Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18001, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ЄДРПОУ 21366538) про відшкодування шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 жовтня 2024 року вона надала заяву та декларацію до Пенсійного фонду України в Черкаській області надати житлову субсидію на опалювальний період з 01.10.2024 року по 30.04.2025 рік, включно. По запиту Головного управління ПФУ в Черкаській області Департамент соцполітики склали акт № 3469 про те, що [PERSON] її син зареєстрований, але проживає за іншою адресою з 2003 року, про що є багато рішень Черкаського окружного адміністративного суду. Сервісний центр головного управління ПФУ в Черкаській області відмовив надати житлову субсидію, надавши відповідь, що вона не надала неповний пакет документів і в тому числі акт не на бланку. 07 лютого 2025 року адміністративний суд виніс рішення, яким визнав протиправним та скасував акт головного управління ПФУ в Черкаській області, а також визнав протиправною діяльнсть Головного управління ПФУ в Черкаській області, зобов`язав Головне управління повторно розглянути заяви від 10.10.2024 року та 09.12.2024 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Головне управління направило їй лист щоб вона прийшла до них та виправила недоліки, її змусили переписати декларацію, в якій вона поставила число 10.10.2024 рік, потім прислали Департамент соціальної політики та склали новий акт, їй невідомо для чого і надали в примусовий відділ ДВС лист від 21.04.2025 року, що рішення виконано добровільно, хоча до цього часу вона не отримала ні відмови в наданні житлової, ні житлової субсидії. Позивач вказує, що вона звернулась з заявою до Сервісного центру головного управління та самого Головного управління ПФУ в Черкаській області надати відмову в призначенні житлової субсидії для оскарження до суду, але їй відмовили. Просить суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області за протиправні дії моральну та матеріальну шкоду в розмірі 20000 грн. 00 коп. 07 травня 2025 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання. 29 травня 2025 року через систему «Електронний суд» представник відповідача Головного управління ПФУ в Черкаській області за дорученням Мирошниченко Лариса Вікторівна надала Відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року у справі № 580/12225/24, яке набрало законної сили 11 березня 2025 року Головним управлінням направлено: запит до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради від 17.03.2025 № 2300-0204-6/21243 щодо оформлення акта обстеження матеріально-побутових умов отримувача субсидії [PERSON] ; лист-запрошення [PERSON] прибути до сервісного центру № 1 Головного управління для перереєстрації заяви на призначеня житлової субсидії від 10.10.2024 згідно рішення суду від 07.02.2025 (вих. № 2300-0204-8/21246 від 17.03.2025). 29 квітня 2025 року Головним управлінням отримано від Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради Акт обстеження матеріально-побутових умов отримувача субсидії Писаренко Л.І. Головним управлінням 05 травня 2025 року винесено рішення № 2923273011-2025-1 про призначення [PERSON] субсидії за період з 01.01.2024 по 30.04.2025. За вказаний період нараховано доплату в сумі 11874,775 грн., яку позивач отримає в червні 2025 року. Таким чином, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.02.2025 у справі № 580/12225/24, яке набрало законної сили 11 березня 2025 року, виконано Головним управлінням в повному обсязі, відповідно до вимог чинного законодавства та в межах повноважень, покладених на органи Пенсійного фонду України. Вказують, що доводи позовної заяви [PERSON] про завдання їй шкоди в розмірі 20000 грн. 00 коп., як такої, що спричинена внаслідок неправомірних дій Головного управління не відповідають фактичним обставинам справи й засадам розумності, виваженості та справедливості. Оскільки, судове рішення у справі № 580/12225/24 виконане Головним управлінням своєчасно, без затримок, в розумні строки та в межах наданих повноважень, тому відсутнє порушення прав позивача, а отже, заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають до задоволення. Просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 05 липня 2025 року позивача [PERSON] надала Відповідь на Відзив. 10 липня 2025 року через систему «Електронний суд» представник відповідача Головного управління ПФУ в Черкаській області за дорученням Мирошниченко Лариса Вікторівна надала додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року у справі № 580/12225/24 винесено рішення від 05 травня 2025 року № 2923273011-2025-1 про призначення [PERSON] субсидії за період з 01.10.2024 по 30.04.2025. За вказаний період нараховано доплату в сумі 11874 грн. 75 коп., яку перераховано на банківський рахунок позивача 05 червня 2025 року. Також, вказують, що позивач зверталася до Черкаського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення від 07 лютого 2025 року у справі № 580/12225/24. Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року у справі № 580/12225/24 відмовлено у задоволенні заяви про встановлення судового контролю. Просять суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що від позовної вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди відмовляється. Просить суд стягнути лише моральну шкоду. Вказала, що субсидія була нарахована їй в квітні місяці, а виплатили лише 08 червня 2025 року. Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області в судове засідання не з`явився, зазначивши в резолютивній частині Відзиву, що просять суд розглядати справу за їхньої відсутності. Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Судом встановлено, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року визнано протиправним та скасовано індивідуальний акт Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у формі рішення від 11.11.2024 № 2923273011-2024-5. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ в Черкаській області під час розгляду заяв [PERSON] від 09.12.2024 (вх. 15854/П-2300-24) та від 10.10.2024. Зобов`язано Головне управління ПФУ в Черкаській області повторно розглянути заяви [PERSON] від 10.10.2024 та від 09.12.2024 (вх. № 15854/П-2300-24) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Положеннями статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог статей 3,56 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені у статті 1167 ЦК України, відповідно до положень частини якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно. Відповідно до положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 23 ЦК України). Згідно із пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. В даному випадку, протиправність бездіяльності відповідача встановлена рішенням Черкаського окружного адміністративного суду у справі № 580/12225/24 від 07 лютого 2025 року, а тому вказаний факт не підлягає доказуванню, враховуючи норми частини 4 статті 82 ЦПК України. Зазначеною бездіяльністю відповідача позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з порушенням її прав. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, час та зусилля, необхідні для відновлення порушеного права, глибину її страждань, вік позивача та наявність 1 групи інвалідності, а також принципи розумності та справедливості та вважає справедливим визначити суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн. 00 коп. Суд зауважує також, що указана сума не призведене до штучного збагачення позивача. Жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували більший розмір моральної шкоди, позивачем до суду не надано, як і не надано доказів сторонами у справі щодо обґрунтовано меншої суми відшкодування моральної шкоди. Крім того, на підставі статті 141 ЦПК України, із відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved