Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості та просить стягнути з відповідача на свою користь: 11210,19 грн - борг за оплату житлово-комунальних послуг, 1591,82 грн - інфляційні нарахування, 431,19 грн - 3% річних, 3 028,00 грн - судовий збір. У обґрунтуванні позову позивач зазначив, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] . 09.10.2014 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, та сприяння у отриманні комунальних послуг № 14/02/02/285. Однак відповідач за спожиті послуги не сплачує, у зв`язку з чим у нього перед позивачем утворилася вищевказана заборгованість. 22.04.2025 за вказаним вище позовом відкрито спрощене позовне провадження. У судове засідання представник позивача не з`явилася, про час та місце повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій також не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, доказів поважності неявки не надав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. 09.10.2014 між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, та сприяння у отриманні комунальних послуг № 14/02/02/285. За умовами вказаного договору ТОВ «Київська комунальна компанія» зобов`язалось надавати відповідачу послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, а також забезпечувати отримання останніми послуг з централізованого опалення, гарячого та холодного водопостачання та водовідведення, електропостачання, послуг з охорони за адресою: [ADDRESS] . Згідно із п. 2.3 Договору, вартість послуг, що сплачуються за договором, складається з відшкодування витрат Управляючій компанії на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі, визначеному встановленим Законом порядком, за 1 м. кв. займаної площі, та додаткових платежів за зовнішню охорону території та розрахунків за послуги консьєржів для здійснення охорони під`їздів, інших додаткових послуг мешканцям будинку, понесених відповідно до даного Договору та Додатку № 1. Відповідно до п. 4.1.10 Договору, Управляюча компанія має право укладати договори з підприємствами і організаціями для забезпечення виконання своїх зобов`язань за цим договором. Виконуючи свої зобов`язання за договором, ТОВ «Київська комунальна компанія» 01.11.2017 уклало з ТОВ «Оберіг-Безпека» Договір про надання послуг з охорони № 17/05-10/015, яким передбачено надання послуг з охорони та збереження майна та цілодобового здійснення встановленого замовником внутрішньо об`єктивного порядку (режиму) охорони та території комплексу споруд замовника, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (введений в дію з 01 травня 2019 року, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10 червня 2018 року). Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. За положеннями ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, відповідач, який є власником нерухомого майна, отримує послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, послуги з охорони, тощо за адресою: [ADDRESS] . Водночас, відповідач, усупереч взятих на себе зобов`язань, не здійснював оплату наданих житлово-комунальних послуг, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 11210,19 грн. Доказів повної або часткової сплати вказаної заборгованості відповідачем суду не надано. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. У зв`язку з простроченням оплати спожитих відповідачем житлово-комунальних послуг, позивачем було нараховано 3 % річних у сумі 431,19 грн та інфляційні нарахування у сумі 1591,82 грн. Враховуючи, що відповідачем належним чином зобов`язання щодо оплати послуг не виконувалися, заявлені позивачем до стягнення 3 % річних у сумі 431,19 грн та інфляційні нарахування у сумі 1591,82 грн є обґрунтованими та правомірними. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті житлово - комунальні послуги є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 3 028,00 грн. Враховуючи вищенаведене, ст. 319, 322, 525, 526, 625 ЦК України та

Outcome: approved