Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою посилаючись на те, що 05 червня 2004 року вона уклала шлюб з відповідачем, спільне життя з якою не склалося у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, відмінності поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Від спільного проживання у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , які вже є повнолітніми. З відповідачкем проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Збереження сім`ї неможливо та суперечить інтересам позивачки та відповідача. Ухвалою суду Міжгірського районного суду Закарпатської області від 28.07.2025 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, та судом ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте 05.08.2025 на адресу суду позивачкою [PERSON] подана заява, в якій вона просить проводити судовий розгляд за її відсутністю, позовні вимоги підтримуює в повному обсязі та просить такі задовольнити за наведеними у позові підставами. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленням шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.25, 31), проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відзив проти позову [PERSON] на адресу суду відповідачем не подано, жодних заперечень проти позовних вимог суду не представлено. Тому, відповідно до положень ст.281, ч.4 ст.223 ЦПК України, зі згоди сторони позивача, суд постановив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Всебічно дослідивши матеріали цивільної справи 302/1026/25, з`ясувавши всі обставини по справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності та взаємозв`язку, суд уважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Суд встановив, що сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який 05 червня 2004 року був зареєстрований виконавчим комітетом Вучківської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області та у книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 1. Зазначений факт доводиться виданим повторно свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 03.07.2025. З вказаного свідоцтва вбачається, що після реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище дружин « [PERSON] » було змінено на прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , які вже є повнолітніми. Подружні стосунки між сторонами припинені з причин розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, та припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивачка звертається до суду з даним позовом про розірвання шлюбу. Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Положеннями ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду. Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Суд уважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Підстав до збереження шлюбу судом не встановлено та відповідачем в судовому засіданні не доведено. Оскільки позивачка [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, то відмова в розірванні шлюбу може мати ознаки примушення її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог, відсутність відзиву (заперечень проти позову) відповідача [PERSON] , суд доходить висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений. Суд доходить висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. На підставі викладеного,

Outcome: approved