Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

16 травня 2025 року до Глухівського міськрайонного суду Сумської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовна заява мотивується тим, що з 01 березня 2014 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . З початку 2015 року зв`язок з відповідачем втрачено, місцеперебування його невідоме. [INFO] народилась донька [PERSON] . Заочним рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10.11.2016 шлюб між сторонами розірвано. Відповідач з 2015 року не опікується донькою, ніякої участі у її вихованні не приймає, не цікавиться її життям та розвитком, не надає матеріальної допомоги. Оскільки відповідач повністю самоусунувся від виховання дитини, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі та підтримання позовних вимог. Представника органу опіки та піклування Топчій В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення ухвали суду за вказаним у позовній заяві місцем проживання. Поштове відправлення повернулось до суду з підписом відповідача про отримання судової кореспонденції. Судом також повідомлено відповідача про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному порталі «Судова влада України» на веб-сторінці Глухівського міськрайонного суду Сумської області. Заслухавши представника третьої особи, дослідивши письмові докази, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного. З 01 березня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10.11.2016 року розірвано (а.с. 12). Від даного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За положенням пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Із наведеного слідує, що суд може позбавити одного із батьків батьківських прав відносно дитини в разі, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та це не суперечить інтересам дитини. Згідно довідки відділу ЦНАП Глухівської міської ради № 340 від 07.05.2025 року за адресою [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] та її донька [PERSON] (а.с. 8). За довідками директора Глухівської ЗОШ І-ІІІ ступенів №6 Тетяни Говорухи №01-12/378 від 14.05.2025 та завідувача Глухівського ДНЗ „Світлячок" Ірини Квасової №01-55/36 від 16.05.2025 батько [PERSON] - [PERSON] протягом 2021-2024 років не брав участі у вихованні доньки, не відвідував батьківські збори, не цікавився дошкільним та шкільним життям дитини, не спілкувався з вчителями (вихователями) (а.с. 13,14). З довідки в.о. начальника служби у справах дітей Глухівської міської ради Сумської області №01-16/113 від 16.05.2025 вбачається, що на утриманні та вихованні [PERSON] перебуває малолітня донька [PERSON] , [INFO] .. За результатами обстежень сім`ї, висновків Глухівської ЗОШ №6, ДНЗ „Світлячок" та свідчень сусідів за місцем проживання дитини встановлено, що батько [PERSON] [PERSON] з сім`єю не проживає з 2015 року, спільного господарства не веде, дитини не відвідує, участі у вихованні не приймає, не спілкується з вихователями та вчителями, не забирає дод себе додому, не бере участі в батьківських зборах, матеріальної допомоги не надає. Дитиною повністю опікується мати та представляє її інтереси в усіх установах, організаціях як законний представник ( а.с. 15). Згідно висновку виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області №02-41/262 від 17.06.2025 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [PERSON] , з 2015 року не проживає з сім`єю, новонароджену дитини з пологового будинку не задирав, займається виключно своїм життям, ніколи не цікавився дитиною, не виявляє такого бажання, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду, не відвідує доньку, не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтересу до її внутрішнього світу. Вихованням дитини та її матеріальним забезпеченням займається мати. Встановлено, що батько дитини самоусунувся від належного виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання, матеріального забезпечення та морального розвитку дитини, а тому є всі законні підстави для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] (а. с. 35). Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої доньки, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Враховуючи те, що [PERSON] тривалий час не займається вихованням та розвитком дитини, не піклується про її здоров`я, духовний та моральний розвиток, не має виховного впливу на доньку, не сприяє у здобутті освіти та підготовці її для самостійного життя, нехтуючи при цьому та ухиляючись від своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню дитини, суд вважає за доцільне позбавити його батьківських прав щодо малолітньоїдоньки [PERSON] . Позивачем понесені і документально підтверджені судові витрати у розмірі 1211,20 грн. (а.с. 1), які на підставі ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved