Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

Дніпровська міська рада звернулася до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що вже зверталася з позовом до [PERSON] , ТОВ «ДУОС КАПІТАЛ», [PERSON] , де третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради справа (№ 199/6026/19). За наслідками розгляду вказаної справи Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду було прийнято постанову від 14.02.2024 р. про часткове задоволення касаційної скарги Дніпровської міської ради. Верховний Суд вказав, що у справі, яка переглядається, Дніпровська міська рада просила, зокрема, зобов`язати [PERSON] повернути земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , привівши у придатний для використання стан, шляхом знесення самочинно збудованих будівель. Суди встановили, що на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.09.2018 року у справі №191/2789/18, 08.11.2018 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на торгівельні павільйони літ. А, Б, В, Г, Д, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . 19.03.2019 року [PERSON] за актом приймання-передачі до статутного капіталу від 19.03.2019 року передав, а ТОВ «Дуос Капітал» прийняло до статутного капіталу майновий вклад у вигляді: громадський будинок, будівлі та споруди, об`єкт житлової нерухомості, які складаються з торгівельних павільйонів літ. А, Б, В, Г, Д, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . 20.03.2019 року було зареєстровано право власності за ТОВ «Дуос Капітал» на спірні приміщення. 19.03.2019 року відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Дуос Капітал» про вихід зі складу учасників №19/03 від 19.03.2019 р. на підставі акту прийому-передачі майна від 19.03.2019 р. ТОВ «Дуос Капітал» було передано [PERSON] наступне майно: майновий вклад у вигляді: громадський будинок, будівлі та споруди, об`єкт житлової нерухомості, який складається з торгівельних павільйонів літ. А, Б, В, Г, Д, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , та рішенням державного реєстратора КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальова С. В. від 20.03.2019 року було зареєстровано право власності за [PERSON] на вказане майно, номер запису права власності: 30782876. Суди встановили, що з 20.03.2019 р. власником спірних приміщень є [PERSON] . За таких обставин належним відповідачем за позовом Дніпровської міської ради про зобов`язання повернути Дніпровській міській раді земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан, шляхом знесення самочинно збудованих будівель, є [PERSON] . Натомість вказана позовна вимога пред`явлена до [PERSON] , який є неналежним відповідачем за цією позовною вимогою, тому у її задоволенні належить відмовити саме із цієї підстави. Враховуючи висновки Верховного Суду у справі №199/6026/19, та те, що станом на теперішній час фактичним володільцем нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , Дніпровська міська рада звернулася з даним позовом до суду та зазначає наступне. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2018 р. у справі №191/2789/18 було затверджено мирову угоду, укладену 20 вересня 2018 р. між [PERSON] та [PERSON] , визнано, серед іншого, за [PERSON] право власності на торгівельні павільйони, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . На підставі зазначеної мирової угоди, 08 листопада 2018 р. державним реєстратором Чумаківської сільської ради Дніпровського району, Дніпропетровської області Третяк Т. В. за [PERSON] було зареєстровано право власності на торгівельні павільйони літ. А, Б, В, Г, Д, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1689221612000; номер запису про право власності: 28826707, підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43947919 від 09\~листопада 2018 року. 19 березня 2019 р. [PERSON] за актом приймання-передачі до статутного капіталу від 19 березня 2019 року передав, а ТОВ «Дуос Капітал» прийняло до статутного капіталу майновий вклад у вигляді: громадського будинку, будівлі та споруди, об`єкт житлової нерухомості, які складаються з торгівельних павільйонів літ. А, Б, В, Г, Д, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1689221612000, що було оцінено засновником у розмірі 50 000 грн та рішенням державного реєстратора КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальова С.В. від 20 березня 2019 року було зареєстровано право власності за ТОВ «Дуос Капітал», номер запису про право власності: 30779845. 19 березня 2019 р. відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Дуос Капітал» про вихід зі складу учасників №19/03 від 19 березня 2019 року на підставі акту прийому-передачі майна від 19 березня 2019 р. ТОВ «Дуос Капітал» було передано [PERSON] наступне майно: майновий вклад у вигляді: громадський будинок, будівлі та споруди, об`єкт житлової нерухомості, який складається з торгівельних павільйонів літ. А, Б, В, Г, Д, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1689221612000 та рішенням державного реєстратора КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальова С.В. від 20 березня 2019 р. було зареєстровано право власності за [PERSON] на вказане майно, номер запису права власності: 30782876. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2019 р. було скасовано ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2018 року про затвердження мирової угоди та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2019 р. позов [PERSON] було залишено без розгляду. Отже, рішення суду на підставі якого [PERSON] набув право власності на нерухоме майно у [ADDRESS] , та яке стало первинною підставою виникнення права власності на нерухоме майно, скасовано. Позивач зазначає, що безпідставне набуття права власності на нерухоме майно суперечить засадам містобудівної діяльності в Україні, визначених Законом України «Про основи містобудування», є перешкодою у розв`язанні питань прогнозування розвитку, планування і забудови населених пунктів, регулювання земельних відносин, створення соціальної, інженерної і транспортної інфраструктури через відсутність можливості належного ведення містобудівного кадастру. Отже, має місце незаконне заволодіння майном комунальної власності та безпідставне набуття права власності на нерухоме майно. Об`єкти нерухомого майна, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , споруджені [PERSON] самовільно без відповідних дозвільних документів на земельній ділянці, яка не призначена для цієї мети, тому це нерухоме майно у розумінні положень статті 376 ЦК України є самочинним об`єктом нерухомого майна і може бути легалізоване лише у порядку, визначеному вказаною статтею. За таких обставин, подальша реєстрація за [PERSON] права власності на вищевказане нерухоме майно не спростовує той факт, що такий об`єкт є самочинним. Отже, реєстрація права власності за [PERSON] на самочинне будівництво в силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного. Земельна ділянка, на якій розташоване вищевказане самочинно побудоване нерухоме майно належить територіальній громаді міста Дніпро, в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності відповідно до ст. ст. 80, 83 Земельного кодексу України та ст.