Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У грудні 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який обґрунтований наступним. 04 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 268946, у відповідності до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 000 грн. за стандартною процентною ставкою 1,90 % в день, строк кредиту 30 днів. 29 лютого 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 29022024, внаслідок чого згідно з витягу з реєстру боржників № 2 від 29.02.2024 року набуло право грошової вимоги до [PERSON] . За цим договором заборгованість становить 24 405,00 грн., з яких 15 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 9405,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. 04 липня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] укладено кредитний договір № 01726-07/2022, у відповідності до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. за стандартною процентною ставкою 2,50 % в день, строк кредиту 20 днів. За цим договором заборгованість становить 11 325,00 грн., з яких 3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 8325,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. 29 червня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 13012023, внаслідок чого згідно з витягу з реєстру боржників набуло право грошової вимоги до [PERSON] 03 лютого 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 101124573, у відповідності до якого відповідач отримав споживчий кредит у розмірі 5000 грн. з стандартною ставкою 5% за кожен день користування кредитом, комісією 850 грн., строком на 15 днів, з разовою комісією - 1450,00 грн. 16 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 16072024, внаслідок чого згідно з витягу з реєстру боржників від 16.07.2024 року набуло право грошової вимоги до [PERSON] . За цим договором заборгованість становить 9950,00 грн., з яких 5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 3500,00 грн. сума заборгованості за відсотками, 1450,00 грн. заборгованості за комісією. З моменту отримання всіх прав вимог до відповідача за відповідними договорами факторингу, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами у розмірі 45 680,00 грн. та судові витрати. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 27 січня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження по справі з викликом сторін (а.с. 77). В судове засідання представник позивача не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначив про розгляд справи за його відсутності. В судове засідання представник позивача не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначив про розгляд справи за його відсутності. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Фактичні обставини справи. 04 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 268946, у відповідності до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 000 грн. за стандартною процентною ставкою 1,90 % в день, строк кредиту 30 днів (а.с. 10-15). 29 лютого 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 29022024, внаслідок чого згідно з витягу з реєстру боржників № 2 від 29.02.2024 року набуло право грошової вимоги до [PERSON] (18-20,22). За цим договором заборгованість становить 24 405,00 грн., з яких 15 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 9405,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Позивачем наданий розрахунок заборгованості за вказаним договором на аналогічні суми (а.с. 23-24). До договору надано таблицю обчислення загальної вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту, які також підписані відповідачем електронним підписом (а.с. зворот 15-16). 04 липня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] укладено кредитний договір № 01726-07/2022, у відповідності до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. за стандартною процентною ставкою 2,50 % в день, строк кредиту 20 днів (а.с. 29-30). За цим договором заборгованість становить 11 325,00 грн., з яких 3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 8325,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. 29 червня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 13012023, внаслідок чого згідно з витягу з реєстру боржників набуло право грошової вимоги до [PERSON] (а.с. 33-37). Позивачем наданий розрахунок заборгованості за вказаним договором на аналогічні суми (а.с. 38-40). До договору надано графік платежів та паспорт споживчого кредиту, які також підписані відповідачем електронним підписом (а.с. 28,32). 03 лютого 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 101124573, у відповідності до якого відповідач отримав споживчий кредит у розмірі 5000 грн. з стандартною ставкою 5% за кожен день користування кредитом, комісією 850 грн., строком на 15 днів, з разовою комісією - 1450,00 грн. (а.с. 46-50). 16 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 16072024, внаслідок чого згідно з витягу з реєстру боржників від 16.07.2024 року набуло право грошової вимоги до [PERSON] (а.с.53-54, 56). За цим договором заборгованість становить 9950,00 грн., з яких 5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 3500,00 грн. сума заборгованості за відсотками, 1450,00 грн. заборгованості за комісією. Позивачем наданий розрахунок заборгованості за вказаним договором на аналогічні суми (а.с. 57). До договору надано таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки та паспорт споживчого кредиту, які також підписані відповідачем електронним підписом (а.с. зворот 50,51). Суд звертає увагу на те, що у наявному в матеріалах справи Договорах факторингу відсутні декілька сторінок, що унеможливлює в повному обсязі дослідити обставини, які мають значення для вирішення справи. До правовідносин, що виникли між сторонами суд вважає за необхідне застосовувати наступні норми права. Частиною 1 статті 13\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Статтею 3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з частинами 1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За правилами ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно до ч.3 ст.207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639\~ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів\~України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги, правонаступництва). Відповідно до ст.514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст.78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст.79\~ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Слід зазначити, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження зарахування кредитних коштів на банківський рахунок відповідача ні за жодним із кредитних договорів. Розрахунки заборгованості за всіма кредитними договорами, на які посилався позивач у позові, не є первинним документом, який би підтверджував отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Розрахунки заборгованості є документом, що складений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких розрахунок був складений, не може бути доказом наявності заборгованості за договором, на якій наполягає позивач. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України). Між тим, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління\~Національного банку\~України від\~04.07.2018\~№ 75 передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором і ці докази мають знаходитися у кредитора, в тому числі нового, до якого перейшли права та обов`язки попередника. В той же час, розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 № 6-16цс15. Через що суд не може покласти в основу рішення у справі зазначені вище розрахунки заборгованості, оскільки з них не можливо встановити формування заборгованості та її складові, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. Тобто, надані позивачем розрахунки не є належним доказом суми заборгованості, в розумінні положень ч.1\~ст. 77 ЦПК України. Верховний Суд відзначає, що виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 910/10254/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16143/18, від 26.02.2020 у справі № 911/1348/16, від 19.11.2020 у справі № 910/21578/16, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 у справі № 381/1647/21, від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц). Отже, виписки з особових рахунків є документом, який суду необхідно оцінити відповідно до вимог процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору, позики або надання фінансової допомоги тощо. Разом з тим, позивачем не було долучено до матеріалів справи банківську виписку з особового рахунку [PERSON] за період, який включає період кредитування. Таким чином, розрахунки заборгованості є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти відповідачу. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження № 61-1211св19. Таким чином, позивачем не надано доказів на підтвердження дійсного зарахування кредитних коштів первинними позикодавцями на банківські рахунки відповідача (реквізити банківської платіжної картки), позивачем не доведено фактичного користування відповідачкою кредитними коштами, тому відсутні підстави задоволення позовних вимог позивача ТОВ«ФК «Європейська агенція з повернення боргів». У відповідності до вимог ст.141\~ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed