Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач 1) та Чернігівської міської ради (далі Відповідач 2) про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що у кінці лютого 2025 року, Позивачем під час роботи з документами своєї родини, був виявлений заповіт складений на неї бабою - [PERSON] , яка померла [INFO] , та документи на квартиру. У визначений законом шестимісячний строк після відкриття спадщини Позивач не звернувся до нотаріуса з заявою про її прийняття, оскільки за життя [PERSON] їй було невідомо про існування заповіту. Крім того, як на причини неможливості вчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, Позивач посилається на те. що на утриманні її сім`ї перебуває [PERSON] , інвалід І групи, який потребує стороннього догляду. Також в цей період на утриманні сім`ї Позивача був батько її чоловіка [PERSON] , який переніс операцію та перебував у лікарні на стаціонарному лікуванні у період з 02.01.2025 по 17.01.2025 та з 22.02.2025 по 28.02.2025, однак не дивлячись на проведене лікування, помер [INFO] . Позивач має намір прийняти спадщину за заповітом після [PERSON] , однак у зв`язку з пропуском строку на подачу заяви про прийняття спадщини звернулася з позовною заявою до суду для встановлення додаткового тримісячного строку для її подачі. Позивач вважає, що пропустила цей строк з поважних причин, оскільки не знала про існування складеного спадкодавцем заповіту на її користь, а також були інші об`єктивні причини, які не давали змогу вчасно звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Ухвалою суду від 06.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Через канцелярію суду 22.05.2025 надійшов відзив на позов від представника Відповідача 2, у якому він заперечив проти задоволення позову та вказав, що відповідно до статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. У даному випадку строк на подання заяви про прийняття спадщини охоплює період з 22.08.2024 по 23.02.2024. Позивач не довів факт існування об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання зави про прийняття спадщини саме за зазначений вище період. У відзиві також звернуто увагу на усталену судову практику Верховного Суду, згідно з якою не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину тощо. Велика Палата Верховного Суду у справі № 686/5757/23 сформулювала правові висновки, згідно з якими необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом. Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала. Також Відповідач 2 заперечив посилання Позивача, як на поважну причину пропуску строку на прийняття спадщини, на те, що на утриманні сім`ї Позивача перебували хворі особи, які потребували постійного стороннього догляду, оскільки такі причини не є об`єктивно непереборними та такими, що безумовно унеможливлювали вчинення особою дій по прийняттю спадщини у встановлений законом шестимісячний строк. Позивач, через канцелярію суду 07.07.2025, надала відповідь на відзив, у якій зазначила, що про наявність заповіту на її ім`я дізналася лише у лютому 2025 року, а до цього вважала, що спадщина після смерті [PERSON] прийнята матір`ю Позивача [PERSON] , яка є спадкоємцем за законом першої черги. На початку березня звернулася до нотаріуса по питанню оформлення спадщини, після чого збирала необхідні документи. 24 березня 2025 року Приватний нотаріус Чернігівського нотаріального округу Ющенко А.В. повідомив Позивача про необхідність звернення до суду з позовом про поновлення строку для прийняття спадщини. Також Позивач зазначила, що вона не є спадкоємцем першої черги, а тому стосовно неї не мають застосовуватися правові висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду у справі № 686/5757/23. Відповідачем 1 до суду надано нотаріально посвідчену заяву про те, що вона має право на обов`язкову частку у спадщині після померлої [INFO] [PERSON] , проте в установлений Законом строк вона спадщину не прийняла, до суду про поновлення строку на сприйняття спадщини не зверталася і звертатися не буде, не заперечує проти оформлення спадщини іншим спадкоємцем. Розгляд справи просить провести без її участі. Ухвалою суду від 14.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 06.08.2025. У судове засідання з`явився Позивач, його представник адвокат Малолєткін Роман Степанович та представник Відповідача 2 [PERSON] . У судовому засіданні Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, надали пояснення аналогічні обгрунтуванням, наведеним у заявах по суті справи. Представник Відповідача 2 проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позов. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , про що цього ж дня відділом ДРАЦС у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено відповідний актовий запис за № 2446, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 24 серпня 2024 року (а.с. 11). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з двокімнатної квартири [ADDRESS] , 1/2 частина якої належала спадкодавцю на підставі Договору довічного утримання посвідченого державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Кезлею В. І. від 19.07.1994 за № 3-1\~851 (а.с. 12) та 1/2 частина на підставі Свідоцтва про право па спадщину за законом виданого держави нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Геза О.В. від 15.01.1998 за № 5-201 (а.с. 23). Право власності зареєстроване комунальним підприємством «Чернігівським МБТІ» Чернігівської обласної ради, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації» від 17.03.2025 № 11288 (а.с. 14). Спадкодавець - [PERSON] , на день смерті була зареєстрована та постійно проживала одна у квартирі за [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 17.04.2025 за № 1957 (а.с. 15). За своє життя, [PERSON] 03 травня 2007 року склала заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Солодовник С.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1363 (а.с. 16). Цим заповітом, спадкодавець [PERSON] зробила розпорядження та призначила на випадок своєї смерті спадкоємцем належної їй квартири [ADDRESS] та всього іншого її майна, що на день смерті їй буде належати і на що вона за законом матиме право - Позивачу. Окрім цього, спадкодавець [PERSON] є бабусею Позивачки, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Деснянським районним відділом ЗАГС м. Чернігова 2 листопада 1976 (а.с. 17), Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим повторно відділом РАЦС Чернігівського міського управління юстиції від 20.05.2005 (а.с. 18); Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] матері позивача [PERSON] , виданим Бобровицькою с/радою Чернігівського району Чернігівської області від 30.10.1957 (а.с. 19); Довідкою № 33, виданої відділом РАЦС Чернігівського міського управління юстиції від 10.01.2008 про реєстрацію шлюбу [PERSON] та отримання прізвища [PERSON] ; Свідоцтвом про розірвання шлюбу виданого відділом ЗАГС Деснянського райвиконкому м. Чернігова від 24.03.1982 (а.с. 20); Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] виданого відділом ЗАГС Деснянського райвиконкому м. Чернігова від 24.03.1982, відповідно до якого присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 21). Отже, окрім [PERSON] спадкоємцем за заповітом померлої, є її дочка [PERSON] . Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 80312983 від 03.03.2025 (а.с. 31) за параметрами запиту: [PERSON] , дата смерті [INFO] у Спадковому реєстрі інформація відсутня, що означає, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Листом від 24.03.2025 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Ющенко А.В. було надане роз`яснення стосовно неможливості прийняття Позивачем спадщини, у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини і рекомендовано звернутися до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с. 31 зворот) . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частина 1 статті 1223 ЦК України встановлює, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до частини 2 статті 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною 1 статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємцями майна покійної [PERSON] за заповітом є її онука [PERSON] , та особа, яка має право на обов`язкову частку в спадщині - її дочка [PERSON] , інших осіб, які претендують на майно покійної не має. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини». Суд зазначає, що необізнаність спадкоємця про існування заповіту є поважною причиною для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, що підтверджується правовими позиціями Верховного Суду України в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6- 496цс17, а також Верховного Суду у постановах від 20 листопада 2019 року у справі №209/1795/18, від 21 листопада 2019 року у справі №626/2055/18 та від 29 січня 2020 року у справі №489/1583/17, які відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають бути враховані судом під час застосування положень ч. 3 ст. 1272 ЦК України. У своїх заявах по суті справи, а також поясненнях під час судового розгляду справи Позивач вказувала, що про наявність заповіту на її ім`я дізналася лише у лютому 2025 року, а до цього вважала, що спадщина після смерті [PERSON] прийнята матір`ю Позивача [PERSON] , яка є спадкоємцем за законом першої черги. З огляду на такі доводи Позивача, ураховуючи, що вона не є спадкоємцем першої черги після померлої [PERSON] , суд відхиляє доводи Відповідача 2, що необізнаність про наявність заповіту на ім`я Позивача не може вважатись поважною причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини. З цих же підстав суд вважає правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 686/5757/23 такими, що зроблені на підставі оцінки правовідносин та фактичних обставин, які не є подібними до тих, що є предметом дослідження у даній справі. Разом з тим, суд погоджується з твердженням Відповідача 2, що посилання Позивача, як на поважну причину пропуску строку на прийняття спадщини, на те, що на утриманні сім`ї перебуває [PERSON] , інвалід І групи, який потребує стороннього догляду, а також перебування в цей період на утриманні батька її чоловіка [PERSON] , який переніс операцію та перебував у лікарні на стаціонарному лікуванні, не може бути прийнято до уваги, оскільки ці обставини не є непереборними та такими, що об`єктивно унеможливлювали вчинення Позивачем дій щодо прийняття спадщини. Згідно з правовою позицією Верховного Суду у справі № 681/203/17-ц від 17.10.2018 причини пропуску строку на прийняття спадщини повинні визначатися судом в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип пропорційності тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більш, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи сторін та письмові докази, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання причин пропуску позивачем строку для подачі заяви про прийняття спадщини поважними, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З огляду на те, що Позивач не заявив вимогу про відшкодування судових витрат, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд не здійснює розподіл судових витрат. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного, відповідно до статей 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦКУ,

Outcome: approved