Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернувся до суду із позовом до [PERSON] ,в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №4315518085 від 13.07.2021 року у розмірі 16160,72 грн., кредитним договором №002/11035796-СК_SВ від 29.07.2021 року в розмірі 16583,84 грн, понесені судові витрати у розмірі 3028,00 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 9000,00 грн. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 13.07.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №4315518085. 07.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ««Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Акціонерним товариством «Таскомбанк» було укладено Договір №ТАСЦФР-10-2016 , відповідно до якого АТ «Таскомбанк» набуло право грошової вимоги до [PERSON] 29.07.2021 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено Договір про комплексне обслуговування фізичних осіб №002/11035796-СК_SВ . 21.12.2023 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Коллект Центр»\~було укладено Договір факторингу №HI/11/13-Ф, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» зобов`язується передати Акціонерному товариству «Таскомбанк» суму фінансування, а Акціонерне товариство «Таскомбанк» зобов`язується відступити Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення права вимоги. Відповідно до додатку №1 до Договору факторингу Реєстру прав вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №4315518085 від 13.07.2021 року в сумі 16160,72 грн., з яких : 7200,60 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту, 0,86 грн. загальна заборгованість по відсоткам, 8959,26 грн. загальна заборгованість по комісії ;\~за кредитним\~договором №002/11035796-СК_SВ\~від 29.07.2021\~року в\~сумі 16583,84\~грн.,\~з яких:\~10310,25 грн.\~ загальна\~заборгованість по\~тілу кредиту,\~6273,59\~грн.\~ загальна\~заборгованість по\~відсоткам,\~0,00\~грн.\~ загальна\~заборгованість по\~комісії. Відповідач належним чином договірні зобов`язання за кредитними договорами не виконувала, таким чином має непогашену заборгованість, яку добровільно не погашає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 13.02.2025 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, в своїй позовній заяві просив проводити розгляд справи у відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належно. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує, відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в установлений строк відзив на позов не подав, суд вважає за можливе на підставі ст. 211, 280 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності сторін за наявними в справі матеріалами та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що 13.07.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №4315518085, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 7859,00 грн. на строк 12 місяців, і відповідно до графіку платежів відповідачка має сплатити річні проценти за користування кредитом та щомісячні відсотки користування кредитом (а.с. 6, 7-8). Відповідач була обізнана з умовами надання кредиту та підписала його власноручним підписом. 29.07.2021 року [PERSON] підписала заяву-договір про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/11035796-СК_SВ, (а.с. 9-11), якою акцептувала Публічну пропозицію АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та ознайомившись із Тарифами банку, просила відкрити їй поточний рахунок у гривні, операції по яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, виявила бажання отримати на своє ім`я платіжну « « та встановити бажаний кредитний ліміт у розмірі 11 000,00 грн, підтвердила відкриття поточного рахунку у гривні № № [NUMBER] , операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів; рахунку у гривні № [NUMBER] . Встановлено, що згідно договору №002/11035796-СК_SВ від 29.07.2021 року кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти, встановивши суму кредитного 11 000 грн., тип кредиту - кредитна лінія, строк користування - 12 місяців, реальна річна ставка 43,96 % ; а позичальник зобов`язується повертати заборгованість за кредитною лінією шляхом щомісячної сплати платежу у розмірі 5% від суми заборгованості, але не менше 100 грн, що підтверджується копією заяви-договору . Кредитні договори підписані сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсними не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому, між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Згідно виписок з особових рахунків за період з 13.07.2021 року по 21.12.2023 року та з 29.07.2021 року по 21.12.2023 року відбувалося нарахування відсотків, перенесення на прострочену заборгованість відсотків , призначення списання заборгованості по кредиту, нарахування комісії ( а.с . 14 63) . 07.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ««Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Акціонерним товариством «Таскомбанк» було укладено Договір №ТАСЦФР-10-2016 , відповідно до якого АТ «Таскомбанк» набуло право грошової вимоги до [PERSON] . Відповідно до Реєстру прав вимоги до Договору відступлення\~права вимоги\~ №ТАСЦФР-10-2016\~Акціонерне товариство «Таксомбанк» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 7874,21 грн. (а.с.68). Встановлено, що 21.12.2023 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір №НІ/11/13-Ф , відповідно до якого фактор зобов`язується передати клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором (а.с.68 -71). Згідно п. 2.2 Договору фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі фактором у клієнта прав вимоги та набуття фактором прав вимоги на борг. Згідно п. 2.3 Договору відступлення права вимоги та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимог, згідно додатку №1 до цього договору, але не раніше оплати фактором суми зазначеної в п. 3.1 Договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває всі права вимоги визначені цим договором. Згідно актів приймання-передачі Реєстру прав вимоги до договору факторингу №НІ/11/13-Ф від 21.12.2023 АТ «Таскомбанк» передав, а новий кредитор ТОВ «Коллект центр» прийняв реєстр прав вимоги в кількості 1979 шт., після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги боргу до позичальників і фактор стає новим кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх боргів. З копії платіжної інструкції №0403680000 від 21.12.2023 (а.с.74), вбачається, що ТОВ «Коллект центр» сплатило суму фінансування згідно п. 3.1 договору факторингу №НІ/11/13-Ф від 21.12.2023 року. З витягу з Реєстру прав вимоги до договору факторингу №НІ/11/13-Ф від 21.12.2023 року (а.с. 72-73) вбачається, що ТОВ «Коллект центр» набуло права грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитними договорами №4315518085 від 13.07.2021 року у розмірі 16160,72 грн. та №002/11035796-СК_SВ від 29.07.2021 року в розмірі 16583,84 (а.с. 75,76). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 1\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ст. 12 ЦПК України\~передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,\~в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст.11 ЦК України). Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до приписівст.205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Ст.\~638\~ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст.\~1055\~ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Отже,\~встановлено,\~що кредитні\~договори №4315518085\~від 13.07.2021\~року та\~№002/11035796-СК_SВ\~від 29.07.2021\~року укладені\~між Товариством\~з обмеженою\~ відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Центр фінансових\~рішень» та\~ [PERSON] та\~між АТ\~«Таскомбанк» та\~ [PERSON] , підписані сторонами, є чинними, у встановленому законом порядку недійсним не визнавалися, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. У відповідності до п. 1 ч. 1ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.\~513\~ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст.\~516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями ст.1077, 1078\~ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування) під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Ст.\~1082\~ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. При цьому аналіз змісту ст.\~1082\~ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором. Таким чином, у разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «Коллект Центр» та зараховані для погашення кредитної заборгованості. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Ст.\~1049\~ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України,\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Всупереч умовам кредитних договорів №4315518085 від 13.07.2021 року та №002/11035796-СК_SВ від 29.07.2021 року, відповідачка не виконала своїх зобов`язань щодо повернення наданих їй кредитів, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором №4315518085 від 13.07.2021 року у розмірі 16160,72 грн. з яких: 7200,60 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту, 0,86 грн. загальна заборгованість по відсоткам, 8959,26 грн. загальна заборгованість по комісії; та за договором №002/11035796-СК_SВ від 29.07.2021 року в розмірі 16583,94 грн., з яких\~:\~10310,25\~грн.\~ загальна\~заборгованість по\~тілу кредиту,\~6273,59\~грн.\~ загальна\~заборгованість по\~відсоткам,які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Ст.\~611\~ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Положеннями ст.\~625\~ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що відповідачка з умовами договорів була ознайомлена, підписала їх, однак умови договорів порушила. Відповідно до ч.1 ч. 6ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач відзив з відповідними доказами із запереченнями проти позову та в спростування доводів позивача до суду не подала, а розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідає умовам договору. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам наданих позивачем в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, в зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в повному обсязі. Щодо витрат позивача на правничу допомогу. Згідно з ч.1\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Також, питання гонорару адвоката врегульовані в статтях 28-30 Правил адвокатської етики. Згідно з ч.1-4\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач на підтвердження витрат на правову допомогу надав: копію договору 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023 року (а.с.81-82), копію прайс-листа АО «Лігал Ассістанс» (а.с. 82 зв. - 83), заявку на надання юридичної допомоги №904 від 26.04.2024 року (а.с.84), витяг з акту №1 про надання юридичної допомоги від 03.04.2024 року (а.с.85), відповідно до яких було надано наступні послуги: надання усної консультації 3 000,00 грн (2 год. по 1 500,00 грн), складання позовної заяви 6 000,00 грн (2 год. по 3 000,00 грн) та розмір витрат на правничу допомогу визначено у розмірі 9 000,00 грн. Ст.\~17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ч.3\~ст.141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Так, Велика Палата Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved