Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

05.03.2024 року позивачка звернувся до суду із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, у якому просить позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 12.09.2009 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Шлюб між батьками дітей розірваний рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.12.2022 року. З грудня 2022 року відповідач став поводити себе агресивно, тому позивачка неодноразово викликала поліцію і складались протоколи про вчинення домашнього насильства. Діти дуже важко реагують на поведінку батька, син почав виявляти ознаки тривожності, в результаті чого настала необхідність звернення до лікаря. 07.09.2023 року було ухвалене рішення про видачу обмежувального припису. Але навіть після цього відповідач не перестав поводити себе агресивно, продовжив проявляти неповагу до позивачки, як особистості, погрожувати фізичною розправою. Така поведінка відповідача викликана психічним захворюванням, він неодноразово лікувався в медичних закладах, але результатів це не дало. Така сама неадекватна поведінка спостерігається і у матері відповідача. Спілкування батька з дітьми стало негативно впливати на дітей, відповідач дозволяє собі перевищувати швидкість руху автомобіля, ламати дитячий велосипед, на очах дітей вчиняє спроби фізичної розправи, погрожує тестю та тещі в присутності дітей. За таких обставин відповідач не може надавати дітям гідне виховання та розвиток, а лише спричиняє страждання та дає приклад неправильної поведінки по відношенню до рідних. Судовим наказом з відповідача стягнуті аліменти на утримання дітей, при цьому він подарунки від дідуся та бабусі позначає як аліменти при здійсненні банківських переказів. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, виховання та культурного розвитку дітей. Він жодного разу не відвідував з дітьми культурні заходи, не розвивав дітей спортивно, не приділяв увагу їх здоров`ю. Має місце фізичне та психологічне насильство над дітьми, застосування неприйнятних методів виховання з приниженням людської гідності. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.03.2024 року справу передано на розгляд Дніпровського районного суду м. Києва. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.06.2024 року відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, до підготовчого засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.07.2024 року витребувано письмовий висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Протокольною ухвалою суду від 21.08.2024 року задоволені заяви сторони позивача про виклик свідків. Ухвалою суду від 21.08.2024 року задоволене клопотання сторони позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 06.11.2024 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 24.04.2025 року зобов`язано Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації з`ясувати думку неповнолітніх дітей сторін щодо позбавлення їхнього батька батьківських прав та надати суду з`ясувати думку у письмовому вигляді. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що в матеріалах справи наявні всі докази, які вказують на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав. Стосовно відповідача двічі виносився обмежувальний припис, він вчиняв скандали в сім`ї, побутові сварки, домашнє насильство. Відповідач двічі відкликав свій позов щодо встановлення графіку побачень з дітьми. Позивачка не раз зверталась до судів, отримувала термінові приписи по відповідачу, також зверталась до поліції. У матеріалах справи наявний висновок служби у справах дітей про те, що діти дають свою згоду на позбавлення їх батька батьківських прав. Діти залякані своїм батьком і у зв`язку із цим відмовились навіть з`явитись до суду. Відповідач хворіє і це впливає на його поведінку. Відповідач може заподіяти дітям фізичну та психічну шкоду. Аліменти відповідач сплачує частково, дітьми не цікавиться. Коли відповідач виходить з дітьми на контакт, вони переживають та бояться, бо він кричить. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позову та пояснив суду, що не вважає себе поганим батьком, максимально викладається, але має захворювання, яке час від часу загострюється, а позивачка провокує відповідача, не дає бачитись з дітьми, викликає поліцію. Відповідач зазначає, що любить своїх дітей і хоче бачитись із ними, заборгованості по аліментам немає. Свій позов про встановлення графіку побачень з дітьми відповідач відкликав, оскільки хворів і лежав у лікарні. Від дітей відповідач ніколи не відмовлявся. Відповідач вказує, що любить своїх дітей, має бажання приймати участь у їх вихованні та спілкуванні з ним, але діти проживають матір`ю і вона впливає на них, тому налагодити контакт не вдається. Просить не позбавляти його батьківських прав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявні клопотання третьої особи про розгляд справи без участі представника. Допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду показав, що позивачка є його донькою, а відповідач колишній зять. У родині були непорозуміння, відповідач свариться на дітей, вони лякаються, тікають від нього, вже всього бояться. Відповідач до дітей не приходить, не дзвонить, не цікавиться ними, не приймає участь у їх вихованні. Усім необхіднім дітей забезпечує позивачка і її батьки допомагають. Літом діти проживають на дачі свідка і особисто свідок не чинить відповідачу перешкод у спілкуванні з дітьми, але він не приїжджає до дітей. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду показала, що позивачка є її донькою, а відповідач колишній зять. Сторони у справі давно розірвали шлюб. Востаннє відповідача бачили в серпні 2023 року, не дивлячись на те, що стосовно відповідача був винесений обмежувальний припис, він злякав дітей, почав скандалити, тому свідок викликала поліцію. Сторони у справі вже приблизно чотири роки не живуть разом. Діти живуть з позивачкою та її батьками. Продукти ліки, усім забезпечує позивачка, а батько ні в чому участі не приймає. Влітку діти живуть на дачі свідка. Допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду показав, що він є лікарем-психіатром і лікуючим лікарем відповідачка. Свідок вказує, що познайомився з відповідачем у 2021 році, коли він став хворіти і з цього часу свідок багато разів бачив відповідача. Відповідач 5 разів лікувався у стаціонарі. З дружиною відповідача свідок бачився 1-2 рази. Відповідач хворіє на біполярний афективний розлад. Свідок, як лікуючий лікар лікував відповідача в умовах стаціонару 5 разів. Діагноз відповідача має різні фази (депресія, маніакальні, гіпоманіакальна) і всі ці фази є у відповідача. У зв`язку із таким захворюванням відповідач не завжди може стримувати свої емоції, можуть бути суїцидальні прояви. З таким діагнозом люди можуть жити і працювати, а може бути встановлена інвалідність. У відповідача відбувається диклінічна зміна фаз захворювання, треба продовжувати лікування. Ліки впливають на відповідача позитивно. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.09.2009 року, який розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва 05.12.2022 року у справі №759/13329/22 (а.с. 13-14). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 23-24). Судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва від 10.01.2023 року у справі №759/18930/22 від з відповідача стягнуто аліменти на утримання його двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від всіх його доходів (а.с. 15). Постановою Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 14.12.2022 року у справі №369/11757/22, [PERSON] , [INFO] , притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 1732 Кодексу України про адміністративні правопорушення (протокол серії ВАВ № 105107 від 04 листопада 2022 року про адміністративні правопорушення) та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в 340 (триста сорок) гривень в дохід держави (а.с. 29). Убачається, що 15.08.2023 року позивачка звернулась до органів поліції із заявами про виниклий конфлікт з чоловіком та про те, колишній чоловік в телефонній розмові погрожував фізичною розправою та висловлювався нецензурною лайкою (а.с. 16, 30). 16.08.2023 року позивачка звернулась до органів поліції із заявою в якій просила вжити заходів до її колишнього чоловіка, оскільки він порушив ПДР України перевищивши швидкість руху автомобіля, що злякало дітей (а.с. 17-18). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07.09.2023 року у справі №759/16540/23 виданий обмежувальний припис відносно [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] , на строк 6 (шість) місяців, яким встановлено наступні заходи тимчасового обмеження: 1. Заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] та неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за наступними адресою: - [ADDRESS] ; - [ADDRESS] ; - [ADDRESS] ; 2. Заборонити [PERSON] наближатись на відстань менше 50 метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] та неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; 3. Заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з постраждалою [PERSON] та неповнолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; 4. Заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними (а.с. 7-12). 29.08.2023 року спільному сину сторін [PERSON] встановлений діагноз: F93.1 - тривожно-фобічний розлад у дитячому віці, призначене лікування та рекомендована наступна консультація невролога при необхідності (а.с. 25-26). 28.08.2023 року позивачці встановлений діагноз: тривожно-депресивний розлад спровокований тривалим психоемоційним стресом. Порушення засипання і підтримання сну. Астено-вегетативний синдром з вегетативними кризами, рекомендоване лікування та консультація психіатра (а.с. 27). Згідно характеристики загального психоемоційного стану дитини від 06.09.2023 року, складеної ТОВ «СТАРТІНГ» на запит позивачки, мами [PERSON] , про діагностику психоемоційного стану дитини: « [PERSON] почала помічати, що її син [PERSON] став занадто дратівливим, спалахує агресією через дрібниці. Також [PERSON] почав проявляти ознаки тривожності та навіть страху, коли потрібно було залишатися самому в тих місцях, де його може знайти тато. Зі слів дитини, він не хоче ходити до школи, через страх, що там буде батько і почне кричати, так як він це робив в інших місцях (пляж, перукарня). [PERSON] цього соромиться і переживає, що йому доведеться міняти школу. Під час бесіди [PERSON] дійсно проговорював, що переживає за маму та сестру, коли тато влаштовує скандали. Він губиться та просить маму поїхати до дідуся з бабусею, де почувається в безпеці. Також на запитання «Як ти себе почуваєш, коли тато з вами не живе і не турбує?» [PERSON] відповів «Мені спокійно». Зі слів мами, коли вони жили у Хмельницькому (декілька місяців під час активних бойових дій) діти про тата не згадували і не сумували. Також після розмов з татом по телефону [PERSON] інколи плаче, а після криків йому стає погано (утруднюється) дихання. [PERSON] звернулась до дитячого невролога, і той прописав [PERSON] заспокійливі та поставив діагноз тривожно-фобічний розлад у дитячому віці (29.08.2023 р.). За результатами діагностики та бесіди з [PERSON] було виявлено, що дитина дійсно перебуває у стані підвищеної тривожності, прагне зберегти спокій та гармонію в сім`ї, до складу якої входять він, молодша сестра [PERSON] , мама, дідусь та бабуся, а також кішка. [PERSON] не малював тата. На стандартне запитання « Подивись уважно на малюнок. Ти хочеш ще когось домалювати» [PERSON] впевнено відповів «Ні». Дитина потребує психоемоційної підтримки та спокійної атмосфери вдома для того, щоб якомога скоріше вирівняти свій стан» (а.с. 28). Згідно характеристики загального психоемоційного стану дітей від 26.12.2024 року, складеної ТОВ «СТАРТІНГ» на запит позивачки, мами [PERSON] та [PERSON] , про діагностику психоемоційного стану дітей у зв`язку з викликом дітей до суду на засідання пов`язане з позбавлення батьківських прав їхнього тата [PERSON] , діти не проявлять бажання з`являтися до суду, давати свідчення та відповідати на питання судді. Зі слів мами [PERSON] та [PERSON] проявляють ознаки тривожності, коли йде мова про потенційну зустріч з батьком та коли він слідкує за ними в соціальних мережах. Діти не хочуть спілкуватись з татом, зустрічатися з ним та вести переписки. З дітьми, з кожним на одинці, було проведена бесіда з психологом. Результати бесіди з психологом: [PERSON] розповів, що давно не бачив тата, лише фото у Тік Ток, коли той почав слідкувати за акаунтом дитини. Тато нічого не пише та не виходить на контакт, а просто продивляється фото дитини. Під час бесіди [PERSON] згадував негативний досвід спілкування з татом, коли той приїздив до школи, влаштовував скандали тощо. Дитина боїться повторення таких ситуацій та прагне зберегти спокій та гармонію у сім`ї. [PERSON] виявилася скромною сором`язливою досить мовчазною дитино. Вона переживає, що події пов`язані з татом викликають лише сльози, переживання та негативні емоції у всіх членів сім`ї. Особливо [PERSON] турбується про брата та маму. [PERSON] категорично не хоче йти на засідання суду (а.с. 100). За змістом довідки КНП «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» від 25.09.2024 року, [PERSON] , [INFO] , перебуває під наглядом психіатра з 19.04.2021 року. з діагнозом: біполярний афективний розлад, поточний епізод тяжкої депресії, депресивний, диссомнічний синдром (а.с. 84). За змістом довідки КНП «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» від 08.10.2024 року, [PERSON] , [INFO] , перебуває під наглядом психіатра закладу з 19.04.2021 року. Лікувався стаціонарно в КНП «МЗНПД» з 14.03.2024 р. по 29.03.2024 р. діагнозом: біполярний афективний розлад, поточний епізод тяжкої депресії (а.с. 85). На підтвердження наявності у відповідача заборгованості зі сплати аліментів, суду надані розрахунки заборгованості зі сплати аліментів, які складені державним виконавцем (а.с. 101-107). Водночас відповідач надав суду банківські квитанції про здійснення ним сплати аліментних платежів, а також відповідач долучив фотографії проведення ним часу разом з дітьми (а.с. 108-111). За змістом листа Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 30.05.2025 року: відповідно до ст. 171 СК України у приміщенні Служби 22.05.2025 у присутності заступника начальника служби-начальника відділу сімейної політики, начальника відділу соціально-правового захисту дітей та головного спеціаліста відділу соціально-правового захисту дітей відбулась бесіда з малолітніми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . До служби діти прийшли у супроводі матері, гр. [PERSON] розмова з дітьми відбувалась без присутності матері. У розмові діти повідомили спеціалістам Служби, що їм відомо про розгляд у суді питання щодо позбавлення батька, гр. [PERSON] , батьківських прав. Зі слів дітей, протягом останніх двох років вони не спілкуються із батьком через його агресивну поведінку, пояснюючи, що він у розмові вживає нецензурну лайку та кричить на них та на маму. Востаннє у 2022 році у громадському місці (на відпочинку на природі) він конфліктував із мамою, малолітній [PERSON] втрутився у конфлікт між батьками і батько накричав на нього. Також хлопець повідомив, що батько нещодавно телефонував йому, але слухавки він не брав через страх та образу на нього. Малолітня [PERSON] повідомила, що батько їй телефонував на день народження у 2024 році, але вона теж не захотіла з ним спілкуватись. Діти зазначили, що через непередбачувану поведінку батька, наприклад крики та намагання вибити двері до квартири, де вони проживають, вони не мають бажання спілкуватися та зустрічатися з батьком. Зі слів малолітнього [PERSON] свою поведінку батько виправдовував хворобою. Зараз діти почувають себе конфортно, проживають разом із мамою, навчаються у школі, відвідують гуртки ( [PERSON] займається футболом, а [PERSON] бальними танцями). Усі речі, гаджети їм купує мама, яка ними опікується. Батько до школи не приходить, їх успіхами не цікавиться, подарунків не дарує. На пряме питання чи заперечують діти щодо позбавлення батька, гр. [PERSON] , батьківських прав малолітні [PERSON] та [PERSON] повідомили, що не заперечують, однак до суду не хочуть іти, щоб не зустрічатися та не спілкуватися з батьком. Водночас до Служби 29.05.20025 надійшла заява від матері дітей, гр. [PERSON] , щодо здійснення, на її думку, можливого тиску на дітей під час розмови з працівниками Служби. Беручі до уваги викладене, повідомляємо суд, що під час розмови малолітній [PERSON] поводився вільно, легко йшов на контакт; малолітня [PERSON] поводилась дещо скуто та соромливо (а.с. 149). Відповідно до положень ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. За змістом висновку органу опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.03.2024 року про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав: гр. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.12.2022 шлюб між батьками дітей розірвано. Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08.03.2024 року визначено місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , із матір`ю, гр. [PERSON] . Діти з матір`ю проживають за адресою: [ADDRESS] . Житлово-побутові умови проживання дітей створено належним чином. діти забезпечені усім необхідним для розвитку, виховання та відпочинку, про що працівники служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації 01.07.2024 склали відповідний акт. Малолітні [PERSON] та [PERSON] в розмові повідомили працівникам Служби, що хочуть проживати разом із мамою, діти бояться батька. Відповідно до довідки ТОВ «АКФА АЛЮМІНІУМ» гр. [PERSON] працює на посаді менеджера з продажу з 2019 року, має стабільний дохід. відповідно до довідки консультативно-діагностичного центру Святошинського району м. Києва, малолітній [PERSON] , 2012 р.н., є учнем 6-Б класу. Учень має достатній рівень знань з навчальних предметів, не має пропусків занять без поважних причин. Малолітня [PERSON] , 2014 р.н., є ученицею 4-Г класу. Учениця має достатній та високий рівень знань з навчальних предметів. [PERSON] уважна на уроках, пропусків занять без поважних причин не має. Мати дітей, гр. [PERSON] , тримає постійний зв`язок з класним керівником. За інформацією КНП «ЦПМСД №1 Святошинського району м. Києва» від 26.06.2024 діти [PERSON] , 2012 р.н.. та [PERSON] , 2014 р.н., на диспансерному обліку не перебувають. Діти зазвичай відвідують медичний заклад у супроводі матері. Рекомендації лікарів виконуються належним чином. Гр. [PERSON] зазначає, що колишній чоловік вчиняв психологічне насильство відносно неї та їхніх малолітніх дітей. Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 14.12.2022 гр. [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення психологічного насильства відносно колишньої дружини та двох малолітніх дітей. Крім того, 19.08.2023 ВРПЛ Вишгородського РГП було винесено терміновий заборонний припис строком на 10 діб стосовно гр. [PERSON] у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства стосовно гр. [PERSON] . Також відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2024 гр. [PERSON] продовжено обмежувальний припис відносно колишньої дружини та дітей строком 6 місяців за скоєння психологічного насильства. Гр. [PERSON] зазначила, що через агресивну поведінку колишнього чоловіка старший син [PERSON] став занадто дратівливим, через що вона звернулась за психологічною допомогою сину. Відповідно до консультативного висновку дитячого лікарі-невропатолога медичного закладу «Смарт медікал центр» від 29.08.2023 у малолітнього [PERSON] діагностовано тривожно-фобічний розлад на назначене відповідне лікування. У характеристиці від 06.09.2023 загального психологічного стану малолітнього [PERSON] , 2012 р.н., наданої ТОВ «СТАРТІНГ», зазначено, що малолітній [PERSON] не хоче ходити до школи через страх, що там буде батько і почне кричати, дитина цього соромиться і переживає. Гр. [PERSON] на засіданні комісії заперечував щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх дітей. Він повідомив, що любить дітей, хоче брати участь та спілкуватися з ними, сплачує аліменти, Конфлікти, які виникають із колишньою дружиною, не стосуються дітей. Гр. [PERSON] зазначила, що колишній чоловік у деяких випадках поводиться неадекватно, що несе загрозу життю та здоров`ю дітей. У подальшому вона не хоче мати жодних із ним контактів. Враховуючи викладене та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 64-66). Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, ураховуючи наступне. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України). Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: припинення правовідношення, а також його анулювання (частина друга статті 18 СК України). Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України). Вказаний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вказано, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. Простої бездіяльності з боку батька (матері) недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Поскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ураховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, суди можуть йти на такі крайні заходи лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, і застосування такого крайнього заходу необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, який застосовується з метою захисту прав дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У цій справі суд не встановив наявності передбачених ст. 164 СК України підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Убачається, що між сторонами у справі існує конфлікт і діти відповідно стають свідками суперечок між батьками. Саме батьки, як дорослі люди, мають спокійно вирішувати виникаючі між ними спірні питання не залучаючи у ці ситуації дітей. Суд звертає увагу, що згідно наявних у справі письмових доказів, відповідач має заборгованість по сплаті аліментів. Водночас убачається, що аліменти відповідачем сплачуються, хоча і не в повному обсязі. Таке не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач має бажання приймати участь у вихованні дітей та спілкуванні із ними, але за наявними у справі доказами діти не мають бажання спілкуватись із батьком. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини вимагає врахування поглядів дітей, ці погляди не обов`язково є незмінними, а заперечення дітей, які мають бути належним чином враховані, не обов`язково є достатніми для подолання інтересів батьків, особливо в тому, щоб мати постійний контакт з дитиною. Зокрема, право дитини висловлювати свої власні погляди не повинно тлумачитися як надання безумовного права вето дітям без будь-яких інших факторів, що розглядаються, а також проведення експертизи для визначення їх найкращих інтересів. Такі інтереси зазвичай передбачають, що зв`язки дитини з сім`єю повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може шкодити його здоров`ю та розвитку (рішення у справі «А.В. проти Словенії» від 09 квітня 2019 року). Очевидно діти проявляють ознаки відчуження батька, що саме по собі не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач має стійке бажання спілкуватись з дітьми, відтак колишнє подружжя, у якнайкращих інтересах дітей, має знайти порозуміння, скористатись послугами фахівців для врегулювання сімейних конфліктів, психологів, психотерапевтів, психоаналітиків аби подолати причини конфліктів і не допустити ще більшого відчуження батька та прагнути до налагодження відносин між батьком та дітьми. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Факт наявності заперечень відповідача проти позбавлення його батьківських прав та бажання відновити спілкування з дітьми, свідчить про його інтерес до своїх дітей. На переконання суду, за обставинами цієї справи, підстави, передбачені ст. 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У даній справі суд вбачає відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав як і гострої соціальної необхідності у цьому, тому такий захід впливу не є необхідним у демократичному суспільстві і суд діє у межах своєї дискреції. Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків судом не встановлено і позивачем не доведено. Судом не встановлено, а позивачем не доведено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дітей. Натомість необґрунтоване та передчасне позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed