Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з заявою про видачу обмежувального припису, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] строком на шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в її приватній власності за адресою: [ADDRESS] ; заборонити перебувати в місці постійного проживання (перебування) постраждалої з дочками: [PERSON] та [PERSON] ; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь який спосіб спілкуватись з нею; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування поданої заяви зазначає таке. Заявниця разом з дочками: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] користуються їхньою власністю - житловим будинком по [ADDRESS] ( [ADDRESS] ) та земельною ділянкою, яка передана нам у власність. Не маючи права власності, але будучи зареєстрованим в цьому будинку проживав [PERSON] , який після розлучення з заявницею, 24.10.2015 зайняв частину її будинку площею 19.6 кв.м. і по даний час користувався газом, водою, світлом при цьому ні разху не оплачував рахунки, він навіть їх не знає. Починаючи з серпня 2015 [PERSON] агресивно відносився до заявниці, чинив психологічний тиск і фізичне насилля про що свідчать фотокопії і висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 1816 від 18.09.2015 про крововиливи обличя, верхньої губи, садно обличчя, крововиливи верхніх кінцівок, травматичний набряк м`яких тканин нижньої щелепи справа. Будучи під постійним психологічним тиском неодноразово зверталася до лікаря невролога про що свідчасть виписка з її медичної картки: - 27.08.2015 - лікар невролог. Діагноз: транзиторна ішемічна атка, невротична реакція на стрес (26.08.2015), направлена на стаціонарне лікування в неврологічне відділення Канівської ЦРЛ, - - 17.09.2015 - лікар травматолог. Діагноз: забій м`яких тканин голови, обличчя, закрито черепно-мозгова травма. Рекомендовано: ренгенографія черепа в 2-х проекція, консультація невролога. Заявниця не могла зайти в свій будинок, боялася. Спала в зимку 2015-2016 р.р. на автобусній зупинці, на горищі, винаймала будинок в с. Пекарі. В результаті її психологічного і фізичного насилля нервова система «зирвана». - - з 13.06.2016-21.06.2016 лікувалася стаціонарно в неврологічниму відділенні Канівської ЦРЛ. - - 11.10.2016-19.10.2016 р.р. лікувалася в терапевтичному відділенні Канівської ЦРЛ. - 26.01.2017, 01.02.2017 - лікувалася в денному стаціонарі. Діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ ступінь 3, ризик 2, гіпертензивне серце, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, серцева недостатність. - - 09.03.2017 - лікар невролог. Діагноз: загострення хронічне, атеросклеротичне, гіпертонічне, дисциркуляторна енцефалопація недостатність ІІ. Тільки після того як заявниця з дочками звернулачя в суд щодо зняття [PERSON] з реєстрації в бунику, став уникати її, дітей, але продовжував при цьому жити в їх будинку. Враховуючи страх перед садистськими схильностями [PERSON] , нахабне відношення до обслуговування житла яке він зайняв в їх будинку, [PERSON] зняли із задекларованого місця проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] ) відповідно до підпункту 5 пункту 50, пункту 61, пункту 95 порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265. 22.01.2015 заявниця зняла з реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] ). Протягом 2024 і до 12.07.2025 [PERSON] не проживаючи постійно в будинку за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] ) переодично привозив у їх двір, будинок без дозволу та попередження якусь жінку. 12.07.2025 [PERSON] розірвавши цепок на воротах, хотів заїхати в двір автомобілем [NUMBER] погрожуючи, що він буде жити в цьому будинку зі своєю новою жінкою. В ході «перемовин» з ним [PERSON] наніс заявниці удари в пах шваброю та забій лівого передпліччя, їй стало зле. Дочка визвала швидку допомогу, знаючи, що заявниця гіпертонік і має проблеми з серцем. Також дочка визвала поліцію, яка видала [PERSON] терміновий заборонний припис серії № 490377 в якому [PERSON] вказав працівникам поліції, що він проживає в [ADDRESS] . Заявниця більше не хоче і не може переживати це свавілля [PERSON] 14.07.2025 звернулася із заявою до поліції в якій просила прийняти міри, щодо неправомірних дій, свавілля колишнього чоловіка [PERSON] . Заявниця, [PERSON] є особою яка зазнала домашнього насильства на своїй території і в своєму будинку, співвласником якого є. Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства [PERSON] заявниця просить застосувати обмежувальний припис у вигляді: заборони перебувати [PERSON] на її подвір`ї і в її будинку; заборони [PERSON] наближатися до місця її проживання на відстань 100 метрів; заборони [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати її як постраждалу особу якщо вона за власним бажанням буде перебувати у місці невідомому [PERSON] ; заборони переслідувати її та в будь який спосіб спілкуватися з нею; заборони [PERSON] вести листування, телефонні переговори із заявницею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06.08.2025 відкрито провадження, призначено до розгляду. Заявниця [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні вимоги не підтримав, пояснив, що він на протязі всього життя потерпів від знущань дружини, а тому вирішив її кинути, знайшов іншу жінку і став з нею проживати. Після цього періодично приїзджав до колишнього помешкання забирати свої речі. [PERSON] весь час провокує його, налаштувала проти нього дітей та онуків. Коли 12.07.2025 він разом із іншою жінкою приїхав по речі, хотів заночувати, [PERSON] вийшла до машини зі шваброю. Він відібрав у неї швабру та викинув. Після цього [PERSON] звернулася до поліції, викликала медиків. Насильства він щодо неї не вчиняє, лише хоче забрати свої речі, оскільки за життя вклав у будинок гроші, робив ремонт та добудови. Суд, вислухавши заінтересовану особу, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Судом встановлено та підтверджується встановленими в судовому засіданні обставинами, що заявниця [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбу з 04.08.1979, що підтверджується копіює свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 04.08.1979 (а.с.20) та 24.10.2015 шлюб між сторонами розіврано (ст. 9). На даний час заявниця [PERSON] разом із дочками: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають та користуються власністю: житловим будинком по [ADDRESS] та земельною ділянкою яка передана їм у власність згідно договору про порядок користування житловим будинком від 28.09.2016, зареєстрованого в реєстрі № 751. Починаючи з серпня 2015 заінтересована особа, [PERSON] чинив психологічне і фізичне насилля стосовно заявниці, про що свідчить виписка з медичної картки [PERSON] 307/01-03 від 21.03.2017 видана КЗ «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Канівської районної ради (а.с.30-31), висновок судово-медичної експертизи № 1816 від 18.09.2015 КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» (а.с.27-28 та довідка КНП «ОЦЕМД та МК Черкаської обласної ради»№ 297 від 15.07.2025 (а.с.23). Відповідно до повідомлення про скасування декларування/реєстрації/зняття із залекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи [PERSON] , [INFO] знято із задекларованого/зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] (а.с.19). Як свідчать матеріали справи, заявниця [PERSON] зверталася до поліції з приводу дій її чоловіка [PERSON] щодо неї. Відповідно до термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 490377 від 12.07.2025 виданий ІСРПП ВП1 ЧРУП ГУНП В Черкаській області [PERSON] [PERSON] , [INFO] винесено терміновий заборонний припис (а.с.22). Згідно копії заяви від 14.07.2025 [PERSON] звернулася до відділу поліції Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області щодо захисту її та її дочок і внуків від насильництва і присутності [PERSON] (а.с.15-19). З метою запобігання вчинення [PERSON] домашнього насильства, заявниця звернулась до суду з даною заявою та просить винести обмежувальний припис відносно [PERSON] . Надаючи оцінку доводам учасників справи та встановленим обставинам спірних правовідносин суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ч 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. У разі порушення кримінального провадження у зв`язку з вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України. Згідно із ч. 3 ст. 26 Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19. Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Отже, заявниця довела перед судом про те, що відносно неї вчинялося психологічне та фізичне насильство, надавши відповідні докази. Доводи заінтересованої особи [PERSON] суд відхиляє, оскільки вони не знайшли свого підтвердження матеріалами справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі за №756/3859/19 зроблено висновок про те, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Відповідно до преамбули Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» його мета саме у запобіганні та протидії домашньому насильству. При цьому важливою є і встановлена послідовність двох зазначених завдань. Обмежувальний припис визначений у цьому законі як один з інструментів досягнення відповідних завдань. Метою реалізації обмежувального припису в межах ЦПК України є саме реалізація тимчасової перестороги, тимчасового заходу захисту на підставі оцінки ризиків здійснення домашнього насильства або його повторення. Це відповідає висновку, зробленому Верховним Судом у постанові від 05.09.2019 у справі №756/3859/19. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як наголошує ч.2 ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису. Тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. У постанові Верховного Суду від 28.04.2020 у справі за №754/11171/19 зазначено, що при вирішенні питання щодо застосування обмежувального припису суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.97, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. ЄСПЛ у різних справах постановив, зокрема, що якщо особа висуває небезпідставну скаргу щодо повторюваних актів домашнього насильства над нею чи інших видів знущання, якими б незначними не були окремі епізоди, національні органи влади зобов`язані оцінити ситуацію загалом, у тому числі й загрозу продовження аналогічних подій. Серед іншого, ця оцінка має належним чином враховувати особливу вразливість потерпілих, які часто емоційно, економічно чи іншим чином залежать від своїх нападників, а також психологічний ефект, який може мати загроза повторного знущання, залякування та насильства на повсякденне життя потерпілого (mutatis mutandis, згадані рішення у справах «Хайдуова проти Словаччини», пункт 46, та «Ірина Смірнова проти України» (Irina Smirnova v. Ukraine), там само). Якщо встановлено, що конкретна особа була постійним об`єктом знущань, і є вірогідність продовження жорстокого поводження, окрім реагування на конкретні інциденти, органи державної влади повинні вжити належні заходи загального характеру для протидії основній проблемі та запобіганню майбутньому жорстокому поводженню (рішення у справі «Джорджевіч проти Хорватії», заява № 41526/10, пункти 92 і 93 та 147-149, ЄСПЛ 2012, та згадане рішення у справі «Ірина Смірнова проти України» (Irina Smirnova v. Ukraine), там само). До того ж у контексті статті 2 Конвенції Суд зазначав, що у справах про домашнє насильство права нападників не можуть переважити права потерпілих, зокрема, на фізичну та психічну недоторканість (mutatis mutandis, згадані рішення у справах «Опуз проти Туреччини» (Opuz v. Turkey), пункт 147, та «Талпіс проти Італії» (Talpis v. Italy), пункт 123). За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що заявник обґрунтовано звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявник дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а його кривдником є заінтересована особа. На підставі досліджених доказів, які підтверджують факт застосування психологічного та фізичного насильства, свідчать що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними. Тож, у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінюючи сам вид насильства (психологічне та фізичне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про задоволення заяви про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] , а саме щодо строку дії такого - 6 місяців. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та

Outcome: approved