Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовними вимогами до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який рішенням суду від 08.11.2022 було розірвано. В шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , який на даний час досяг повноліття, однак, продовжує навчання на денній формі навчання у Тернопільському вищому професійному училищі №4 ім.М.Паращука. Добровільно матеріальної допомоги на навчання сина відповідач не надає, домовитися про сплату аліментів, вид та спосіб такої сплати з ним також не вдається, що є порушенням майнових прав дитини. Відповідач є матеріально забезпеченою людиною, оскільки має постійне місце роботи. Інших дітей у нього немає, тому аліментів він також нікому не сплачує, також відповідач не має непрацездатної дружини, жодних стягнень за виконавчими документами, крім аліментів, з нього не проводиться. А відтак, вважає що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, який навчається та потребує матеріальної допомоги. З цих підстав, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 21.05.2025 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Колодовський О.В. позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Чорняк М.П., щодо задоволення позовних вимог заперечив, оскільки в матеріалах справи не має даних, які свідчать про отримання повнолітнім сином сторін спору стипендії. Окрім того, зазначив, що відповідач сплачує аліменти на утримання їхньої спільної із позивачкою дочки, згідно судового наказу від 27.06.2022 у справі №944/1939/22. Заслухавши представників сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 08.11.2022, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В шлюбі у сторін народилися діти: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Згідно судового наказу виданого Яворівським районним судом Львівської області 27.06.2022 з [PERSON] в користь [PERSON] , аліменти на утримання двох дітей, дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.06.2022 і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до довідки №35 від 06.05.2025 виданої директором Тернопільського вищого професійного училища №4 ім.М.Паращука, [PERSON] , навчається у Тернопільському вищому професійному училищі №4 ім.М.Паращука за професією слюсар з ремонту колісних транспортних засобів, електрогазозварник з 01.09.2023 (наказ №5 «З-УДЗ» від 25.08.2023) по 30.06.2026р. Зареєстрованим постійним місцем проживання [PERSON] є адреса: [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу з реєстру територіальної громади від 26.12.2023. Позивачка зареєстрована та проживає за тією ж самою адресою, що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади №2023/010596656 від 26.12.2023. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до вимог ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки/сина, які продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів повнолітніх дочки/сина, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Згідно зі статтею 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу вимог чинного законодавства вбачається, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Статтею 201 Сімейного кодексу України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] , [INFO] , досяг повноліття, продовжує навчання на денній формі навчання, у зв`язку з чим не може працювати та утримувати себе, а тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач маючи обов`язок у змагальному процесі доводити свої твердження, не надав доказів, які б свідчили про його скрутне матеріальне становище, що унеможливлює утримання ним свого повнолітнього сина, який продовжує навчання. При визначені наявності підстав для стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, судом враховуються матеріальні можливості платника аліментів, те, що він сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , згідно судового наказу №944/1939/22. Разом з тим, на думку суду, позивач не надала належних і допустимих доказів для обґрунтування заявленого нею до стягнення розміру аліментів на утримання їх спільної дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно та необхідність стягнення аліментів саме у такому розмірі. Суд також зауважує, що позивач має рівний з відповідачем обов`язок в утриманні їх спільної дитини, з урахуванням того, що відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1/6 частини усіх видів доходу. Враховуючи вищевикладене, а також враховуючи рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, враховуючи матеріальний стан позивача та відповідача, повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення [PERSON] 23 річного віку. На підставі ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] слід стягнути в користь держави судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: partial