Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

У березні 2025 року до суду надійшла вказана цивільна справа за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»в якій позивач просив стягнути з відповідача на його користь в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з нещасними випадками на виробництві суму грошових коштів у розмірі 245 000,00 грн Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] (далі позивач) з 20 липня 1981 року по 15 червня 1983 року; з 29 серпня 1983 року по 23 вересня 1984 року; з 16 червня 1986 року по 04 травня 1995 року працював у різних структурних підрозділах на різних посадах у Приватному акціонерному товаристві «ДТЕК Павлоградвугілля». 04 травня 1995 року його було звільнено. За час роботи на підприємстві відповідача з позивачем сталися нещасні випадки на виробництві, що підтверджується актом №51 про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 від 19.05.1982р., актом №77 про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 від 11.06.1990р., актом №58 про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 від 26.08.1993р., актом №128 про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 від 29.09.1983р. гідно виписки із акту огляду ЛТЕК від 29 лютого 1992 року позивачу первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 20%по трудовому каліцтву згідно акту №51 та акту №77. Згідно виписки із акту огляду ЛТЕК від 03 березня 1994 року до довідки серії 2-18 АБ №060439 позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності сукупно на рівні 60% по трудовим каліцтвам, з яким повторно: 15%- згідно акту №77, 5%- згідно акту №51, первинно- 40% згідно акту № 58. Згідно виписки із акту огляду ЛТЕК від 29 березня 1995 року до довідки серії 2-18 АБ №049845 (копія додається) позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності сукупно на рівні 80% по трудовим каліцтвам, з яким повторно: 25%- згідно акту №77, 5%- згідно акту №51, 20%- згідно акту № 58, первинно- 30% згідно акту №128. Згідно виписки із акту огляду ЛТЕК від 24 березня 1999 року до довідки серії ДНА-01 №123854 (копія додається) позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності сукупно на рівні 80% по трудовим каліцтвам, з яким повторно: 25%- згідно акту №77, 5%- згідно акту №51, 20%- згідно акту № 58, 30%- згідно акту №128. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 07 квітня 2008 року серії ДНА-02 №024778 позивачу повторно безстроково визначено ступінь втрати професійної працездатності сукупно на рівні 70% по трудовим каліцтвам. Згідно виписки із акту огляду МСЕК від 07 квітня 2008 року до довідки серії ДНА-02 №024778 (копія додається) позивачу повторно безстроково визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 70% по трудовим каліцтвам, з яким: 5%- згідно акту №51, 65% сукупно- згідно акту №128, акту №77, акту №58. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 07 квітня 2008 року серії МСЕ-ДНА-01 №616637 позивачу повторно безстроково встановлено другу групу інвалідності по трудовим каліцтвам. Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило отримання ним травм. Відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог, у відзиві на позовну заяву, а також у запереченні на відповідь на відзив відповідач посилався на те, що у зв`язку з встановленням МСЕК 03.03.1994 р. [PERSON] втрати професійної працездатності у розмірі 60%, на підставі заяви Позивача наказом Директора шахти «Степова» п/о «Павлоградвугілля» (правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») від 30.08.1994 р. за №1128 «Про відшкодування моральної шкоди», [PERSON] було призначено та виплачено відшкодування моральної шкоди у сумі 7 200 000 крб. разом із щомісячним відшкодуванням шкоди у розмірі 2 697 390,00 про що свідчить табуляграма за серпень 1994р. під кодом 410 (моральна шкода) та відомості інших нарахувань по підприємству, а також Довідка ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про нарахування та виплату [PERSON] відшкодування моральної шкоди. Позивач надав додаткові пояснення у справі, відповідно до яких зазначив, що він не отримував відшкодування моральної шкоди від відповідача, як і не досягав у належній формі згоди щодо розміру відшкодування. Ті нарахування, про які зазначає відповідач та на які посилаються суди, фактично не були реалізовані, тобто не виплачені на користь позивача. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач тривалий час працював у відповідача, що підтверджується копією трудової книжки позивача, яка міститься в матеріалах справи. Позивачем надано суду акт №51 нещасного випадку на виробництві від 19.05.1982, з якого вбачається, що\~йому було встановлено діагноз травматична ампутація нігтьової фаланги пальця правої руки. Відповідно до акту №77 нещасного випадку на виробництві від 11.06.1990 позивачу встановлено діагноз внаслідок нещасного випадку: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Відповідно до акту № 58 про нещасний випадок на виробництві від 26.08.1993 внаслідок нещасного випадку на виробництві позивачу встановлено наступний діагноз забій хребта, посттравматична люмбалгія. Також з акту вбачається, що позивач порушив законодавство про охорону праці. Відповідно до акту № 128 про нещасний випадок на виробництві від 29.09.1983 внаслідок нещасного випадку на виробництві позивачу встановлено наступний діагноз забій поперекового відділу хребта. У зв`язку із заподіянням шкоди здоров`ю позивач пройшов огляд ЛТЕК за результатами якого 24 березня 1999 року позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності сукупно на рівні 80% по трудовим каліцтвам, з яким повторно: 25%- згідно акту №77, 5%- згідно акту №51, 20%- згідно акту № 58, 30%- згідно акту №128. Згідно з довідкою Медико-соціальної експертної комісії від 07 квітня 2008 року позивачу повторно безстроково визначено ступінь втрати професійної працездатності сукупно на рівні 70% по трудовим каліцтвам та 07 квітня 2008 року встановлено другу групу інвалідності повторно безстроково. 01 серпня 1994 року [PERSON] звернувся до директора шахти «Степна» із заявою про виплату грошових коштів за моральну шкоду. Наказом №1128 від 30 серпня 1994 року у зв`язку з нещасними випадками на виробництві від 25.01.1993 року, 11.06.1990, 18.05.1982 року, було встановлено виплату позивачу у вигляді відшкодування моральної шкоди в розмірі 7200000 крб. Відповідно довідці ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», [PERSON] було нараховано відшкодування моральної шкоди у сумі 7\~200 000 крб. разом із щомісячним відшкодуванням шкоди у розмірі 2\~697\~390,00 та виплачено у серпні 1994 року. З наданої табуляграми за серпень 1994 року вбачаються виплати по коду класифікації 410, що означає виплату відшкодування шкоди завданої підприємством, в тому числі моральної шкоди 7\~200\~000 та 2\~697\~390,00 крб. Надані докази про відшкодування моральної шкоди відповідачем, суд вважає достатніми, оскільки у зв`язку зі спливом строку зберігання документації деякі докази були знищені та надати їх суду відповідач не має можливості. В судовому засіданні було допитано позивача в якості свідка, який зазначив, що не пам`ятає чи отримував він у 1994 році відшкодування моральної шкоди, оскільки у нього були травми голови, не пам`ятає які виплати він отримував, наказ про призначення виплати моральної шкоди не підписував, підтвердив, що в заяві про виплату грошових коштів за моральну шкоду стоїть його підпис. Кошти, зазначені в табуляграмі не отримував. Суд не приймає твердження позивача про неотримання моральної шкоди від відповідача, оскільки наказ про виплату моральної шкоди оскаржено не було, позивач не звертався до суду щодо невиплати коштів, відображених у наказі та табуляграмі. Частиною 5\~статті 23 ЦК України\~визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У реалізації свого права на відшкодування моральної шкоди один раз позивач не має права повторно вимагати такої компенсації за те ж діяння (випадок). Згідно\~статті 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до частини другої\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно ст. 4 Закону України Про охорону праці, державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно зі ст. 6 Закону України Про охорону праці умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Стаття 173 КЗпП України\~закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частиною першої\~статті 237-1 КЗпП України\~передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ч. 1\~ст. 168 ЦК України\~моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №210/3177/17. Пунктом 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~передбачено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправні діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому суд з`ясовує факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрати немайнового характеру. Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд вважає, що доводи відповідача про виплачену моральну шкоду за довідкою МСЕК від 03.03.1994 року підтвердились, а тому повторне відшкодування моральної шкоди неможливо в даному випадку. Суд вважає, що у даному випадку ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» належними доказами довело, а позивач не спростував нарахування ти виплату грошової суми у рахунок відшкодування моральної шкоди, оскільки як вбачається з матеріалів справи, що позивач до підприємства про безпідставно набути кошти з позовом не звертався, також з даним позовом про відшкодування моральної шкоди, [PERSON] до суду звернувся через 30 років після звільнення з підприємства відповідача. Позивачем не спростовані наявні у справі докази, стосовно виплати йому грошових коштів а тому суд вважає, що відповідач виконав свій обов`язок стосовно виплати одноразової моральної шкоди за стійку втрату позивачем здоров`я у зв`язку із нещасним випадком на виробництві, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Доводи відповідача щодо відмови у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності суд вважає такими, що не відповідають нормам цивільного законодавства (як\~ЦК УРСР, так і\~ЦК України), оскільки предметом позову є стягнення моральної шкоди, яка виникла в результаті порушення особистих немайнових прав позивача, про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. З врахуванням викладеного, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, а тому позов не підлягає задоволенню. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Дніпровський апеляційний суду від 22.04.2024 справа №185/9434/23 (Провадження № 22-ц/803/1281/24), від 09.07.2025 справа 185/1110/25 (Провадження № 22-ц/803/5148/25). Верховний Суд зазначив, що стандарт доказування "вірогідність доказів", на відмінну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. На суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Так, у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". За таких обставин, суд вважає більш переконливими докази, надані відповідачем в обґрунтування обставин того, що моральна шкода була виплачена, оскільки сам позивач, будучи під присягою свідка, зазначив, що не пам`ятає чи отримував він відшкодування моральної шкоди, чи ні. \~ \~ \~ \~Отже, у задоволенні позову слід відмовити, а судові витрати розподілити у відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed