Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. АТ «СЕНС БАНК» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги мотивовані тим, що 02 липня 2021 [PERSON] уклала з АТ «Альфа Банк», який у подальшому змінив назву на АТ «Сенс Банк», угоду про надання споживчого кредиту № 501335833. Відповідно до умов Кредитного договору, банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору, останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку відповідної інформації. Банк виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, тоді як позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 20 березня 2025 у [PERSON] утворилася заборгованість у розмірі 115\~870,35 грн., яка складається із: простроченого кредиту 48 092,96 грн., відсотки за користування кредитом 67\~777,39 грн. У зв`язку з тим, що відповідач у добровільному порядку не вчиняє дій, спрямованих на повернення заборгованість за договором, АТ «СЕНС БАНК» просить стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості та судові витрати. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 25 червня 2025 прийнято до та відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву у 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження (а. с. 15). Заяви, клопотання. Представником позивача АТ «СЕНС БАНК» одночасно з позовом заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника, підтримання позову та ухвалення заочного рішення (а. с. 4). Відповідач [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явилась,\~будучи сповіщеною\~про розгляд\~справи за\~зареєстрованим місцем\~проживання (а.\~с.\~18). Відповідач не використала можливість і право реалізувати свої процесуальні права, заперечувати проти позову, надати докази у підтвердження своїх заперечень, на виклик суду не з`явилась. В установлений ч. 7 ст.\~178\~ЦПК України строк до суду не надано відзиву на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст.178 ЦПК України. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 04.11.1950, що набрала чинності для України 11.09.1997, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за його відсутності. Європейський суд\~з прав\~людини в\~рішенні від\~7\~липня 1989\~року у\~справі "Юніон\~Аліментаріа Сандерс\~С.А.\~проти Іспанії"\~зазначив,\~що заявник\~зобов`язаний\~демонструвати готовність\~брати участь\~на всіх\~етапах розгляду,\~що стосуються\~безпосередньо його,\~утримуватися від\~використання прийомів,\~які пов`язані\~із зволіканням\~у розгляді\~справи,\~а також\~максимально використовувати\~всі засоби\~внутрішнього законодавства\~для прискорення\~процедури слухання. Приймаючи до\~уваги наведені\~положення Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод,\~предмет спору,\~його значення\~для сторін,\~за письмової\~згоди позивача,\~враховуючи,\~що відповідач\~був належним\~чином повідомленим\~про місце,\~дату і\~час судового\~засідання,\~суд ухвалює\~рішення при\~заочному розгляді\~справи без\~участі сторін\~та без\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу,\~на підставі\~наявних матеріалів\~справи,\~що відповідає\~положенням ст.\~280\~ЦПК України\~та ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом. З матеріалів справи вбачається, що 02 липня 2021 [PERSON] уклала з АТ «Альфа Банк», який у подальшому змінив назву на АТ «Сенс Банк», угоду про надання споживчого кредиту № 501335833. Відповідно до умов Кредитного договору, банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору, останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку відповідної інформації. 12 серпня 2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022. Відповідач порушив строки та порядок погашення заборгованості за кредитним договором, про що свідчить розрахунок заборгованості, внаслідок чого станом на 20.03.2025 у [PERSON] утворилася заборгованість у розмірі 115\~870,35 грн., яка складається із: простроченого кредиту 48 092,96 грн., відсотки за користування кредитом 67\~777,39 грн. АТ «СЕНС БАНК» направив [PERSON] вимогу про дострокове повернення кредиту, яка останньою залишена без задоволення. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором про кредит, і як наслідок виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з даним позовом. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини позики, які регулюються нормами ЦК України. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.2 ч. 1 ст. 11 ЦК України). У статті 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності з яким сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями статей 1048, 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ст. 1050 ЦК України). Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ч. 1 ст. 526, ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В силу ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Висновки суду. Аналізуючи вище наведені норми матеріального права та надані позивачем докази, суд дійшов до висновку, що між сторонами у справі було укладено кредитний договір у встановленій законом формі з визначенням усіх істотних умов та правил такого договору. АТ «Альфа Банк», який в подальшому змінив назву на АТ «Сенс Банк», виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши [PERSON] кредит. Натомість, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором порушила, кредитні кошти не повернула та проценти за користування ними не сплатила. Враховуючи вищенаведене та виходячи з закріпленого у ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих у відповідності до ч. 3 ст. 12, ст. ст. 76 - 81 ЦПК України учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 115\~870,35 грн., яка складається з основної заборгованості по кредиту та процентам за користування кредитом і підтверджена наявними в матеріалах справи доказами, а доказів протилежного відповідач всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надав. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню. При цьому, до вказаного висновку суд дійшов, виходячи не тільки з вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні в справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18 червня 2015 року (остаточне 18 вересня 2015 року), в пункті 78 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…». Судові витрати. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн. (а. с. 5). На підставі викладеного,

Outcome: approved