Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», в особі директора Полякова О.В., який діє на підставі статуту, в порядку самопредставництва через систему «Електронний суд» звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором кредитної лінії №\~00-9748599 від 30.04.2024 в загальній сумі 21 514 грн 22 коп., судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрат на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 30.04.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та відповідачем [PERSON] був укладений договір кредитної лінії №\~00-9748599, на підставі якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 9 100 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Внаслідок порушення відповідачем умов повернення кредитних коштів за ним утворилась заборгованість. 25.11.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» був укладений договір факторингу №\~25112024-МК/Ейс, на підставі якого право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «ФК «Ейс». У зв`язку з порушенням відповідачем порядку повернення кредитних коштів за ним утворилась заборгованість в розмірі 21 514 грн 22 коп., з яких: 10 010 грн заборгованість за тілом кредиту; 11 504 грн 22 коп. заборгованість за відсотками. Оскільки відповідач не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути із відповідача заборгованість в загальній сумі 21 514 грн 22 коп., з яких: 10 010 грн заборгованість за тілом кредиту; 11 504 грн 22 коп. заборгованість за відсотками, а також судовий збір по справі та витрати на правничу допомогу. Від відповідача заперечень проти позову не надходило. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.06.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Поляков О.В. в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначивши, що просить проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення із неї заборгованості за кредитним договором визнала та не заперечувала щодо їх задоволення. Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення з неї витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7\~000 грн заперечувала, оскільки вважає їх розмір завищеним та необґрунтованим. Заслухавши думку відповідача та дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «Макс Кредит» (кредитодавцем, товариством) та [PERSON] (клієнтом) 30.04.2024 був укладений в електронній формі договір кредитної лінії №\~00-9748599, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 84688. Згідно умов вищевказаного договору кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту (30.04.2024) в сумі 9\~100 грн на рахунок позичальника №\~ [NUMBER] строком на 360 днів до 25.04.2025. Стандартна процентна ставка складає 1,47% від суми кредиту за кожен день користування ним і застосовується у межах строку дії кредитної лінії (до 30.04.2025). Денна процентна ставка з цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки та комісії дорівнює 1,5%. Кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 10% від суми кредиту, що складає 910 грн, яку позичальник зобов`язаний сплатити до 25.04.2025 (п.1.1-1.2, 1.4.1, 2.8, 3.4 договору). В свою чергу, позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та строки, визначеному договором (п. 4.3.1 договору). Відповідачу було надано кредитні кошти в сумі 9\~100 грн шляхом їх перерахування на її платіжну картку №\~ [NUMBER] через платіжну сервіс «Platon», що підтверджується листом ТОВ «Платежі Онлайн» №\~1106/12 від 18.12.2024. Згідно положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи те, що відповідач в судовому засіданні визнала факт того, що нею були отримані від первісного кредитора кредитні кошти в сумі 9\~100 грн, однак у зв`язку з порушенням нею зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, а також сплати відсотків за користування кредитом та комісії у неї виникла заборгованість на загальну суму 21\~514 грн 22 коп., суд вважає таку обставину доведеною та такою, що не підлягає доказуванню. Згідно розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії №\~00-9748599 від 30.04.2024 відповідачем не здійснювалося жодних платежів для погашення своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на момент звернення позивача до суду розмір заборгованості відповідача складає 21\~514 грн 22 коп., з яких 9\~100 грн заборгованість за тілом кредиту, 11\~504 грн 22 коп. заборгованість за відсотками, 910 грн заборгованість за комісією. Відповідно до п. 4.2.5 договору кредитодавець має право відступити право вимоги за договором із заміною кредитора у зобов`язанні без згоди позичальника, а також обов`язково повідомити позичальника про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення. Між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» 25.11.2024 був укладений договір факторингу №\~25112024-МК/Ейс, згідно умов якого до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги заборгованості до боржників, які зазначені в реєстрі боржників, в тому числі і право вимоги заборгованості за договором кредитної лінії № 00-9748599 від 30.04.2024, укладеним із [PERSON] . На момент укладання такого договору розмір кредитної заборгованості відповідача складав 21 514 грн 22 коп., з яких: 10 010 грн заборгованість за тілом кредиту; 11 504 грн 22 коп. заборгованість за відсотками. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за договором кредитної лінії № 00-9748599 від 30.04.2024, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються\~Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Пунктом 1 ч. 5 ст. 3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію»\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «Макс Кредит» та відповідачем був укладений договір кредитної лінії № 00-9748599 від 30.04.2024, який підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 84688. На підставі такого договору відповідачем 30.04.2024 були отримані кредитні кошти в розмірі 9 100 грн, які вона зобов`язувалась повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом та комісії, але в порушення умов договору не зробила цього. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у договорі кредитної лінії і вона користувалась кредитними коштами. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення його зобов`язання в частині повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та комісії, внаслідок чого станом на день звернення позивача до суду із цим позовом за відповідачем обчислюється заборгованість за вищевказаним договором кредитної лінії № 00-9748599 від 30.04.2024 в загальному розмірі 21 514 грн 22 коп., з яких: 9 100 грн заборгованість за тілом кредиту; 11 504 грн 22 коп. заборгованість за відсотками, 910 грн заборгованість за комісією. Враховуючи ту обставину, що в порушення умов договору кредитної лінії № 00-9748599 від 30.04.2024 відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку та у строки, передбачені договором, не повернула і після відступлення права грошової вимоги не здійснювала жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора, чим порушив права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими. При цьому, варто звернути увагу, що, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2 422 грн 40 коп., які відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Стосовно заявлених до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 2 ст. 133 ЦПК України). За положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 7 000 грн до позовної заяви позивачем додано договір про надання правничої допомоги №\~07/04/25-02 від 07.04.2025, укладений між позивачем та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» в особі керуючого бюро, адвоката Тараненка А.І., протокол погодження вартості послуг до договору №\~07/04/25-02 від 07.04.2025, додаткову угоду №\~25 від 07.04.2025 до договору №\~07/04/25-02 від 07.04.2025, а також акт прийому-передачі наданих послуг від 15.05.2025. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19.02.2024 у справі № 490/7096/21 та від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У постанові від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 у справі №\~367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу суд бере до увагу, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо усної консультації, правового аналізу та підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Враховуючи категорію та складність справи, ціну позову, сталу судову практику щодо розгляду подібних справ, обсяг наданих адвокатом послуг та

Outcome: approved