Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-14 00:00:00

13 серпня 2025 року представник КНП ХОР «ОКПЛ № 3» звернувся до Салтівського районного суду міста Харкова з заявою про застосування примусової госпіталізації у заклад з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом громадянина [PERSON] , на підставі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Заява обґрунтована тим, що 12 серпня 2025 року о 14.19 годині [PERSON] був госпіталізований в 4 психіатричне відділення для дорослих з палатами для паліативної допомоги КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3». Направлений ЕШМД № 1777/104 із СІЗО. Направлення на госпіталізацію було видане лікарем [PERSON] , реєстраційний номер 298, ЕШМД 104, виклик № 3379, який після особистого огляду гр-на [PERSON] , зробив висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, суттєву шкоду його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] . На підставі цих відомостей громадянин [PERSON] був оглянутий лікарем-психіатром [PERSON] у прийомному відділенні 0 14:19 годині 12 серпня 2025 року, який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. 13.08.2025\~о 10:00\~годин громадянин\~ [PERSON] оглянутий\~комісією лікарів-психіатрів\~КНП ХОР\~«Обласна клінічна\~психіатрична лікарня\~№ 3»\~у складі\~медичного директора\~зістаціонарної роботи Сніжко О.О., зав. відд. [PERSON] , лікаря-психіатра [PERSON] . Комісія прийшла до висновку, що громадянин [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад в формі гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії, підтвердила обґрунтованість рішення про застосування госпіталізації згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Комісія прийшла до висновку, що обстеження і лікування гр-на [PERSON] можливе тільки в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, на що [PERSON] добровільну згоду не надав. У судовому засіданні представник заявника лікар-психіатр [PERSON] пояснив про обставини, викладені у заяві комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», та зазначив, що [PERSON] відсутній при розгляді справи у зв`язку з погіршенням його стану, підчас підключення до відеоконференції [PERSON] був присутній у кабінеті лікаря, але поводився агресивно, розбив ноутбук, в кабінеті був оголений, у зв`язку із чим його переведено до палати, свідком цих подій була адвокат [PERSON] , яка була підключена до відеоконференції. Судом ухвалено рішення проводити розгляд заяви за відсутності [PERSON] . Представник заявника лікар-психіатр Ель-Айюбі М.Д. повідомив, що [PERSON] направлений ЕШМД із СІЗО, поступив до «ОКПЛ №3» вперше. Виказує безліч маяних ідей особистого значення, та релігіозного змісту, відносно оточуючих. До приймального відділення доставлений голий, не хоче вдягатися. Агресивно налаштований до оточуючих. Просить заяву про застосування примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар громадянина [PERSON] на підставі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» задовольнити. Прокурор Арсені О.І. у судовому засіданні заяву комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» підтримала та просила її задовольнити. Адвокат Маюрнікова В.Н. у судовому засіданні заяву комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» підтримала та просила її задовольнити. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає заяву комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 12\~серпня 2025\~року [PERSON] \~був госпіталізований\~в 4\~психіатричне відділення\~для дорослих\~з палатами\~для паліативної\~допомоги КНП\~ХОР «Обласна\~клінічна психіатрична\~лікарня №\~3»\~із СІЗО\~у супроводі\~конвоя,\~де перебував\~з 08.08.2025р.\~за ухвалою\~Немишлянського райсуду\~м.\~Харкова від\~01.07.2025\~для розгляду кримінального впровадження за ст. 190 ч2 КК України. Підставою для його госпіталізації слугували відомості про психічний стан [PERSON] та погіршення психічного стану останнього, у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу в формі гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, суттєву шкоду його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Підпунктом «е» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб, серед іншого, для законного затримання психічнохворих, відповідно до процедури, встановленої законом. Згідно з практикою ЄСПЛ щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (п. 79, 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07). З огляду на вимоги процесуального закону та відповідно до ст. 14, 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» рішення про надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку приймається виключно судом. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» закріплено презумпцію психічного здоров`я, відповідно до якої кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Презумпція психічного здоров`я є неспростовною, тобто вважається юридичним фактом, допоки не буде спростованою на підставах та в порядку, передбачених Законами України. До настання такого спростування вказана презумпція діє, оскільки вона передбачена Законом, і не потребує встановлення судом. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно з вимогами ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» тяжкий психічний розлад це розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Згідно з ч. 2-5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. У заяві про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку зазначено, що у на [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад в формі гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії, внаслідок якого представляє безпосередню небезпеку для себе і оточуючих (виказує безліч маяних ідей особистого значення, та релігіозного змісту, відносно оточуючих. "Это все авантюрка, вокруг демоны...", критика до свого стану відсутня), згоду на лікування не дав, йому рекомендовано примусову госпіталізацію згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Отже, зважаючи на досліджені судом обставини справи, а саме те, що компетентною комісією лікарів-психіатрів у [PERSON] виявлено тяжкий психічний розлад розлад в формі гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії, а також встановлення фактів про те, що хворий становить небезпеку для себе та оточуючих, пояснень інших учасників, суд доходить остаточного висновку, що наявні обов`язкові з огляду на ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» підстави для ухвалення рішення про надання особі психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди, така госпіталізація є доцільною та відповідає її інтересам, тому заяву представника комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», слід задовольнити. Судові витрати розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved