Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом у якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , що належав її бабусі. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті її бабусі, вона як спадкоємець за заповітом звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини у вигляді вказаного нерухомого майна; однак, нотаріусом було відмовлено у цьому через відсутність реєстрації права власності померлого на дане спадкове майно (т.с. 1, а.с. 40 - 45). Представник позивача в судовому засіданні пітримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з викладених у позові підстав. Інші учасники процесу не прибули в судове засідання. Відповідач [PERSON] надав суду заяву в якій просив задовольнити позов та проводити розгляд справи у його відсутності (т.с. 1, а.с. 241). Представник позивача Васильківської міської ради надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності (т.с. 1, а.с. 82 - 83). Вислухавши вступне слово представника позивача та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд встановив такі обставини та приходить до наступних висновків. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19.03.2014 року (т.с. 1, а.с. 51). Як встановлено судом із матеріалів спадкової справи № 263/2014 до майна [PERSON] яка померла [INFO] , спадкоємцями померлої є: -за заповітом від 23 травня 1992 року, її онука [PERSON] ; -за заповітом від 30 серпня 2012 року, її правнук [PERSON] (т.с. 1, а.с. 52, 166, 146 - 203). Воднораз, оскільки заповіт від 23 травня 1992 року на ім`я [PERSON] стосується усього майна спадкодавця, а заповіт від 30 серпня 2012 року на ім`я [PERSON] стосується лише земельної ділянки площею 3,4880 гектара, відповідно до приписів статті 1254 ЦК України, суд враховує, що заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт лише у тій частині, в якій він йому суперечить (т.с. 1, а.с. 166, 186). Тобто, позивачка спадкує усе майно своєї бабусі, окрім земельної ділянки площею 3,4880 гектара яку успадкував відповідач [PERSON] за заповітом померлої від 30 серпня 2012 року. При цьому, померла склала заповіт від 23 травня 1992 року на двох осіб, на: -свого сина [PERSON] і -свою онуку [PERSON] (т.с. 1, а.с. 166). Однак, [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.04.2012 року (т.с. 1, а.с. 50). Отже, позивачка є єдиною спадкоємицею померлої за заповітом від 23 травня 1992 року. Проте, постановою державного нотаріуса Першої васильківської державної нотаріальної контори від 27.08.2024 року № 316/02-14, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , оскльки спадкоємцем не подано правовстановлювальний документ про реєстрацію права власності померлої на вказане нерухоме майно (т.с. 1, а.с. 197). Вирішуючи справу по суті вимог, суд враховує та керується наступними нормами цивільного законодавства. Норми статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачають, що державна реєстрація прав є обов`язковою; інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав; права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Зазначений закон набрав чинності в серпні 2004 року. Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно та земельні ділянки. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Як вбачається із досліджених судом матеріалів технічного паспорту на спадковий житловий будинок, його було побудовано у 1942 році (т.с. 1, а.с. 55 - 60). Тобто, на момент виникнення у померлого спадкодавця прав на спірне нерухоме майно - 1942 рік, діяв Цивільний кодекс Української РСР від 16.12.1922 року, положення якого не передбачали обов`язкової реєстрації прав на нерухоме майно. Отже, суд приходить до висновку, що права бабусі позивача на нерухоме майно у вигляді зазначеного житлового будинку були дійсними, оскільки на момент виникнення вказаних прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Також, суд приймає до уваги зміст відомостей викладених у довідках № 123-13/09.01-22 від 04.07.2023 року і № 223-13/09.01-22 від 01.11.2024 року старости села Тростинка та Шевченківка, за якими померла [PERSON] з 1942 року проживала і була зареєстрована у житловому будинку [ADDRESS] та не отримувала свідоцтва про право власності (т.с. 1, а.с. 53, 103). До складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно із частиною п`ятою статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому суд враховує, що спадкодавець позивача не встиг оформити право власності на спадкове нерухоме майно відповідно до вимог законодавства, що діяло станом на дату його смерті. Отже, та обставина, що бабуся позивача за життя не встигла оформити право власності на вказаний житловий будинок належним чином не є достатньою підставою для відмови у визнанні за її спадкоємцем права власності на вказане нерухоме майно. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право позивача щодо спадкування підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на дане нерухоме майно після померлої бабусі. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved