Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

У червні 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] \~ про стягнення заборгованості, яким просив стягнути із відповідача 84 048,23 грн. боргу за послуги теплопостачання, 5 161,69 грн. - 3% річних, 12 534,92 грн. індекс інфляції. Загальна сума боргу становить 101 744,84 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення»,\~ «Правил надання послуг з постачання теплової енергії типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії», Закону України «Про теплопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надає споживачам послуги з постачання теплової енергії. Відповідач є споживачем теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , що надавалася до вказаного житла постачальником ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА». Право вимоги заборгованості, яка виникла у [PERSON] перед ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦЕТІ УНГА» було відступлено КП «Теплоенергетик» на підставі договору про відступлення права вимоги від 20 вересня 2019 року № 20/09-19/1. Листомвимогою від 14 травня 2024 року боржнику повідомлено про зміну кредитора у зобов`язанні та надано докази переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. В подальшому послуги з теплопостачання в опалювальні сезони в житловий будинок надавались КП «Теплоенергетик». Згідно рішення Кропивницької міської ради від 02 лютого 2021 року № 78 «Про перейменування КП «Теплоенергетик» та затвердження статуту\~ у новій редакції», КП «Теплоенергетик» перейменовано в КП «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради», змінено юридичну адресу. КП «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» запровадило окрему плату за абонентське обслуговування. Вона нараховується всім споживачам, з якими укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. На адресу відповідача підприємством було надано послугу з постачання теплової енергії за період з лютого 2016 року по березень 2024 року, за яку сплачено не було. Станом на 01 квітня 2024 року за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем за надані послуги в сумі 84 048,23 грн. Крім того, відповідачу на підставі ст. 625 ЦК України було нараховано індекс інфляції в сумі 12 534,92грн. та 3 % річних в сумі 5 161,69\~ грн. за вказаний період. Ухвалою судді\~ від 25 червня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. 03 березня 2025 року до суду від представника відповідача, адвоката Старовойтова О.В. надійшов відзив на позовну заяву. Вказано, що відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Визнає ті обставини, що вона є споживачем теплової енергії. Відповідачем визнаються обставини, що теплова енергія за адресою: [ADDRESS] надавалася ДП «Кіровоградтепло`ТОВ «ЦНТІ УНГА». Право вимоги заборгованості, яка виникла у [PERSON] було відступлено КП «Теплоенергетик» на підставі договору про відступлення права вимоги від 20 вересня 2019 року, тому відбулась заміна кредитора у зобов`язанні, зокрема КП «Теплоенергетик» є новим кредитором у фінансових правовідносинах з відповідачем і ці обставини згідно п. 4 ч. 3 ст. 178 ЦПК України також визнаються. Згідно наданого розрахунку заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання, про стягнення якої ставилось питання у позовній заяві, заборгованість була нарахована за період з 01 березня 2016 року по 01 квітня 2024 року і склала 84048 грн. 23 коп. Вказано, що не визнає розмір заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання за період з 01 березня 2016 року по 01 квітня 2024 року у розмірі 84048 грн. 23 коп. З позовом до суду КП «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради звернулося 06 червня 2024 року, що підтверджується відміткою суду на позовній заяві. За період з 01 червня 2021 року по 31 травня 2024 року включно заборгованість відповідача складає 32 589,62 грн. Згідно платіжної інструкції № 0.0.4224125959.1 за особовим рахунком № [NUMBER] за березень 2024 року була внесена оплата за теплопостачання за адресою: [ADDRESS] у розмірі 1727,51 грн. Відповідач у розрахунку заборгованості позивача не визнає суму боргу за березень 2024 року у розмірі 1850 грн. 72 коп., оскільки за березень 2024 року відповідачем було оплачено згідно платіжної інструкції № 0.0.4224125959.1 за особовим рахунком № [NUMBER] 1727,51 грн., тобто відповідач визнає заборгованість за березень 2024 року у розмірі 123 грн. 21 коп. Згідно квитанції № 9362-4576-2740-6860 за особовим рахунком № [NUMBER] була внесена оплата за абонентське обслуговування за період з січня 2024 року по вересень 2024 року за адресою: [ADDRESS] у розмірі 172751 грн. у розмірі 386 грн. 46 коп. Відповідач у розрахунку заборгованості позивача не визнає суму боргу за абонентське обслуговування за січень 2024 року у розмірі 42 грн. 94 коп., оскільки за січень 2024 року відповідачем було оплачено згідно квитанції № 9362-4576-2740-6860 за особовим рахунком № [NUMBER] абонплату у розмірі 42 грн. 94 коп. Відповідач у розрахунку заборгованості позивача не визнає суму боргу за абонентське обслуговування за лютий 2024 року у розмірі 42 грн. 94 коп., оскільки за лютий 2024 року відповідачем було оплачено згідно квитанції № 9362-4576-2740-6860 за особовим рахунком № [NUMBER] абонплату у розмірі 42 грн. 94 коп. Відповідач у розрахунку заборгованості позивача не визнає суму боргу за абонентське обслуговування за березень 2024 року у розмірі 42 грн. 94 коп., оскільки за березень 2024 року відповідачем було оплачено згідно квитанції № 9362-4576-2740-6860 за особовим рахунком № [NUMBER] абонплату у розмірі 42 грн. 94 коп. З урахуванням вищевикладеного суд має задовольнити позовні вимоги за період з 01 червня 2021 року по 31 травня 2024 року включно у розмірі 30733 грн. 29 коп. (32 589,62 грн.- 1727,51 грн.- 128 грн. 82 коп. (42, 94 грн. *3 (абонплата за січень, лютий та березень 2024 року). [PERSON] не визнає заборгованість на користь КП «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради у розмірі 12534 грн. 92 коп. (індекс інфляції, відповідно до ст. 625 ЦК України), а також заборгованість на користь КП «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради у розмірі 5161 грн. 69 коп. ( 3 % річних, відповідно до ст. 625 ЦК України). За умовами укладеного між ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА» та КП «Теплоенергетик» договору про відступлення права вимоги від 20 вересня 2019р. № 20/09- 19/1 не передбачено відступлення позивачу у справі права вимоги сплати неустойки. З огляду на таке, позивач має право вимагати від відповідача сплати неустойки на прострочену заборгованість, яка виникла з 01 жовтня 2019 року. Однак до простроченої заборгованості, нарахованої КП «Теплоенергетик» КМР до 31 травня 2021 судом має бути застосована позовна давність, тому відповідно до ст. 625 ЦК України на користь КП «Теплоенергетик» КМР з відповідача мають бути стягнуті індекс інфляції за період з 01 червня 2021 року по 31 травня 2024 року у розмірі 12500 грн. 03 коп. та три відсотки річних за такий же період у розмірі 2767 грн. 48 коп. На підставі викладеного просив суд позовну заяву КП «Теплоенергетик» КМР до [PERSON] про стягнення грошових коштів (боргу) за надання послуг з постачання теплової енергії задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] на користь КП «Теплоенергетик» КМР борг за послуги з постачання теплової енергії 30733 грн. 29 коп.; індекс інфляції, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України 12500 грн. 03 коп.; 3% річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України 2767 грн. 48 коп. 03 березня 2025 року до суду від представника відповідача, адвоката Старовойтова О.В. надійшла заява, відповідно якої вказано, що з позовом до суду КП «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради звернулося 06 червня 2024 року, що підтверджується відміткою суду на позовній заяві. До нарахованої КП «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради заборгованості за період з 01 березня 2016 року по 31 травня 2021 року відповідно до 257 ЦК України суд має застосувати позовну давність, оскільки в цій частині позовні вимоги були заявлені поза межами строків позовної давності, визначених ст. 257 ЦК України. 07 березня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача. Вказано, що представником відповідача надано платіжну інструкцію відповідно якої здійснено плату за послугу теплопостачання за період 03.2024 03.2024, 02 березня 2024 року у сумі 1 727,51 грн., хоча відповідно до розрахунку заборгованості борг за березень 2024 року абонплата становить 1 850,72 грн. Не зрозумілим є розмір платежу здійснений згідно квитанції №9362-4576-2740-6860 за абонентське обслуговування за період з січня 2024 по вересень 2024 у розмірі386,46 грн., адже позивач в позовних вимогах ставив питання про стягнення абонплати з 01 березня 2022 року по 31 березня 2024 року, а не по вересень 2024 року та яка, як складова, входить до суми нарахувань за послугу щомісячно, починаючи з березня 2022 року. Не зрозумілим є твердження щодо сплати абонплати у сумі 172 751 грн., оскільки позивачем в такому розмірі вимоги не ставилися, а представником відповідача квитанції на таку суму не надано та такі кошти на рахунок позивача не надходили. Твердження представника з приводу невизнання суми боргу за абонентське обслуговування є хибним, оскільки відповідачем сплачено суму в розмірі 386,46 грн. у грудні 2024 року, тож це свідчить саме про визнання заборгованості. Вказано, що відповідно до договору про відступлення права вимоги від 20 вересня 2019 року №20/09-19/1 інший розмір процентів від простроченої суми не встановлений, тож у зв`язку з цим в даному випадку мають бути застосовані вимоги частини другої статті 625 ЦК України. Вважає, що нарахування здійснені позивачем правомірно та у відповідності до норм чинного законодавства. Також, представником позивача подано заперечення на заяву про застосування строків позовної давності. Вказано, що підприємство надавало послуги в період з 01 лютого 2016 року по 31 березня 2024 року вчасно та з дотриманням договірних зобов`язань. Свої зобов`язання виконало в повному обсязі, у відповідності до вимог чинного законодавства України. Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної плати за отримані послуги належним чином не виконує, чим порушує вимоги ст. 526 ЦК України. Відповідач є власником квартири та зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги вчасно. Заперечував проти застосуванні строків позовної давності та наполягав на стягненні заборгованості. 07 квітня 2025 року до суду від представника відповідача, адвоката Старовойтова О.В. до суду надійшли письмові заперечення. Вказано, що відповідач не визнає пояснень позивача, оскільки до простроченої заборгованості, нарахованої позивачем до 31 травня 2021 року судом має бути застосована позовна давність, тобто позивач повинен був проводити нарахування у межах строків з 01 червня 2021 року по 31 травня 2024 року. Відповідно до ст. 625 ЦК України на користь позивача з відповідача має бути стягнуто індекс інфляції у розмірі за період 01 червня 2021 року по 31 травня 2024 року у розмірі 12500 грн. 03 коп., та три відсотки річних за такий же період у розмірі 2767 грн. 48 коп., оскільки індекс інфляції та три відсотки річних можуть бути нараховані та стягнуті також на заборгованість у межах строків загальної позовної давності - три роки. 14 квітня 2025 року до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, відповідно яких вказано, що КП «Теплоенергетик» КМР» заперечує щодо застосування строків позовної давності, адже послугу з постачання теплової енергії надавало вчасно та належної якості. Однак представник помилково вважає, що позивач мав проводити нарахування боргу з 01 червня 2021 року по 31 травня 2024 року. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Разом з тим Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. У подальшому, рядом постанов Кабінету Міністрів України карантин на території України продовжувався та постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України. Згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім цього згідно пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Враховуючи, що строк позовної давності за період з 12 березня 2017 року закінчувався 12 березня 2020 року, а також запровадження на всій території України карантину з 11 березня 2020 року до 30 червня 2023 року, а під час дії карантину строки, визначені ст.257 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, а також введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022 по теперішній час, а під час дії воєнного стану перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану, то у випадку застосування судом строків позовної давності, період заборгованості має бути визначеним з 12 березня 2017 року, а не з червня 2021 року, як стверджує представник. У зв`язку із тим, що відповідачем не було здійснено достатніх дій щодо погашення заборгованості, КП «Теплоенергетик» КМР» розпочав процедуру стягнення заборгованості у судовому порядку. У судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача, адвокат Старовойтов О.В. у судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав частково та просив стягнути з відповідача на користь позивача борг з послуги з постачання теплової енергії у сумі 30 733,29 грн., індекс інфляції у розмірі 12 500,03 грн. та 3% річних у розмірі 2 767,48 грн. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення вимог, виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Статтею 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» централізоване опалення віднесено до комунальних послуг. Згідно ч. 1 ст. 9, п. 1 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» виконавець комунальної послуги зобов`язаний: готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Основними обов`язками споживача є, зокрема, своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплопостачання. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання», ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Судом установлено, що відповідач [PERSON] є споживачем теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , що надавалася до вказаного житла постачальником ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА». Право вимоги заборгованості, яка виникла у [PERSON] перед ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦЕТІ УНГА» було відступлено КП «Теплоенергетик» на підставі договору про відступлення права вимоги від 20 вересня 2019 року № 20/09-19/1. 20 вересня 2019 року № 20/09-19/1 ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА» (первісний кредитор) відступає, а КП «Теплоенергетик» (новий кредитор) приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором про надання послуг централізованого опалення, укладеними з фізичними особами - споживачами послуг централізованого опалення та за фактичними правовідносинами, які виникли між первісним кредитором та боржниками у зв`язку із наданням первісним кредитором послуг централізованого опалення боржникам. Таким чином, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, зокрема КП «Теплоенергетик» є новим кредитором у фінансових правовідносинах з відповідачем. Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В подальшому послуги з постачання теплової енергії в опалювальні сезони в житловий будинок надавались КП «Теплоенергетик». Листомвимогою від 14 травня 2024 року боржнику повідомлено про зміну кредитора у зобов`язанні та надано докази переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно рішення Кропивницької міської ради від 02 лютого 2021 року №78 «Про перейменування КП «Теплоенергетик» та затвердження статуту\~ у новій редакції», КП «Теплоенергетик» перейменовано в КП «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради», змінено юридичну адресу. КП «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» запровадило окрему плату за абонентське обслуговування. Вона нараховується всім споживачам, з якими укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. На адресу відповідача підприємством було надано послугу з постачання теплової енергії за період з лютого 2016 року по березень 2024 року, за яку сплачено не було. Станом на 01 квітня 2024 року за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем за надані послуги в сумі 84 048,23 грн. Крім того, відповідачу на підставі ст. 625 ЦК України було нараховано індекс інфляції в сумі 12 534,92 грн. та 3 % річних в сумі 5 161,69\~ грн. за вказаний період. Суд вважає, що відповідач споживає послуги з теплопостачання, які надає позивач, в зв`язку з чим між сторонами склалися фактичні договірні відносини і виникли взаємні права та обов`язки. У відповідності до ст.162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. В порушення вимог ст.24 Закону України «Про теплопостачання», п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач договір на постачання теплової енергії з теплопостачальною організацією не уклала, однак підприємство вказані послуги з централізованого теплопостачання квартири надавало, а відповідач отримував ці послуги. При цьому, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 638/11034/15-ц від 10.12.2018 року. В порушення вищевказаних норм, відповідач не виконував належним чином взятих на себе зобов`язань, в зв`язку з чим у останнього утворилася заборгованість за послугу з постачання теплової енергії. За статтею 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). При цьому, представником\~ відповідача\~ подано до суду заяву про застосування до позовних вимог строку позовної давності. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 Цивільного кодексу України). Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексу України). Відповідно до частин першої, третьої статті 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Комунальне підприємство «Теплоенергетик Кропивницької міської ради» звернулось до суду з позовом 06 червня 2024 року, що підтверджується відміткою суду на позовній заяві. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачу нарахований борг за послуги з централізованого теплопостачання за період з лютого 2016 року по березень 2024 року включно. Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID- 19 спричиненої коронавірусом SARS CoV-2» (із змінами і доповненнями внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. У подальшому, рядом постанов Кабінету Міністрів України карантин на території України продовжувався та постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України. Згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID- 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім цього згідно пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022/ затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Враховуючи, що строк позовної давності за період з 12 березня 2017 року закінчувався 12 березня 2020 року, а також запровадження на всій території України карантину з 11 березня 2020 року до 30 червня 2023 року, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 Цивільного кодексу України продовжуються на строк дії такого карантину, а також введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року по теперішній час, а під час дії воєнного стану перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану, то період заборгованості застосовується з 12 березня 2017 року. Суд дійшов висновку, що борг за послуги з централізованого теплопостачання підлягає стягненню з відповідача\~ за період з 12 березня 2017 року по березень 2024 року включно в сумі 76 069,91 грн. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частковому задоволенню підлягають і позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України та інфляційних втрат відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки у відповідності до вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд враховуючи вищевказані обставини, вважає за необхідне стягнути з відповідача суму боргу за послуги теплопостачання у розмірі 76 069,91 грн., 3% річних у розмірі 3 854,13 грн. та індекс інфляції у розмірі 8 961,90 грн. Доводи представника відповідача викладені у відзиві не спростовують наведеного. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З відповідача на користь підприємства підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial