Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

07.03.2025 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Україна» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.03.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Договір №4451854 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно умов цього Кредитного договору вказана фінансова установа надала відповідачу кредит у розмірі 10000 грн строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на добу. Кредит надано у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок [PERSON] за реквізитами електронного лптіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто. Зазначене підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «Пейтек Україна». Кредитний договір укладений в електронній формі за допомогою ІТС Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», доступ до якої забезпечується Клієнту через Вебсайт або Мобільний за стосунок «Credit7». Клієнт акцептує публічну пропозицію Товариства на укладення кредитного договору шляхом накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. В особистому кабінеті клієнт надає доступ на отримання від третіх осіб персональних даних, зокрема, але не виключно, від системи BankID, ДП «Дія», суб`єктів первинного фінансового моніторингу, бюро кредитних історій, тощо), додаючи необхідні файли, здійснюючи фото фіксацію себе та себе з документами у випадку необхідності. Відповідно до реквізитів договору №4451854 від 07.03.2024 року, відповідач підписав договір одноразовим ідентифікатором «67585», отже, договір між первісним кредитором та відповідачем укладено в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису, відповідно до вимог чинного законодавства України. 25.10.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу №25/10/2024, у відповідності до якого, товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» відступило товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за Договором №4451854 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.03.2024 року. Про відступлення прав грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Лінеура Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту відповідача зазначену при укладанні кредитного договору відповідного повідомлення. Рішенням №251124/1 єдиного учасника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування на нове найменування товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Позивач вказує, що оскільки відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, станом на 25.10.2024 року виникла заборгованість за кредитним договором, що складається із суми основного кредиту у розмірі 10000,00 грн та суми нарахованих процентів за користування кредитом у розмірі 58250,00 грн. Оскільки станом на дату звернення до суду відповідач продовжує ухилятися від виконання взятих на себе зобов`язань, а тому на суму основного кредиту у розмірі 10000,00 грн кредитором також були нараховані відсотки за 125 календарних днів (з 26.10.2024 року по 27.02.2025 року) в межах строку договору у розмірі 31250,00 грн. У зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду та просити стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором №4451854 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.03.2024 року у загальному розмірі 99500,00 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Ухвалою судді від 10.03.2025 року відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, за клопотанням позивача витребувано у АТ «Райффайзен банк» інформацію про належність платіжної картки [NUMBER] [PERSON] та про зарахування коштів 07.03.2024 року у сумі 10000,00 грн на зазначену платіжну карту. 20.03.2025 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просила у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» відмовити. В обґрунтування заперечень зазначила, що позов не визнає, оскільки 07.03.2024 року щодо неї невідомою особою було вчинено шахрайські дії по оформлення на її ім`я ряду кредитних договорів, у тому числі з ТОВ «Лінеура Україна». 07.03.2024 року на її мобільний номер надійшов телефонний дзвінок та чоловік,представившись оператором Київстар запропонував змінити її номер телефону на UA-сімку через кібератаку, яка була здійснена на компанію Київстар. Після чого на її номер від абонента «Київстар» надійшло смс-повідомлення за паролем, який вона назвала цій особі. Після чого її телефон вимкнувся та на будь-які дії не реагував. Зрозумівши, що відносно неї вчинені шахрайські дії, та щоб запобігти можливому заволодінню її коштами, вона звернулася до Монобанку та ПриватБанку, де заблокувала картки та повідомила про заволодіння її номером телефону, однак у квітні 2024 року через Єдиний портал державних послуг «Дія» їй стало відомо про те, що в результаті шахрайських дій 07.03.2024 року на її ім`я було оформлено кредитні договори. Будь-яких кредитних договорів вона не укладала, про їх укладення їй відомо не було та кредитних коштів вона не отримувала. Із зазначеного приводу [PERSON] звернулась до правоохоронних органів, за її зверненням триває досудове розслідування. Також вона звернулась до кредиторів, у тому числі ТОВ «Лінеура Україна» та до НБУ. 20.03.2025 року від [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів. Також 20.03.2025 року [PERSON] звернулась із зустрічною позовною заявою про захист прав споживачів шляхом визнання договору недійсним, у якій, посилаючись на викладені у відзиві на позовну заяву обставини, зазначила, що її волі на укладення спірного кредитного договору не було та просила визнати недійсним кредитний договір на інші споживчі цілі №4451854 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] 31.03.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він вказував на правомірність укладення кредитного договору у електронній формі, відсутність законодавчих вимог щодо обов`язкового досудового врегулювання спору, належне підтвердження позивачем перерахування кредитних коштів первісним кредитором відповідачу, які були перераховані на вказаний [PERSON] картковий рахунок [NUMBER] , що підтверджується, зокрема, розрахунком заборгованості здійсненим первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна». Також представником позивача обґрунтовано правомірність укладення договору факторингу, за яким право вимоги за спірним договором перейшло до позивача та повідомлення про відступлення права вимоги. Просив позов ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити в повному обсязі. Розгляд справи проводити за відсутності позивача та його представника. Ухвалою суду від 31.03.2025 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» про захист прав споживачів шляхом визнання кредитного договору недійсним до спільного розгляду з первісним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та об`єднано позовні заяви у одне провадження. Клопотання [PERSON] про витребування доказів задоволено частково. Витребувано у приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» деталізовану інформацію щодо вхідних та вихідних телефонних дзвінків, СМС, ММС повідомлень за номером телефону [NUMBER] в період з 07.03.2024 року по 08.03.2024 року; інформацію щодо реєстрації абонента за номером телефону [NUMBER] з наданням персональних даних або отримання ним послуг знеособлено; договір, на умовах якого надавались телекомунікаційні послуги за номером [NUMBER] ; інформацію про пристрій, в якому працювала сім-картка з телефонним номером [NUMBER] 07.03.2024 року; інформацію про місцезнаходження пристрою, в якому працювала сім-карка із номером [NUMBER] 07.03.2024 року із зазначенням ІР-адреси. Ухвалою суду від 08.05.2025 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено первісного кредитора товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна». 20.06.2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду у судовому засіданні. В судове засідання представник позивача за первісним позовом не з`явився, у відповіді на відзив справу просив розглядати без його участі. Відповідачка за первісним позовом, позивачка за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належно. Представник відповідачки за первісним позовом, позивачки за зустрічним позовом [PERSON] , адвокат Загородній С.С. в судовому засіданні проти задоволення первісного позову ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором заперечував з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Вимоги зустрічного позову підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, визнавши недійсним кредитний договір на інші споживчі цілі №4451854 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Лінеура Україна» в судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши представника відповідачки за первісним позовом, позивачки за зустрічним позовом, ослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 07.03.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та від імені [PERSON] було укладено Договір №4451854 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Від імені [PERSON] договір підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «67585». Відповідно до п.1.2 цього договору тип кредиту кредит, сума кредиту 10000,00 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 20 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Графіку платежів. Пунктом п.1.4.1 цього Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2,5% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору. Денна процентна ставка при застосуванні стандартної процентної ставки 2,5%. Згідно з п. 3.1 договору проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Зарахування кредитних коштів за цим договором проведене на платіжну картку маска картки [NUMBER] через систему ТОВ «Пейтек Україна», на підставі договору про надання платіжних послууг з переказу коштів без відкриття рахунку № [NUMBER] від 03.01.2024 року, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» про що ТОВ «Пейтек Україна» складено лист вих. №20241101-5214 від 01.11.2024 року. За інформацією, наданою АТ «Райффайзен Банк» на виконання ухвали суду від 10.03.2025 року, рахунків на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) не знайдено. Повноваження Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» щодо надання послуг кредитування підтверджуються відомостями, які містяться у Свідоцтві про реєстрацію фінансової установи, виданому Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 394 від 19.03.2019 року та розпорядженні, виданого Національною комісією, що здійснює Державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. 25.10.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу №25/10/2024, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» передає (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Україна» за плату належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Україна» приймає належні Товариства з обмеженою відповідальністю ««Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Згідно Акту прийому-передачі Реєстру боржників до Договору факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024 року укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Україна», та витягу з відповідного реєстру боржників від 25.10.2025 року до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором №4451854. Сума заборгованості становить 73250,00 грн, з них: 10000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 58250,00 грн сума заборгованості за відсотками, 5000,00 грн сума заборгованості за пенею та штрафами. Рішенням №251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування на нове найменування: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Капітал». ТОВ «Лінеура Україна» складено розрахунок заборгованості за договором №4451854 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.03.2024 року станом на дату укладення договору факторингу 25.10.2024 року, за яким заборгованість становить 73250,00 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту 10000,00 грн, нарахованих процентів 58250,00 грн та штрафних санкцій 5000,00 грн. ТОВ «ФК« Фінтраст Капітал» є фінансовою установою, згідно витягу з Державного реєстру фінансових установ, з правом надання коштів та банківських металів у кредит, правом надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, надання послуг з факторингу. ТОВ «ФК« Фінтраст Капітал» складено розрахунок заборгованості за договором №4451854 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.03.2024 року за період з 26.10.2024 року по 27.02.2025 року, та нараховано процентів за цей період 31250,00 грн. За інформацією Українського Бюро Кредитних Історій, наданою у кредитному звіті на 03.05.2024 року щодо [PERSON] , вона має фінансові зобов`язання за договорами, укладеними 07.03.2024 року: 1) із кредитором «Споживчий центр» на суму 6000,00 грн. (заборгованість 11880,00 грн.), 2) із кредитором Авентус Україна на суму 2500,00 грн. (заборгованість 6660,00 грн.), 3) із кредитором Слон Кредит на суму 5500,00 грн. (заборгованість 15427,50 грн.); 4) із кредитором Лінеура Україна на суму 10000,00 грн. (заборгованість 28250,00 грн.). А також кредитні картки в Універсал Банку та ПриватБанку, за якими простроченої заборгованості позивачка не має. Крім того, наявна інформація про закритий кредитний договір з Авентус Україна на суму 2500,00 грн. від 07.03.2024 року, закритий 07.03.2024 року. Також згідно зазначеного кредитного звіту 07.03.2024 року щодо позивачки запитувалась інформація про її кредитний рейтинг (кредитну історію) у зв`язку із заявками на кредит (онлайн кредит): 15:01:08 ПриватБанк; 15:18:17 Споживчий центр; 16:43:07 Авентус Україна; 16:47:10 Лінеура Україна; 16:54:19 Фінансова компанія є гроші; 21:34:55 Слон Кредит; 21:39:25 Маніфою; 21:47:17 Манівео швидка фінансова допомога; 21:56:05 Бізпозика; 22:12:29 Сос Кредіт; 22:22:13 Авіра Груп; 22:22:40 Укр Кредит Фінанс. 14.05.2024 року [PERSON] зверталась до ТОВ «Лінеура Україна» з повідомленням про те, що кредитного договору №4451854 вона не укладала, з вимогою про надання інформації по кредитному договору та скасування заборгованості. Згідно квитанції АТ «Укрпошта» звернення направлене 14.05.2024 року, однак як зазначила [PERSON] у відзиві на позовну заяву, отримане адресатом не було. [PERSON] зверталась також зі скаргою до Національного Банку України. За повідомленням від 03.06.2024 року, Національним банком України розглянуто скаргу [PERSON] від 14.05.2024 року щодо оформлення на її ім`я кредитів у шахрайський спосіб, рекомендовано звернутись до правоохоронних органів та суду. 11.05.2024 року за повідомленням начальника СД ВП №1 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області за заявою [PERSON] від 10.05.2024 року розпочато досудове розслідування. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.05.2024 року кримінальне провадження №12024153130000048 внесене до реєстру 11.05.2024 року за повідомленням [PERSON] про заволодіння її персональними даними та укладення без її згоди ряду кредитних договорів. Згідно копії постанови від 05.11.2024 року дізнавача СД ВП №1 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області у кримінальному провадженні №12024153130000048 від 11.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 182 КК України, внесеному за заявою [PERSON] від 10.05.2024 року про незаконне використання її персональних даних для укладення поза її волею кредитних договорів, [PERSON] визнано потерпілою. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.03.2025 року кримінальне провадження №12024152130000027 внесене до реєстру 12.03.2024 року, у межах цього кримінального провадження об`єднані провадження: за зверненням [PERSON] від 12.03.2024 року про те, що 06.03.2024 року невстановлена особа шахрайським шляхом з застосуванням електронно-обчислювальної техніки зателефонувала їй з мобільного телефону [NUMBER] , представившись працівником ПрАТ «Київстар» повідомила що нібито задля уникнення шахрайських дій з її особистим номером [NUMBER] їй потрібно буде натиснути цифру 1 задля активування власної СІМ карти, в результаті чого отримала доступ до системи онлайн банкінгу «Приват-24» та здійснила списання коштів з її банківського рахунку; за заявою [PERSON] від 10.05.2024 року про заволодіння її персональними даними та укладення без її згоди ряду кредитних договорів; за заявою від 26.07.2024 року від ТОВ «Споживчий центр» про те, що 07.03ю2024 року невідома особа шляхом обману, скориставшись персональними даними іншої особи під приводом надання кредиту заволоділа грошовими коштами у сумі 6000 грн, які ТОВ «Споживчий центр» перераховано на зазначений цією особою картковий рахунок [NUMBER] . За інформацією ВП №1 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області №91974-2025 від 29.05.2025 року, наданою на запит адвоката Загороднього С.С. щодо кримінального провадження №12024152130000027 від 12.03.2024 року, досудовим розслідуванням не встановлено осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення, не встановлено належності мобільних телефонів, з яких здійснювалось оформлення кредиту, досудове розслідування триває. Досудовим слідством встановлено власника банківської карти № [NUMBER] , на яку було отримано кредити, оформлені від імені потерпілої [PERSON] . За інформацією ВП №1 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області №105360-2025 від 19.06.2025 року, наданою на запит адвоката Загороднього С.С. щодо кримінального провадження №12024152130000027 від 12.03.2024 року, досудовим слідством встановлено, що 07.03.2024 року ТОВ «Споживчий центр`було надано кредитні кошти у сумі 6000,00 грн особі, яка уклала договір від імені [PERSON] , які було зараховано на банківську картку № [NUMBER] , відкриту в АТ «Кредобанк», власником якої є [PERSON] . Крім того, 07.03.2024 року ТОВ «Слон Кредит» було надано кредитні кошти у сумі 5500,00 грн особі, яка уклала договір від імені [PERSON] , які було зараховано на банківську картку № [NUMBER] , відкриту в АТ «Райффайзен Банк», власником якої є [PERSON] . Також, 07.03.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» було надано кредитні кошти у сумі 10000,00 грн особі, яка уклала договір від імені [PERSON] , які було зараховано на банківську картку № [NUMBER] , відкриту в АТ «Райффайзен Банк», власником якої є [PERSON] . Досудове слідство триває. Зазначене підтверджено випискою про рух коштів по рахунку в АТ «Райффайзен Банк» на ім`я [PERSON] за період 06.03.2024 - 17.12.2024 та повідомленням АТ «Кредо Банк» від 15.01.2025 року №87-224бт/25. За інформацією ПрАТ «ВФ Україна» абонентський номер [NUMBER] обслуговується знеособлено (анонімно) на умовах передплаченого зв`язку. З`єднання абонента цього номера [INFO] відбувались з м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, починаючи з 14:55:05.0 год. З`єднання відбувались з кредитними та банківськими установами, оператором мобільного зв`язку та онлайн-казино, всього 104 з`єднання. Надаючи оцінку зазначеним доказам суд виходить з наступного. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до статті 3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до статті 12 указаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, тобто до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. У разі ж якщо стороною договір фактично не підписано, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Отже, за змістом вказаної норми ч.1 ст.1082 ЦК України новий кредитор має довести, що заявлена ним до боржника грошова вимога підлягає виконанню, тобто є дійсною, а тому покликання на презумпцію правомірності праочину, передбачену ст.204 ЦК України-у даномувипадку є безпідставним. До подібних висновків дійшов КЦС ВС у постанові від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц. При укладенні договору факторингу покупець права вимоги, діючи розумно з точки зору стороннього спостерігача має отримати від первинного кредитора належні та допустимі докази дійсності грошової вимоги, до яких належать первинні банківські документи про перерахування первинним кредитором своїх грошових коштів на рахунок позичальника. Позивач у даному випадку є сингулярним правонаступником первинного кредитора, тому має доводити дійсність висунутих проти позичальника грошових вимог. Той факт, що договір факторингу є дійсний і ніким не оспорений, не звільняє нового кредитора внаслідок свого правонаступництва прав та обов`язків первинного кредитора доводити перерахування кредитором своїх грошових коштів позичальнику. Тому на позивача покладається процесуальний обов`язок довести дійсність вимог первинного кредитора, а при доведеності цих обставин - на відповідача покладається процесуальний обов`язок їх спростувати. Іншій підхід до розподілу тягаря доказування, в межах концепції негативного доказу не відповідає принципу змагальності ст. 12 ЦПК України. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі №291/1352/20. За матеріалами справи Договір №4451854 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.03.2024 року підписаний ТОВ «Лінеура Україна» в особі директора Пшеничного А.І. з однієї сторони та від імені [PERSON] з іншої сторони. Договір №4451854 є електронним і від імені [PERSON] він підписаний 07.03.2024 року о 16:48:51 одноразовим ідентифікатором 67585. Аналогічним чином підписані додатки до цього договору та паспорт споживчого кредиту. У той же час у справі відсутні допустимі та достовірні доказів часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення [PERSON] на підтвердження пропозиції щодо укладення договору у формі електронного правочину, або його отримання та використання [PERSON] у Інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС) при підписанні електронного договору одноразовим ідентифікатором від її імені, як це передбачено у нормі ст. 12 Закону. Про необхідність таких доказів про укладення договорів кредиту в електронній формі зазначено у постанові КЦС ВС від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 (провадження № 61-20799св 19). Зазначений у тексті письмової копії спірного договору одноразовий електронний ідентифікатор сам по собі не свідчить про те, що він був отриманий [PERSON] від первісного кредитора, і не підтверджує, що він використовувався нею при укладенні кредитного договору. При цьому слід звернути увагу на кількість укладених 07.03.2024 року від імені [PERSON] кредитних договорів («Споживчий центр», Авентус Україна (двічі), Слон Кредит, Лінеура Україна), а також кількість запитів цього дня щодо кредитного рейтингу позивачки з незначною різницею у часі (15:01:08 ПриватБанк; 15:18:17 Споживчий центр; 16:43:07 Авентус Україна; 16:47:10 Лінеура Україна; 16:54:19 Фінансова компанія є гроші; 21:34:55 Слон Кредит; 21:39:25 Маніфою; 21:47:17 Манівео швидка фінансова допомога; 21:56:05 Бізпозика; 22:12:29 Сос Кредіт; 22:22:13 Авіра Груп; 22:22:40 Укр Кредит Фінанс). Така кількість запитів вказує на високу імовірність зловмисних дій сторонніх осіб, зважаючи на те, що як до так і після 07.03.2024 року [PERSON] мікрозаймів не отримувала, а постійно користується кредитними картками АТ «Універсал Банк» і АТ «ПриватБанк», простроченої заборгованості не має. Також суд зауважує назвичайно високу активність абонентського номера [NUMBER] , який вказаний у кредитному договорі як один з телефонних номерів [PERSON] , однак за твердженням [PERSON] у відзиві на позовну заяву їй не належить. Цей номер обслуговується знеособлено (анонімно) на умовах передплаченого зв`язку. З`єднання абонента цього номера [INFO] відбувались переважно з кредитними та банківськими установами, оператором мобільного зв`язку та онлайн-казино, всього 104 з`єднання, що також вказує на високу імовірність зловмисних дій сторонніх осіб. Банківський рахунок у АТ «Райффайзен Банк», що відповідає карті № [NUMBER] , на яку за даними позивача за первісним позовом були перераховані кредитні кошти, належить не [PERSON] , а іншій особі, що встановлено досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні за зверненням [PERSON] . Також досудовим розслідуванням встановлено, що [PERSON] є не єдиною потерпілою від подібних протиправних дій. В сукупності зазначені обставини дають підстави для висновку, що волевиявлення [PERSON] на укладення спірного кредитного договору не було та цей договір укладено від її імені іншою особою. Підстави вважати, що [PERSON] передала стороннім особам одноразовий ідентифікатор для укладення цього кредитного договору також відсутні. При цьому всі дії позивачки свідчать про її добросовісність (звернення до банків, клієнтом яких вона є, до правоохоронних органів). Позивач за первісним позовом відзиву на зустрічну позовну заяву не надав. Відповідно до пункту 1.1 спірного кредитного договору, укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства (ТОВ «Лінеура Україна»), доступ до якої забезпечується Клієнту через Вебсайт або Мобільний застосунок «Credit7». Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до Особистого кабінету. Згідно пункту 1.13. спірного договору, перед його укладенням Товариством була здійснена електронна ідентифікація Клієнта для входу в особистий кабінет, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та з метою надання фінансових послуг клієнту Товариством залежно від технічних особливостей, результатів належної перевірки, умов фінансової послуги було використано один (або декілька) із зазначених способів ідентифікації та верифікації клієнта… : отримання через систему BankID НБУ ідентифікаційних даних; отримання копії ідентифікаційного документа та довідки про присвоєння РНОКПП, засвідченої КЕП власника ідентифікаційного документа; отримання ідентифікаційних даних та фінансового номера телефону з бюро кредитних історій (за умови, що джерелом таких даних є банк) та коректного введення особою, верифікація якої здійснюється, одноразового ідентифікатора, надісланого установою на такий номер телефону, та фото фіксації особи із використанням методу розпізнавання реальності особи та особи з власним ідентифікаційним документом…; використання інструменту покладання шляхом отримання інформації від третьої особи, тощо. Таким чином договором передбачено декілька способів ідентифікації клієнта. Однак ані позивач за первісним позовом, ані третя особа ТОВ «Лінеура Україна», яка є первісним кредитором, відомостей на підтвердження способу ідентифікації [PERSON] під час укладення Договру №4451854 від 07.03.2024 року не надали. Таким чином, оскільки матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів того, що саме [PERSON] будь-яким способом застосувала ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання нею одноразового ідентифікатора, який зазначений у кредитному договорі, у справі відсутні докази реєстрації [PERSON] у інформаційно-телекомунікаційній системі первинного кредитора, [PERSON] не отримувала коштів за кредитним договором, тому у справі відсутні достатні правові підстави для судового захисту прав та інтересів позивача за первісним позовом ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». Про те, що саме такі обставини входять до предмету доказування у справах, в яких розглядаються правові наслідки договорів кредиту, укладених у електронній формі зазначено у правових висновках, які були висловлені у постановах КЦС ВС від 16 грудня 2020 у справі № 561/77/19 (провадження № 61-20799св 19), від 29 травня 2024 року у справі № 545/1750/21 (провадження № 61-1177св24). За такого у задоволенні первісної позовної заяви ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити. Вирішуючи зустрічний позов суд виходив з наступного. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить, як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі №48/340 (провадження №12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі №923/876/16 (провадження №12-88гс19) та багатьох інших. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19). У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Згідно статті 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд вважає встановленим, що Договір №4451854 від 07.03.2024 року [PERSON] не підписувався та не укладався. Отже, спірний договір слід вважати неукладеним. За таких обставин, спосіб захисту порушеного права обраний позивачем (визнання правочину недійсним) не може бути застосовано до правочину, який фактично не відбувся. Враховуючи наведене підстав для задоволення зустрічних позовних вимог також не вбачається. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд відмовляє у задоволенні як первісного позову так і зустрічного, судові витрати, відповідно, покладаються на позивачів.

Outcome: dismissed