Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу зареєстрованого 22 вересня 1979 року Кегичівським РВ ДРАЦС Харківської області, актовий запис №122. Позовна заява обґрунтована тим, що з відповідачем позивач з 22.09.1979 перебуває в зареєстрованому шлюбі. Сімейне життя подружжя не склалося, не зійшлися характерами. З липня 1980 року проживають окремо, подружні стосунки не підтримують. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Строк на примирення позивач просить не надавати. Спірного майна не мають. Позивач не бажає змінювати прізвище на дошлюбне. Судові витрати позивач залишає просить стягнути з відповідача. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 26.06.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам наданий час для подання заяв по суті. Позивача звільнено від сплати судового збору. Виклик відповідача вирішено здійснювати через опублікування оголошення про виклик на офіційному вебсайті суду. Позивач, належним чином повідомлена про розгляд справи, в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, повідомила, що позов підтримує, проти строку для примирення категорично заперечує, у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, а саме в порядку визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов до суду не подав. Суд, за згодою позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав. Так, матеріалами справи встановлено, що сім`я розпалася повністю, не може бути збережена і позовні вимоги підлягають задоволенню. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22.09.1979 у Кегичівському РВ РАЦС Харківської області, відповідний запис 122, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим 22.09.1979 Кегичівським РВ РАЦС Харківської області, відповідний запис №122. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Сімейне життя подружжя не склалося, проживають окремо, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведуть, за таких обставин подальше збереження шлюбу є недоцільним. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинилися. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року встановлено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей». Як вбачається з матеріалів справи сторони на цей час шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Про розподіл майна, що є спільною власністю подружжя в цьому провадженні не заявлено. Неповнолітніх дітей сторони не мають. Статтею 113 Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач про зміну прізвища на дошлюбне не заявила. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач, ухвалою суду була звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного, оскільки позов задоволено, позивач від сплати судового збору звільнена, то судовий збір за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу в розмірі 1211,20 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved