025 орієнтовно від 30 000,00 до 54 000,00 грн. на місяць. Тож, заявлений позивачкою до стягнення розмір аліментів - 1/4 від усіх видів доходу Відповідача, при тому, що останній наразі проходить службу в ЗСУ, тобто має і постійну роботу і регулярну та стабільну заробітну плату, є вочевидь завищеним. В судовому засіданні 24.06.2025 року позивач підтримала позовні вимоги з підстав, вказаних в позовній заяві, просила їх задовольнити. Вказала, що з листопада 2024 року відповідач почав допомагати матеріально дитині. Представник відповідача в судовому засіданні 24.06.2025 року визнала позовні вимоги частково, вказала, що вважає розмір аліментів в розмірі частини від доходу відповідача завищеним, вказала в розмірі 1/10 частини від доходу, сторона відповідача визнає позов. В подальшому позивач та представник відповідача подали заяви про проведення розгляду у їх відсутності. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 05.08.2021 року, що вбачається з свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] ». Сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що вбачається з свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Відповідно до довідки заст. Голови ОСББ за № 7 від 17.06.2024 року [PERSON] проживає разом із позивачем за адресою [ADDRESS] . Сторони не оспорювали факт проживання дитини разом із позивачем. Щодо долучення стороною відповідача квитанцій про порахунок коштів, суд зазначає, що вказані документи надаються державному виконавцю при виконанні рішення суду про стягнення аліментів й відповідно ним вирішується питання про зарахування в якості сплати аліментів у разі наявності на те підстав. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181, 191 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідно до ч.2 ст.182 СК України. Також у ст. 182 ч. 2 СК України зазначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Встановлено, що згоди щодо утримання дитини між батьками не досягнуто, оскільки доказів іншого не має. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Враховуючи право одного з батьків з ким проживає дитина на подання позову до іншого з батьків про стягнення аліментів на утримання дитини, суд не бере до уваги твердження сторони відповідача, що звернення позивача до суду із даним позовом обумовлено бажанням отримувати підвищений розмір аліментів. Крім того в тексті позовної заяви не та позовних вимогах не вказано про потребу дитини в підвищеному розмірі аліментів, й відповідно дана обставина не входить до предмету доказування у справі. Щодо твердження сторони відповідача, що розмір аліментів у разі стягнення частини від заробітку відповідача є завищеним, то суд зазначає, що розмір заробітку відповідача не є визначальним для стягнення аліментів в розмірі 1/10 частки, за відсутності інших утриманців, та відсутності доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти в такому розмірі. Щодо сумнівів сторони відповідача про нецільове використання аліментів, то відповідно до ст. 186 Сімейного кодексу України встановлено право платника аліментів на контроль за цільовим використанням коштів. З врахуванням вищенаведеного та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про те, що позов є обґрунтованими та підлягає задоволенню. Відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи дату подання позову, аліменти підлягають стягненню 02.12.2024 року. Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 141 ЦПК України та з урахуванням положень закону України «Про судовий збір». Так, відповідно до ст. 5 ч. 1 п. 3 закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору у справі про стягнення аліментів, тому під час подання позову судовий збір не сплачувався. Враховуючи наведене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1211,20 грн. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Outcome: approved