ст. 26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Дана земельна ділянка [PERSON] не надавалась під будівництво, право власності чи користування за ним на земельну ділянку не оформлювалось. Внаслідок самовільного будівництва торгівельних павільйонів з користування Дніпровської міської ради поза її волею вибула земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] . Позивач просив суд усунути перешкоди Дніпровській міській раді у користуванні земельною ділянкою, розташованої за адресою: [ADDRESS] шляхом знесення самочинно побудованих торгівельних павільйонів, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , які складаються з літ. А, Б, В, Г, Д, за рахунок [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). А також припинити право володіння [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на об`єкти нерухомого майна, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , які складаються з літ. А, Б, В, Г, Д. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 280 ЦПК України). Процесуальні дії у справі: -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2024 р. відкрито провадження в даній справі. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як вставлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 80 ЦПК України, спірна земельна ділянка не надавалась під будівництво, право власності чи користування за ним, чи за будь-якою іншою особою на цю земельну ділянку не оформлювалось. Як встановлено судом, ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.09.2018 р. у справі №191/2789/18 було затверджено мирову угоду, укладену 20.09.2018 р. між [PERSON] та [PERSON] , визнано, серед іншого, за [PERSON] право власності на будівлі і споруди, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . На підставі зазначеної вище ухвали суду 08.11.2018 р. державним реєстратором Третяк Тетяною Василівною Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, за [PERSON] було зареєстровано право власності на торгівельні павільйони літ. А, Б, В, Г, Д, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1689221612000; номер запису про право власності: 28826707, підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43947919 від 09.11.2018. В подальшому, 19.03.2019 р. [PERSON] передав, а ТОВ «ДУОС КАПІТАЛ» прийняло до статутного капіталу майновий вклад у вигляді: громадський будинок, будівлі та споруди, об`єкт житлової нерухомості, які складаються з торгівельних павільйонів літ. А, Б, В, Г, Д, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1689221612000, що було оцінено засновником у розмірі 50 000,00грн., що підтверджується копією акту приймання-передачі до статутного капіталу від 19.03.2019 року. 20.03.2019 р. на підставі зазначеного вище акту прийому-передачі до статутного капіталу державним реєстратором - Ковальовим Сергієм Вадимовичем, КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради, Дніпропетровської області, було зареєстровано право власності за ТОВ «ДУОС КАПІТАЛ» на зазначене вище майно (номер запису про право власності: 30779845, що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна). В той же день, відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «ДУОС КАПІТАЛ» про вихід зі складу учасників №19/03 від 19.03.2019 р. на підставі акту прийому-передачі майна від 19.03.2019 р. ТОВ «ДУОС КАПІТАЛ» було передано [PERSON] наступне майно - майновий вклад у вигляді: громадський будинок, будівлі та споруди, об`єкт житлової нерухомості, які складаються з торгівельних павільйонів літ. А,Б,В,Г,Д, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1689221612000. 20.03.2019 р. на підставі зазначеного вище акту прийому-передачі майна державним реєстратором Ковальовим Сергієм Вадимовичем, КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради, Дніпропетровської області, зареєстровано право власності за [PERSON] на вказане вище майно (номер запису про право власності: 30782876, що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21.03.2019 р. (справа №191/2789/18) було скасовано ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.09.2018 р. про затвердження мирової угоди та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 10.06.2019 р. Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області позов [PERSON] було залишено без розгляду. Отже, рішення суду на підставі якого [PERSON] набув право власності на нерухоме майно у [ADDRESS] , яке стало первинною підставою виникнення права власності на нерухоме майно, скасовано. Спірні правовідносини виникли із захисту права комунальної власності територіальної громади м. Дніпра, яке здійснюється Дніпровською міською радою, щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Суд, дослідив докази в межах заявлених позовних вимог, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до\~Закону N 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК. Відповідно до статей 317, 319\~ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Згідно з\~ч.\~5\~статті 60\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування в\~Україні» органи\~місцевого самоврядування\~від імені\~та в\~інтересах територіальних\~громад відповідно\~до закону\~здійснюють правомочності\~щодо володіння,\~користування та\~розпорядження об`єктами\~права комунальної\~власності,\~в тому\~числі виконують\~усі майнові\~операції,\~можуть передавати\~об`єкти\~права комунальноївласності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Згідно з п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо прийняття рішень про відчуження відповідно до закону комунального майна. Земельна ділянка, на якій розташоване вказане самочинно побудоване нерухоме майно, належить територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності відповідно до ст. ст. 80, 83 Земельного кодексу України та ст. 26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України. Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України передбачено що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Нормою ст. 182 ЦК України передбачена обов`язкова державна реєстрація права власності на нерухомі речі, його виникнення, перехід та припинення. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до частини першої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Згідно частини другої та пункту «а» частини третьої цієї статті ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів, тощо). Відповідно до частини першої статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Згідно пункту 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно частини першої статті 122 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі, зокрема, надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості). Відповідно до статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Самовільне зайняття земельних ділянок це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж в натурі (на місцевості) та одержання документа, що посвідчує право на неї і його державної реєстрації ( стаття 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»). За самовільне зайняття земельних ділянок стаття 211 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачає цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність. Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). Спір виник щодо володіння земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , на якій розміщені самочинно побудовані торгівельні павільйони А- [ADDRESS] . Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони: будовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого тайна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 1, 2, 4 ст. 376 ЦК України). Стаття 18 Закону України «Про основи містобудування» передбачає, що реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об`єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрою територій. Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво які закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Відповідно до п. 4 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 13.04.2011 № 461 надання (реєстрація), повернення (відмова у видачі) чи скасування реєстрації документів, що підтверджують прийняття в експлуатацію закінчених у будівництвом об`єктів, здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, визначеними статтею 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до п. 9 зазначеного Порядку на об`єкті повинні бути виконані всі передбачені проектною документацією згідно з будівельними нормами, стандартами правилами роботи. Пунктом 11, 12 Порядку передбачено, що датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката. Експлуатація об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, обороняється. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проєктної документації, з державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Отже, з урахуванням вищенаведеного, зокрема ст. 331 ЦК України та Законів України «Про регулювання містобудівної з діяльності», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015, передумовою для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна є отримання дозвільних документів у сфері містобудівної діяльності, зокрема тих, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого об`єкта нерухомого майна та речових прав на земельну ділянку. Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Важливе правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК України). Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (ч. 4 ст. 373 ЦК України). Так само є нормативно регламентованим право власника на забудову земельної а танки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (ч. 3 ст. 375 ЦК України). Відповідно до змісту ч. 4 ст. 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України. Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього. Як було встановлено судом, земельна ділянка, на якій розташоване вищевказане самочинно побудоване нерухоме майно, належить територіальній громаді міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності відповідно до ст. ст. 80, 83 Земельного кодексу України та ст. 26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Дана земельна ділянка [PERSON] не надавалась під будівництво, право власності чи користування за ним на земельну ділянку не оформлювалось. Внаслідок самовільного будівництва торгівельних павільйонів з користування Дніпровської міської ради поза її волею вибула земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] . Отже, враховуючи, що об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , який є предметом спору у цій справі, є об`єктом самочинного будівництва, то ефективним способом захисту порушених прав Дніпровської міської ради, як власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, щодо користування і розпорядження цією земельною ділянкою є вимога про знесення такого будівництва відповідно до ч. 4 статті 376 ЦК України. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 24.03.2021 року справі № 200/2192/18. У Правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 30.09.2022 року по справі № 201/2471/20 зазначено, що відповідно до частин першої четвертої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України. У частині другій статті 212 ЗК України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Статтею 1213 ЦК України визначено, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. За таких обставин, враховуючи те, що об`єкти нерухомого майна, які розташовані за адресою: [ADDRESS] є об`єктами самочинного будівництва, а тому ефективним способом захисту порушених прав Дніпровської міської ради як власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, щодо користування і розпорядження цією земельною ділянкою є вимога про знесення такого будівництва відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України з припиненням права володіння [PERSON] на вищенаведені об`єкти нерухомого майна. Щодо розподілу судових витрат. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України. Оскільки позов задоволений повністю, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 7\~570,00 грн. (судовий збір за подачу позовної заяви та заяви про забезпечення позову), підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved