Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-14 00:00:00

У листопаді 2023 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 15 жовтня 2020 року між [PERSON] та АО «Курс-8» укладено договір про надання адвокатських послуг. Після виконання умов договору адвокатським об`єднанням складено акти здачі-прийняття робіт, які не оплачені замовником у порушення своїх обов`язків за договором. Згідно акту звірки заборгованість відповідача становить 110 900 грн. На їх досудову вимогу, відповідач не відреагував, борг не сплатив. 08 серпня 2023 року між АО «Курс-8» та нею укладено договір про відступлення права вимоги до [PERSON] з виплати коштів в розмірі 110\~900 грн., про що також повідомлено боржника шляхом направлення листа. Оскільки ні на вимогу АО «Курс-8», ні на її вимогу, відповідач кошти не сплатив, тому має сплатити борг у сумі 95\~500 грн. з урахування індексу інфляції на підставі ст.625 ЦК України в розмірі 26706,28 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] : заборгованість за зобов`язаннями в розмірі 95\~500 грн.; інфляційні втрати в розмірі 26\~706,28 грн.; судові витрати на правову допомогу в розмірі 18\~000 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2023 року провадження по справі відкрито та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 25 грудня 2023 року до суду надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з доводами позову, відповідач вказав, що дійсно 15 жовтня 2020 року між ним та АО «Курс-8» укладено договір про надання адвокатських послуг, а саме щодо відновлення його порушених прав, вчинених [PERSON] . Але на виконання даного договору АО не було виконано жодних дій, тому на його вимогу АО мало підготувати договір щодо розірвання договору від 15 жовтня 2020 року, оскільки це було обовязком саме АО. Після чого, він уклав договір з адвокатом Рогатюком А.І., який подавав позов та супроводжував розгляд справи в суді щодо стягнення заборгованості. Тому АО «Курс-8» жодної допомоги йому не надавало. Позивач не надав доказів на підтвердження виконання ними якихось дій на захист його права (наприклад, направлення запитів). Наявність підписаних актів здачі-приймання роботи не може підтвердити виконання ними своїх обовязків. Оскільки у АО «Курс-8» не було право вимоги до нього, то воно могло передаватись іншій особі позивачу. Просив відмовити у задоволенні позову та стягнути на його користь понесені витрати на правову допомогу. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 квітня 2024 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2024 року з клопотанням [PERSON] витребувано в Адвокатського об`єднання «Курс-8», як на підтвердження фактичного надання послуг та виконання робіт зазначених у рахунках-фактурах від 25.11.2021 №СФ-0000252, від 02.02.2022 №СФ-0000011, від 10.07.2023 №СФ-0000014 та відповідних ним Актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 25.11.2021 №ОУ-0000195, від 02.02.2022 № ОУ-0000006, від 10.07.2023 №ОУ-0000005 належним чином завірені копії: адвокатського запиту від 25.11.2021 року; адвокатського запиту від 02.02.2022 року; адвокатського запиту від 10.07.2023 р. №648/1 МІГ-1. 17 червня 2024 року до суду до суду АО «Курс-8» надало витребовувані документи, а саме копії: адвокатського запиту від 25.11.2021 року; адвокатського запиту від 02.02.2022 року; адвокатського запиту від 10.07.2023 р. №648/1 МІГ-1. У судове засідання позивач не з`явився. Подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов підтримав, просив задоволити. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову та у подальшому розглядати справу за його відсутності. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Судом встановлено, що 08 серпня 2023 року між ТОВ «Об`єднання адвокатів юристів «КУРС-8» та [PERSON] був укладений договір відступлення права вимоги №648/1-01. Предметом даного договору є відступлення кредитором на користь нового кредитора права вимоги за зобов`язаннями [PERSON] з виплати коштів відповідно до умов договору про надання адвокатських послуг №648/1від 15 жовтня 2020 року та додатків №1, №2 до договору, що були укладені між [PERSON] та АО «КУРС-8». На підставі даного договору [PERSON] , набувши права та обов`язки ного кредитора, подала вищевказаний позов. Разом з тим, позивач не надала доказів того, що первісний кредитор у зобов`язанні передав їй, як новому кредиторові, документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Крім того, подавала суду клопотання про витребування в АО «КУРС-8» документів на підтвердження виконання первісним кредитором своїх зобов`язань за договором з [PERSON] . Суд також вважає за доцільне проаналізувати щодо виконання договору між АО «КУРС-8» та [PERSON] .. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. З поданого суду договору вбачається, що 15 жовтня 2020 року між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «КУРС-8» укладено Договір про надання адвокатських послуг N?648/1. Предмет договору охоплював відновлення порушених прав та інтересів [PERSON] , вчинених [PERSON] , шляхом надання правової допомоги у стягненні грошових коштів за борговими розписками від 02.01.2020 року та від 06.01.2020 року в сумі 139 000,00 грн. шляхом звернення до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення, представленні інтересів замовника, супроводі розгляду кримінального провадження. Матеріали справи не містять жодного доказу того, що АО «КУРС-8» почало виконувати умови договору, зокрема не подали жодної заяви про вчинення кримінального правопорушення, відомості чи порушене кримінальне провадження щодо [PERSON] . Крім того, відповідач у своєму відзиві наголошував, що первісний кредитор не вчиняв жодних дій та між ним і [PERSON] під час зустрічі погоджено про дострокове припинення дії Договору з обов`язком АО «КУРС-8» підготувати та направити додаткову угоду. Суд враховує й те, що у подальшому [PERSON] уклав інший договір про надання правової допомоги з [PERSON] який займався відновленням порушених прав та інтересів, та яким подано цивільні позови про стягнення боргу з [PERSON] . Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 07 червня 2021 року по справі №370/539/21 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 245500 грн. - боргу; 262,32 грн. 3% річних, а всього 245762 грн. 32 коп. (представником у даній справі був [PERSON] ). Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 07 червня 2021 року по справі N?370/666/21 з [PERSON] стягнуто на користь КоваленкаиАндрія Семеновича 24000 грн. - боргу; 669,12 грн. 3% річних; 1348,65 грн. інфляційних втрат, а всього 26017 грн. 77 коп. (представником у у даній справі був [PERSON] ). Позивач не надав жодного пояснення, додаткових угод, де погоджено подання інших позовів, погодження тексту, супровід цивільних справ; не пояснив чому представлення інтересів по інших справах вказується інший представник, а не АО «Курс-8». Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з частиною третьої статті\~12\~та частиною першою статті\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої та другої\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.\~79,\~80 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. В той же час позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження вчинення ним дій, спрямованих на захист прав [PERSON] .. Подані адвокатські запити не можуть підтверджувати погодження таких дій, оскільки інформація про наявність справ в суді, результати їх розгляду є відкритими та загальнодоступними. Суд враховує, що договір укладений у 2020 році, і АО «КУРС-8» за три роки дії даного договору направило лиш три адвокатські запити. У даному випадку, відповідач не має спростовувати доводи позивача про виконання останнім обов`язків на захист клієнта. А саме позивач зобов`язаний довести, що він у повній мірі виконав, вчинив всі дії, а клієнт відмовляється оплачувати надані послуги. Також відсутні докази того, що АО «КУРС-8» протягом трьох років будь-яким чином комунікували з клієнтом, а клієнт переховується від них. Щодо рахунку-фактури на суму 87\~500 грн., то надані послуги взагалі є розмитими, неуточненими, позивач взагалі не надав доказів виконання ним цих всіх послуг з жовтня 2020 року по січень 2022 року, тобто досить тривалий час. Інших доказів щодо складнощів в отриманні доказів, які мають значення для справи, суду не надав, не надав доказів згоди відповідача на розголошення інформації, не повідомив про причини неможливості подати такі докази. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed