Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

У червні 2025 року позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з його навчанням, в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку щомісячно до закінчення навчання та змінити спосіб стягнення аліментів на утримання його другого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , присуджених за рішеннями суду, та стягувати з нього аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу. В обґрунтування позову зазначила, що незважаючи на досягнення старшим сином [PERSON] повноліття він продовжує навчатись у Звягельському політехнічному фаховому коледжі (далі за текстом [PERSON] ) і знаходиться на її утриманні. Для продовження та здобуття освіти [PERSON] потребує матеріальних витрат і допомоги, які спроможний забезпечити відповідач. Окрім того, судовим рішенням з відповідача з 15.07.2014 стягуються аліменти на утримання їх молодшого сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в сумі 500 грн. Однак у відповідача змінився матеріальний стан, він є військовослужбовцем, що вважає є підставою для зміни способу стягнення з нього аліментів. Сторони в судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про слухання справи, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, у зв`язку з чим розгляд справи проведено у їхній відсутності. Позивач у заяві просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не повідомив. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи. Виклик відповідача про місце і час розгляду справи здійснювався рекомендованим листом за останнім відомим його місцем реєстрації, а також через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Крім того, інформація про час та місце проведення судового засідання була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є вільним, цілодобовим і безкоштовним. З урахуванням положень ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК України). Відповідно до ст.180 СК України, ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками вказаного обов`язку визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Положеннями СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (ст.ст.180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (ст.185); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (ст.198). Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від неї, та захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для життєдіяльності. За своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. З матеріалів справи слідує, що з 21.06.2013 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 03.02.2017 рішенням суду був розірваний. За час шлюбу у позивача та відповідача народилося двоє синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із матір`ю та на утримання яких відповідач сплачував на користь позивача аліменти. Так, відповідно до виконавчого листа Новоград-Волинського міськрайонного суду №285/273214-ц від від 09.10.2014 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 600 грн та сина [PERSON] у розмірі 500 грн щомісячно до досягнення ними повноліття. З 01.09.2023 старший син [PERSON] зарахований до [PERSON] на денну контрактну форму навчання, яке оплачує його матір. Термін навчання в закладі до 30.06.2026. Стипендії він не отримує. Станом на день звернення до суду з даним позовом [PERSON] досяг повноліття. Кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05.02.20214 у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. З огляну на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у певній грошовій сумі, на розмір аліментів у частці від заробітку батька (матері) та навпаки). При вирішенні питання про зміну розміру аліментів, слід з`ясовувати чи справді змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу і право на звернення до суду з таким позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Вказана стаття покладає обов`язок утримувати повнолітніх сина або доньки, які продовжують навчання, на обох батьків. Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Це, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Потреба в матеріальній допомозі означає, що сукупний дохід особи не забезпечує їй підтримання нормальної життєдіяльності, яка є критерієм визначення прожиткового мінімуму. Як слідує з матеріалів справи, старший син сторін [PERSON] продовжує здобуття освіти, йому не виповнилось 23 роки та він додатково потребує матеріальної підтримки з боку обох батьків. На переконання суду, обов`язок по утриманню 19-річного хлопця, піклування про його розвиток, створення умов для отримання належної освіти, не може бути покладений виключно на одного з батьків (у цій справі матір), у цьому мають брати участь вони обоє. Окрім того, позивач також піклується і про молодшого сина [PERSON] і як на підставу для зміни способу стягнення аліментів на нього, вона послалася на працевлаштування відповідача, зокрема зазначила, що він перебуває на військовій службі. З податкової декларації про майновий стан і доходи відповідача за 2025 рік слідує, що йому нараховується дохід у вигляді виплат військовослужбовцям. Відтак, суд вважає, його матеріальний стан покращився, а тому доводи позивача щодо зміни його матеріального стану суд вважає слушними. Зазначена обставина є підставою для зміни розміру та способу аліментів на утримання молодшого неповнолітнього сина та для стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина на період його навчання. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів обох синів відповідача; враховуючи наявність в повнолітнього [PERSON] певних обмежень для самостійного заробітку в період навчання (денна форма навчання) та його потребу у фінансовій допомозі з боку батьків; з огляду на визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір стандартного прожиткового мінімуму на одну особу та розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, доходи обох батьків, суд приходить висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, тобто по 1/4 частці від усіх видів його заробітку щомісячно на кожного сина. Такий розмір буде реальним, не поставить жодну із сторін у фінансове становище значно гірше один від одного, відповідатиме, як інтересам [PERSON] та [PERSON] , так і інтересам платника та отримувача аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. У цій справі суд звертає увагу на ту обстиавину, що незважаючи на наявність у 2014 році судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на двох дітей, починаючи з з липня 2014 року позивач самотужки їх утримувала, оскільки батько хлопчиків грошові кошти практично не сплачував. Так, за період з липня 2014 року по листопад 2024 року, тобто за майже 10 років він сплатив усього 10208 грн, а у 2017, 2019-2024 роках взагалі не платив аліменти, що вбачається із розрахунку, зробленого виконавчою службою станом на 16.06.2025. Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст.191 СК України стягнення аліментів на навчання [PERSON] потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 24.06.2025. Змінений розмір аліментів на [PERSON] слід стягувати з дня набрання рішенням законної сили. Збільшення аліментів може бути виправданим, якщо матеріальне становище платника аліментів (військовослужбовця) значно покращилось, наприклад, через збільшення грошового забезпечення. Останнє, в свою чергу, складається з різних видів виплат, включаючи основне грошове забезпечення, надбавки, премії та додаткові винагороди. Аліменти стягуються з усіх видів його грошового забезпечення. Деякі з цих виплат можуть бути нерегулярними або залежати від конкретних умов служби. Це може впливати на розмір аліментів та процес їх стягнення. Закон передбачає, що питання зміни розміру аліментів за певних умов може ініціювати як їх платник, так і стягувач і у разі зміни обставин, що стали підставою для ухвалення цього рішення, кожна зі сторін не позбавлена в майбутньому права звернутися до суду з позовом про зміни розміру аліментів. Рішення в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved