Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту батьківства, в якій просить суд встановити, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є рідним батьком [PERSON] , [INFO] . Заява мотивована тим, що заявниця народилась 14.11.1982 року та згідно Свідоцтва про народження її батьками вказано [PERSON] та [PERSON] . [INFO] батько заявниці помер та отримавши на руки його паспорт громадянина України і Свідоцтво про смерть, їй стало відомо, що фактично прізвищем її батька є [PERSON] , а не [PERSON] , як зазначено в свідоцтві про народження. Від матері [PERSON] стало відомо, що оскільки матір з батьком не перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі, то при реєстрації народження заявниці в органах ДРАЦС, в якості прізвища батька було зазначено дівоче прізвище матері « [PERSON] », а ім`я та по-батькові батька, за вказівкою матері, було зазначено вірно [PERSON] . Тобто, відомості про батька були внесені до актового запису про народження [PERSON] , відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері. Заявниця зазначає, що [INFO] в с. Вільнопілля Ружинського району Житомирської області, а [INFO] в с. Соболівка Липовецького району Вінницької області відбулись весілля між [PERSON] та [PERSON] , але до шлюбу батьки заявниці вступили без офіційної його реєстрації, а лише шляхом проведення урочистостей за місцями проживання. Після весілля батьки заявниці проживали в гуртожитку заводу «Термінал», оскільки мати працювала на даному заводі. Батько на той час працював у « [PERSON] ». На момент проведення весілля мати вже була вагітна [PERSON] . В подальшому після її народження, вони продовжили проживати у вказаному гуртожитку та [INFO] у батьків народився син - [PERSON] , в свідоцтві про його народження, відомості про батька також були зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України та його батьком зазначено [PERSON] . В подальшому заявниця з батьками та братом переїхали проживати в квартиру в будинку [ADDRESS] , яку надали для проживання матері. Під час проживання разом, батько постійно супроводжував їх з братом до садочку, а в подальшому до школи. Через деякий час після переїзду на проживання в квартиру, [PERSON] звільнився з « [PERSON] » та переїхав проживати до своєї матері в с. Соболівка Липовецького району Вінницької області. Незважаючи на окреме проживання [PERSON] періодично приїжджав до дітей та проводив час з ними, вітав їх на дні народження та свята, супроводжував заявницю до шлюбу. Також заявниця зазначає, що все своє життя вона знала і усвідомлювала, що її батьком є [PERSON] , її батьки перебували, хоч не в офіційному, але в шлюбі. З народження [PERSON] постійно піклувався про неї та займався її вихованням. Після смерті батька, заявниця з метою оформлення своїх прав на спадкове майно, звернулась до органів нотаріату, де їй було роз`яснено, що вона не є спадкоємицею [PERSON] , оскільки згідно свідоцтва про народження він не є її батьком, що й стало підставою дляя звернення нею до суду із даною заявою. Встановлення даного факту необхідно заявниці для оформлення спадкових прав, як спадкоємцю після смерті батька, і крім судового рішення вона не має іншої можливості офіційно підтвердити факт батьківства. Ухзвалою суду від 26.05.2025 року матеріали заяви залишено без руху та заявниці визначено строк для усунення виявлених недоліків. 05.06.2025 року на адресу суду надійшла заява про виправлення недоліків. Ухвалою суду від 09.06.2025 року заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 12.08.2025 року до участі у справі, в якості заінтересованої особи, залучено матір заявниці [PERSON] . В судовому засіданні [PERSON] та її представник - адвокат Вересюк М. В., заяву підтримали в повному обсязі за обставин, викладених у заяві та просили суд її задоволити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що дійсно відомості про батька були внесені до актового запису про народження її доньки - [PERSON] за її вказівкою, оскільки шлюб між нею та [PERSON] офіційно зареєстровано не було, хоча проживали вони разом як одна сім`я, мали спільний побут та витрати. Після народження доньки, вони разом з [PERSON] спільно виховували її, займались її навчанням та розвитком. [INFO] у них народився син - [PERSON] , та відомості про батька були внесені до актового запису про його народження також за вказівкою [PERSON] . Через декілька років відносини між [PERSON] та [PERSON] , як між чоловіком і дружиною, припинились та вони почали проживати окремо, хоча після цього [PERSON] не припинив виконувати свій батьківський обов`язок по вихованню та утриманню дітей, був присутнім на весіллі доньки [PERSON] . Про те, що в свідоцтві про народження доньки, в якості прізвища батька, було зазначено « [PERSON] », заінтересована особа з часом забула та не надавала цьому значення, оскільки всі і так знали, що батьком [PERSON] є [PERSON] . Лише після смерті батька, донька дізналась про вказані обставини та зіштовхнулась з проблемами під час оформлення своїх спадкових прав на майно батька. Представники заінтересованих осіб: Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) та Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області у судове засідання не з`явились,\~надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, при ухвалені рішення у даній справі поклались на розсуд суду. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що з [PERSON] вона товаришує ще з студентських років, вони разом проживали в одній кімнаті в гуртожитку. Свідок була присутня на весіллі [PERSON] та [PERSON] , які проживали разом як чоловік та дружина та в них народилась донька [PERSON] і свідок є її хрещеною мамою. Також свідок зазначила, що батьком [PERSON] є [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила суду, що знає [PERSON] та [PERSON] з молодості, адже вони проживали в гуртожитку в сусідніх кімнатах. У [PERSON] та [PERSON] народилось двоє дітей: донька - [PERSON] та син - [PERSON] , і вона є його хресною мамою. Як [PERSON] так і [PERSON] називали [PERSON] батьком та будь-яких інших чоловіків у [PERSON] не було. Свідок [PERSON] зазначив, що товаришував з [PERSON] ще до його одруження з [PERSON] . Після одруження [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом в гуртожитку та згодом в них народилась донька [PERSON] і син [PERSON] . Також свідок вказав, що він є хресним батьком [PERSON] . Про те, що в свідоцтвах про народження дітей батьком було вказано не [PERSON] , він навіть не уявляв, адже знає, що батьком [PERSON] є [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 5 ЦПК України визначено, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.03.1983 року, батьками [PERSON] є: [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 1078. 03.06.2007 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, після чого [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище на « [PERSON] », що відображено в Свідоцтві про шлюб серії [NUMBER] від 03.06.2007 року. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України № 00050744165 від 19.04.2025 року - відомості про батька [PERSON] були внесені до актового запису про народження № 1078 відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Судом також встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, про що 06.03.2024 року Турбівською селищною радою Вінницького району Вінницької області було зроблено відповідний актовий запис № 63. Отримавши на руки паспорт громадянина України [PERSON] та Свідоцтво про його смерть, заявниця дізналась, що прізвищем її батька є [PERSON] , а не [PERSON] , як зазначено в свідоцтві про її народження. Згідно Довідки № 03-09/3/18, виданої 28.01.2025 року старостою Сиваковецького старостинського округу Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, на день своєї смерті [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав по [ADDRESS] . Статтею 125\~СК України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Стаття 130 СК України, регламентує, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій ст.\~128\~цього Кодексу (матірю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, як досягла повноліття. Таким чином, заява може бути подана певним колом осіб, зазвичай встановлення факту батьківства проводитися в порядку окремого провадження, а не позовного, проте, якщо встановлення факту батьківства зачіпає інтереси спадкоємців померлого, справа має бути розглянута в порядку позовного провадження. Пленум Верховного Суду України абз. 3 п.15 постанови №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. В третьому абзаці п.13 вказаної постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. У постанові Верховного Суду від 02 червня 2022 року у справі № 522/26382/15 колегія суддів наголосила, що виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок щодо застосування статті 130 СК України та вказано, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. З пояснень заінтересованої особи [PERSON] , яка є матірю [PERSON] , вбачається, що вона проживала спільно з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Одруження [PERSON] та [PERSON] відбувалось шляхом провдення урочистостей за місцями проживання кожного з них. Від спільного проживання у них народилась донька [PERSON] , але в звязку із тим, що вони не перебували у офіційно зареєстрованому шлюбі, відомості про батька дитини були внесені до актового запису за заявою [PERSON] . Окрім доньки [PERSON] також народила сина [PERSON] , батьком якого є [PERSON] , але відомості про батька до актового запису про народження сина, також були внесені за заявою матері. Допитані в ході судового розгяду свідки надали суду показання, в яких підтвердили, що [PERSON] є батьком [PERSON] . Свідки були присутні на урочистому святкуванні весілля між [PERSON] та [PERSON] , в подальшому приймали участь у таїнстві «Хрещення» [PERSON] та під час її одруження, де заявницю завжди супроводжував батько [PERSON] . Також свідки підтвердили факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] разом з дітьми, як однієї сім?ї. З наявних в матеріалах справи фотознімків та копії паспорта громадянина України [PERSON] , вбачається, що на фотознімках дійсно зображено [PERSON] під час одруження з [PERSON] , також разом з донькою [PERSON] та сином, під час одруження [PERSON] . Встановивши, що на момент народження [PERSON] , її батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою, відомості про батька зазначені відповідно до статті 135 СК України за вказівкою матері, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, суд зробив висновок про те, що [PERSON] , який помер [INFO] , є батьком заявниці [PERSON] та обґрунтовано наявні підстави для задоволення її вимог щодо встановлення факту батьківства. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України: «Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.» Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України: «Суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.» Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995\~року №5\~«Про судову\~практику в\~справах про\~встановлення фактів,\~що мають\~юридичне значення» суд може встановлювати факти, що породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або виникнення особистих чи майнових прав громадян. Всебічно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що доводи заявника знайшли своє підтвердження і заява підлягає задоволенню. За клопотанням заявниці, понесені нею судові витрати підлягають залишенню за нею. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved