Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач АТ «ПУМБ» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором від 10 серпня 2017 року у розмірі 44 764,74 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] на підставі кредитного договору №200850589601 від 10\~серпня 2017\~року,\~укладеного з\~АТ «ПУМБ»,отримав кредит у розмірі 7 000,00 грн, який у подальшому збільшено до 27\~500,00\~грн.\~Відповідно до\~умов договору\~відповідач зобов`язався\~здійснювати погашення\~кредиту та\~процентів,\~але зобов`язання\~не виконує.\~Станом на\~04\~лютого 2025\~року заборгованість\~за кредитним\~договором становить\~у загальному\~розмірі 44 764,74 грн. Просить стягнути з відповідача зазначену суму боргу та витрати зі сплати судового збору. Відповідачем надано відзив на позов, в якому зазначає, що позовні вимоги визнає частково, в частині стягнення 25431,06 грн отриманих від банку коштів та не визнає в частині стягнення заборгованості по процентам в сумі 19\~333,68 грн. Вказує, що 10.08.2017 він підписав лише заяву на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту, інформація якого зберігає чинність та є актуальною до 10 серпня 2017 року. До позову долучено копію публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції від 10.06.2017, однак не долучено жодних доказів ознайомлення його саме з цією редакцією. Вказує, що матеріали справи не містять жодного кредитного договору від 10.08.2017 за №200850589601, що підписаний ним та відсутні докази отримання кредитної картки 10.08.2017 саме на вказаних позивачем умовах кредитування. Просить задовольнити позов в частині стягнення заборгованості в сумі 25431,06 грн отриманих коштів, в іншій частині позову відмовити позивачу. Відповідь на відзив від позивача не надійшла. Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом своєчасно і належним чином. У позовній заяві позивач зазначив, що просить розглядати справу в спрощеному позовному провадженні за відсутності представника позивача. Відповідач про причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань не направив. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити рішення за відсутності сторін у справі на підставі наявних у ній доказів. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. 29 квітня 2025 року позовна заява надійшла до суду. Ухвалою Інгулецького\~районного суду\~міста Кривого\~Рогу Дніпропетровської\~області від\~14\~травня 2025\~року прийнято\~до розгляду\~та \~відкрито провадження\~у справі\~за позовною\~заявою.\~Призначено розгляд\~справи по\~суті в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~з повідомленням\~(викликом)\~сторін. 29 травня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позов. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 10 серпня 2017 року [PERSON] підписав заяву №200850589601 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «ПУМБ». Відповідно до умов заяви відповідач своїм підписом підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» на укладення такого договору, яка розміщена на сайті банку, в повному обсязі з урахуванням умов надання послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування. Також клієнт цією заявою просив відкрити на його ім`я поточний рахунок № [NUMBER] у гривні та надати кредитну картку № [NUMBER] , встановити на поточний рахунок кредитний ліміт у сумі 7000 грн. Підписанням цієї заяви відповідач підтвердив, що ним отримана в непошкодженому вигляді платіжна картка та ПІН, він ознайомлений з правилами користування платіжною карткою та зобов`язується їх виконувати. Також зазначено, що відповідач отримав від банку примірник заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування №200850589601 від 10.08.2017. Також відповідачем\~10.08.2017\~року підписано\~паспорт споживчого\~кредиту,\~яким визначені\~основні умови\~кредитування,\~а саме:\~тип кредиту\~ кредитна\~лінія,\~сума/ліміт\~кредиту \~7000\~грн,\~строк кредитування\~-12 місяців, після спливу якого строк кредитування продовжується кожного разу на такий самий строк. Кредит надається шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії в межах встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку з дня прийняття рішення Банком. Процентна ставка - 49% річних (фіксована), реальна річна процентна ставка 59,59% річних. Підписанням паспорту споживчого кредиту відповідач підтвердив, отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, надані виходячи з обраних умов кредитування; підтвердив отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації. Також вказано, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 10 серпня 2017 року. До позовної заяви додана Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції, що діє з 10.06.2017. При укладенні договору банку були надані завірені відповідачем копія паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера. Як видно із довідки про збільшення кредитного ліміту, 10 серпня 2017 року відповідачу встановлено кредитний ліміт 7 000,00 грн, розмір кредитного ліміту неодноразово змінювався, останній раз 26 травня 2023 року ліміт встановлено у розмірі 27 500,00 грн. Згідно виписки з рахунку [PERSON] № [NUMBER] за період з 10 серпня 2017 року по 04 лютого 2025 року відповідач здійснював покупки, знімав готівку, здійснював оплату страхових платежів, здійснював часткове погашення заборгованості по процентам та комісії по договору №200850589601 від.10.08.2017, вносив готівкові кошти на рахунок. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору №200850589601 від 10.08.2017, виконаного станом на 04 лютого 2025 року заборгованість відповідача становить 44 764,74 грн, з яких: 25\~431,06 грн заборгованість за кредитом; 19\~333,68 грн заборгованість за процентами. Також із розрахунку видно, що [PERSON] частково здійснював погашення суми кредиту та нарахованих відсотків. 07 лютого 2025 року банком направлено відповідачу письмову вимогу (повідомлення) від 04 лютого 2025 року про наявність заборгованості та необхідність її сплати, попереджено про наслідки невиконання цієї вимоги. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за договором кредиту, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 Цивільного кодексу України\~-\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.\~ Згідно\~зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. За правилами статей\~2,\~12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст.\~76, ч. 1 ст.\~77 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами. В Постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц ВП ВС вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18. Стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача як кредитора у зобов`язанні. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає боржник. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17). Як видно із відзиву, відповідач визнає, що він підписав заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування, а також останній визнає факт наявності заборгованості в розмірі 25\~431,06 грн. При цьому не зазначає на підставі чого він отримав такі кошти та на яких умовах, заперечуючи факт укладення кредитного договору. Такі доводи відповідача суперечать обставинам, які викладені ним же у відзиві. Як зазначено в постанові ВС від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13 факт не вчинення жодних дій, щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх не дійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами є нічим іншим як визнання вище наведених кредитних договорів такими, що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отримання всіх благ передбачених Кредитними договорами. Судом встановлено, що за Договором комплексного банківського обслуговування №200850589601 від 10.08.2017 відповідач отримав платіжну картку із встановленим кредитним лімітом, тобто між сторонами укладено кредитний договір, який недійсними не визнаний. Відповідач із зустрічним позовом щодо дійсності спірного кредитного договору в суд не звертався, про наявні у нього докази на спростування вимог позивача не зазначив, таких доказів суду не надав. Заперечуючи проти\~підстав нарахування\~відсотків та\~їх розміру,\~відповідач не\~зазначив про\~умови укладеного\~кредитного договору,\~які вважає\~прийнятими сторонами. Окрім того, із виписок по рахунку відповідача та розрахунку заборгованості встановлено, що останній здійснював частково погашення кредиту та відсотків, що враховуючи викладені вище висновки ВС є нічим іншим як визнанням кредитного договору укладеним з досягненням всіх істотних умов, в тому числі щодо розміру відсотків та порядку їх нарахування. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Частиною 1 ст. 611 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Встановлено, що боржник не виконав зобов`язання за договором, вчасно отримані в кредит кошти не повернув, заборгованість не погашена. Вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по кредиту є обґрунтованими, доведеними, визнані відповідачем та є такими, що підлягають задоволенню. Щодо заперечення відповідача в частині стягнення заборгованості по відсоткам суд зазначає наступне. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) зазначено, що домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Також судом встановлено, що в заяві на приєднання до ДКБО та у Публічній пропозиції Банку на укладення ДКБО не визначений розмір відсотків, який застосовується до укладеного між сторонами договору. Такі умови містяться лише в паспорті споживчого кредиту, проте, як зазначено вище, останній не є фіксацією погоджених між сторонами умов договору. На обґрунтування позовних вимог щодо наявності заборгованості по відсоткам за кредитним договором №200850589601, укладеним між сторонами 10.08.2017, позивачем надано; паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено процентна ставка 49%, реальна процентна ставка 59,59%; розрахунок заборгованості, який містить дані щодо періоду нарахування, суми нарахованих відсотків, дати погашення, фактичного погашення та залишку непогашеної суми. При цьому, яка процентна ставка була застосована при розрахунку, в ньому не зазначено та будь-яким іншим доказом не доведена. Враховуючи викладене, наданий позивачем розрахунок заборгованості по відсоткам суд не може покласти в основу рішення у справі, оскільки з нього не можливо встановити процентної ставки (річна, місячна), застосованої при розрахунку. Тобто, вказаний розрахунок не є належним доказом суми заборгованості по відсоткам в розумінні положень ч.1 ст. 77 ЦПК України. Отже, заперечення відповідача в цій частині є слушними. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку та враховуючи,\~що фактично\~отримані та\~використані надані\~позивачем грошові\~кошти в\~добровільному порядку\~відповідачем не\~повернуті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення суми кредиту в розмірі 25 431,06 грн. В стягненні заборгованості по відсоткам в розмірі 19\~333,68 позивачу слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд вирішив про часткове задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1376,18 грн (2422,40 грн * 25431,06 грн / 44764,74 грн).

Outcome: partial