Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

08.07.2025 представниця заявниці [PERSON] - адвокат Юрко Оксана Володимирівна звернулася до суду із заявою, у якій просить встановити факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року [PERSON] , [INFO] , уродженки селища Радсад Миколаївського району Миколаївської області. Вимоги вмотивовані тим, що [PERSON] народилася [INFO] в сел. Радсад Миколаївського району Миколаївської області, її батьками є [PERSON] та [PERSON] . У дошкільному віці заявниця разом із сім`єю переїхала до с. Олексине Тростянецького району Сумської області. У 1982 році заявниця закінчила 8 класів Тростянецької ЗОШ №4, з 1982 р. по 1985 р. навчалася у СПТУ №11 м. Суми на денній формі навчання за професією маляр-штукатур. 28.06.1986 заявниця уклала шлюб зі [PERSON] , змінивши своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». [PERSON] була документована паспортом СРСР, який залишила у 1993 році в паспортному столі для вклейки фотокартки по досягненню 25-річного віку, однак за його отриманням в подальшому не з`явилася. До 08.06.1988 заявниця була зареєстрована та проживала в с. Олексине Тростянецького району Сумської області, куди знову повернулася проживати 15.03.1991. З 20.06.1991 по 23.06.1992 [PERSON] працювала маляром-штукатуром 4 розряду Півненківського цукрового заводу. Вироками Тростянецького районного суду Сумської області від 20.01.2004 та 16.09.2025, а також Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28.01.2011 та 05.10.2012 [PERSON] було засуджено за вчинення кримінальних правопорушень та накладено покарання. З метою документування паспортом громадянина України [PERSON] звернулася до Управління ДМС України в Сумській області, однак їй було відмовлено через відсутність документів, підтверджуючих її проживання на території України станом на 1991 рік, що і стало підставою для звернення до суду з даною заявою. 10.07.2025 ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження у справі та призначено судове засідання з викликом учасників справи. Заявниця та її представниця в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник Управління Державної міграційної служби України у Сумській області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність сторін, на підставі наявних доказів. Встановлено, що [INFO] у сел. Радсад Миколаївського району Миколаївської області народилася [PERSON] , про що 17.10.1967 виконавчим комітетом Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області складено відповідний актовий запис №76, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 19.03.2024 Білопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 7 зворот). 28.06.1986 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу остання змінила прізвище на « [PERSON] », про що виконавчим комітетом Білківської сільської ради Тростянецького району Сумської області було складено актовий запис №8, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 19.03.2024 Білопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. За приписами ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Положеннями ч. 1 ст. 315 ЦПК України регламентовано розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це можуть бути справи про встановлення фактів: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2018 у справі №363/214/17-ц, тлумачення ст.256 ЦПК України (ст. 293 ЦПК України у чинній редакції) свідчить про те, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому, не виключається встановлення факту постійного проживання на території України. За приписами п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, є, серед іншого, паспорт громадянина України. Згідно з пп. «б» п.7 розділу ІІ Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України», встановлення належності до громадянства України стосується осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту. В п. 10 розділу ІІ Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 №215/2001 «Питання організації виконання Закону України», для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: - довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; - довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; - копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Суд зазначає, що відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. З огляду на викладені положення законодавства слід дійти висновку, що рішення суду про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 створює правові наслідки для такої особи при вирішенні питання про встановлення належності до громадянства України. Судом з наданих заявницею доказів встановлено, що [PERSON] станом на 24.08.1991 постійно (безперервно) проживає на території України. Так відповідно до довідки №121, виданої 17.04.2024 ДНЗ «Сумське вище професійне училище будівництва та автотранспорту», [PERSON] , [INFO] , навчалася в Середньому професійно-технічному училищі №11 м. Суми за професією «маляр-штукатур» з 01.09.1982 по 17.09.1982, форма навчання - денна (а.с. 10). З заяви про видачу паспорта вбачається, що [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Радсад Миколаївського району Миколаївської області, українка, 24.07.1986 була документована паспортом громадянина СРСР серії [NUMBER] , в який 28.04.1993 Тростянецьким РОВД була вклеєна фотокартка та який був знищений 21.04.1999 як «незатребуваний» (а.с. 8 зворот - 9). Згідно з відповіддю Білківського старостинського округу Тростянецької міської ради Охтирського району Сумської області від 29.01.2025 №06 та додатків до неї, відповідно до записів по господарської книги №12 за 1986-1990 р.р. [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] та батьком [PERSON] до 08.06.1988 (вибула в м. Тростянець), а 15.03.1991 [PERSON] знову повернулася до вищезазначеного місця проживання (а.с. 11-12). Відповідно до архівного витягу від 08.12.2023 №546, [PERSON] з 20.06.1991 по 23.06.1992 працювала у будцеху Півненського цукрового заводу (м. Тростянець Сумської області) (а.с. 12 зворот). Згідно з відповіддю Департаменту інформації МВС України від 15.03.2024 №529/16-2024 з додатками до неї, [PERSON] засуджено: 20.01.2004 Тростянецьким районним судом Сумської області за ч. 1 ст. 185, ст. 69 КК України до 3 місяців арешту. 04.02.2004 вирок набрав законної сили, 20.04.2004 звільнено з Сумського СІЗО (№25) у зв`язку з відбуттям строку покарання; 16.09.2005 Тростянецьким районним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. 24.11.2005 вирок набрав законної сили, 08.12.2005 прибула до Качанівської виправної колонії Харківської області (№54) з Сумського СІЗО (№25), 19.06.2007 звільнено умовно-достроково на підставі рішення Комінтерновського районного суду м. Харкова від 11.06.2007; 28.01.2011 Охтирським районним судом Сумської області засуджено за ч. 2 ст. 185, ст. 75 КК України до 2 років позбавлення волі з випробуванням, іспитовим строком 2 роки. 15.02.2011 вирок набрав законної сили, ухвалою суду від 19.09.2011 звільнено від призначеного покарання відповідно до Закону України «Про амністію»; 05.10.2012 Охтирським міськрайонним судом Сумської області за ч. 2 ст. 185, ст. 69 КК України до 240 годин громадських робіт, 23.10.2012 вирок набрав законної сили, 31.03.2013 знято з обліку КВІ у зв`язку з відбуттям покарання (а.с. 14-16). Листом Управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 15.04.2025 №С-31/6/5901-25/5901.3/54-25 представнику заявниці на звернення в інтересах [PERSON] щодо документування паспортом громадянина України рекомендовано звернутися до суду про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 (а.с. 16 зворот - 17). Таким чином, з огляду на намір заявниці встановити належність до громадянства України з підстав, визначених в Законі України «Про громадянство», встановлення факту її постійного проживання станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 на території, яка стала територією України, має юридичне значення для заявниці та породжує для неї юридичні наслідки, оскільки встановлення вказаного факту в судовому порядку надає їй право подати заяву про набуття громадянства України. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, надані заявницею докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, і в своїй сукупності підтверджують факт постійного проживання заявниці на території України станом на 24.08.1991. Враховуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи заяву у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволенні вимог за заявою.

Outcome: approved