Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~Представник\~позивача\~ звернувся в суд з позовом до Львівської міської ради, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що з метою оформлення правовстановлюючих документів на право постійного користування землями смуги відведення в межах та за межами населених пунктів Львівської області Державним територіально - галузевим об`єднанням «Львівська залізниця» укладено договір із Командитним товариством Науково - впроваджувальною фірмою «Нові технології» від 27.06.2008 №Л/П-08838/НЮ. КТ НВФ «Нові технології» під час виконання робіт з інвентаризації землі та оформлення державних актів на право постійного користування земельними ділянками залізниці в адміністративних межах Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської області виявило, що частина земельної ділянки, якою користується Залізниця на 3км+820м-3км+910м дільниці Рясне - Кар`єрна, була передана у власність [PERSON] , що підтверджується схемою «накладки» її земельної ділянки на землі Залізниці на ділянці Львів - Івано-Франківо в межах населеного пункту (с. Рясне - Руське) на території Рясне - Руської сільської ради Яворівського району (виготовлено КТ НВФ «Нові технології»), на підставі рішення №744 Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської області згідно якого проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку та видано їй державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЯ №225773. Згідно із\~Положенням\~«Про\~землі,\~надані\~транспорту»,\~затвердженого\~Постановою\~Центрального виконавчого\~комітету\~СРСР\~№58,\~Ради\~народних\~комісарів СРСР\~№50\~від\~07.02.1933,\~\~землями,\~\~наданимитранспорту, визнавались перелічені в ст.ст. 4-8 цього Положення землі. А відповідно до ст. 4 цього Положення до залізничних транспортних земель відносились землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об`єктами залізничної інфраструктури. Дане Положення набрало чинності та діяло на вищевказаних землях із 1939 року, на підставі Закону СРСР «Про включення Західної України у склад СРСР із возз`єднанням її із УРСР» від 01.11.1939 до набрання чинності Постановою Ради Міністрів СРСР № 24 від 08.01.1981 «Про затвердження Положення про землі надані транспорту». Проте, що спірна земельна ділянка була зайнята об`єктами залізничної інфраструктури на момент чинності Положення «Про землі, надані транспорту» свідчить «План границ полоси отвода линии Львов-Яворов Львовской железной дороги», який було виготовлено у 1950 році та який відповідно до ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» є містобудівною документацією, яка є основою, зокрема, для підготовки вихідних даних для розробки землевпорядної документації та вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб. Із врахуванням діючих у зазначений період норм ЗК УРСР від 25.10.1922, загальних основ землекористуання та землеустрою затверджених Постановою ЦВК СРСР від 1928, усі землі які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів(в тому числі Народного Комісаріату СРСР шляхів сполучення) рахуються закріпленими за ними, та за відсутності їх згоди, можуть бути вилучені лише у спеціальному порядку. Відповідно до законодавства, яке діяло на момент виникнення в 1950 році права залізниці на землі смуги відведення в адміністративних межах Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п.п.54,55 Общих начал землепользования и землеустройства (Постанова ЦИК СССР 15.12.1928). Всупереч зазначеному, частина земельної ділянки смуги відведення залізниці без попереднього вилучення була передана на підставі рішення Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської області [PERSON] , та огороджена [PERSON] за допомогою сітчастої огорожі. На даний час на цій частині земельної ділянки [PERSON] веде господарство у безпосередній близькості до залізничного полотна, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 31.03.2014, в той час як смуга відведення на даній ділянці становить 80м від оі колії, згідно затвердженого плану смуги відведення. За злізницею як землекористувачем обліковується площа в формі 6-зем, на підставі зазначеного вище плану смуги відведення, що підтверджується довідкою відділу Держземагенства в Яворівському районі Львівської області від 05.02.2014 № 816 та довідкою відокремленого підрозділу «Підзамчівська дистанція колії» від 06.05.2014 №425. Відповідачі до залізниці щодо вилучення із користування частини смуги відведення не звертались. Оскільки, під час прийняття Рясне - Руською сільською радою Яворівського району Львівської області оскаржуваного рішення і оформлення Державного акту на право власності на земельну ділянку не було враховано вищенаведених норм законодавства, таке порушує права та інтереси залізниці на користування земельною ділянкою, яка на даний час перебуває у володінні і користуванні [PERSON] . Просить заявлені позовні вимоги задовольнити. Визнати незаконним та скасувати рішення Рясне - Руської сільської ради від 19.11.2008 №744. Скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку [PERSON] загальною площею 0,0996га., яка була передана їй у приватну власність на підставі рішення Рясне - Руської сільської ради від 19.11.2008 №744. Зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», а саме звільнити зайняту земельну ділянку в межах Рясне - Руської сільської ради на 3км+820м-3км+910м дільниці Рясне - Кар`єрна та демонтувати металеву огорожу, яка розміщена на цій земельній ділянці. Представник Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської області скерував на адресу суду заперечення, в яких зазначає, що Рясне-Руська сільська рада повністю заперечує проти поданих позовних вимог, покликаючись на те, що ДТГО «Львівська залізниця» не має жодних належних правоустоновлюючих документів, які б підтвердили право власності (користування) земельною ділянкою на території Рясне-Руської сільської ради, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою не оформлявся, кадастровий номер не присвоювався, межі земельної ділянки не встановлювались та не закріплювались межовими знаками. Крім того, стаття 10 закону СРСР від 13.12.1968р. «Об утверждении основ земельного законодательства Союза ССР и союзних республик» встановлювала обов`язковість оформлення державних актів на право користування землею та видачі їх землекористувачам, яким заборонялось користуватись наданою земельною ділянкою до видачі державного акту. \~ \~ \~ \~Також, відповідно до п.п. 27, 32 «Инструкции о нормах и порядке отвода земель для железньіх дорог и использования полоси отвода», затвердженої Міністерством шляхів сполучення СРСР 30.01.1963р., встановлювався обов`язок складання/ оформлення державних актів на право користування землею та видачі їх землекористувачам, яким заборонялось користуватись наданою земельною ділянкою до видачі державного акту. \~ \~ \~ \~Стосовно документу, на який посилається ДТГО «Львівська залізниця» у позовній заяві та усних поясненнях у судовій справі, - «План границ полоси отвода линии Львов- Яворов Львовской ж.д.» від 1950р.. - даний документ не є правоустановчим документом на землю та згідно чинного законодавства не підтверджує права користування земельною ділянкою. Звертає увагу, що [PERSON] оформила право власності на земельну ділянку в селі Рясне - Руське належним чином та на законних підставах, відповідно до усіх вимог, встановлених чинним законодавством України. \~ \~ \~Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просить такі задовольнити. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Представник Львівської міської ради в судовому засіданні заперечив щодо заявлених позовних вимог, вважає заявлений позов безпідставним, та просить в задоволенні позовних вимог відмовити, через обраний позивачем неефективний спосіб захисту прав. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, хоч завчасно була повідомлена про час та місце розгляду справи. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст.223ЦПКУкраїни неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови що його належним чином повідомлено про дату, час, та місце розгляду справи не перешкоджає рпозгляду справи по суті, крім випадків визначених цією статтею. \~ \~ \~ \~Дана справа надійшла до суду 13.08.2014, та перебувала в провадженні судді Яворівського районного суду Львівської області [PERSON] , який відповідно до Рішення Вищої ради правосуддя від 17 жовтня 2017 року суддя [PERSON] звільнений з посади судді. \~ \~ \~ \~В подальшому матеріали цивільної справи відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2017 року було розподілено та передано судді Кондратьєвій Н.А. \~ \~ \~ \~Відповідно до розпорядження №147 від 28.10.2021, у зв`язку з припиненням 24 вересня 2021 року повноважень судді Яворівського районного суду Львівської області Кондратьєвої Н.А., по відправленню правосуддя у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку призначенняна посаду судді, такі на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2021 були передані судді Швед Н.П. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою судді\~Яворівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2021 року матеріали цивільної справи прийнято до провадження. та 04.01.2022 року цивільну справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення представника позивача, та відповідача представника Львівської міської ради, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Як вбачається з\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(стаття 13), так і в\~Конституції України\~(стаття 55) передбачено, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Статтею 4 ЦПК України\~та\~статтею 15 ЦК України\~передбачено право особи на звернення до суду за захистом цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Реалізуючи передбачене\~ Конвенцією про\~ захист прав людини\~і основоположних свобод,\~ Конституцією України,\~ Цивільним Кодексом України\~ та \~Цивільним процесуальним Кодексом України\~ право на судовий захист, особа повинна вказати в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Під захистом права розуміється державно\~примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Таким чином, порушення має бути реальним, обгрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи\~позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення. Судом встановлено, що на підставі рішення №744 Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області від 19.11.2008р. «Про передачу земельних ділянок у власність» [PERSON] передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,0996га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору, що знаходиться на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЯ №225773, відповідачка [PERSON] є власником земельної ділянки наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору, загальною площею 0,0996га у межах згідно з планом, що розташована в с.Рясне-Руське Яворівського району Львівської області. Згідно вказаного державного акту на право власності вбачається, що спірна земельна ділянка межує із землями загального користування та [PERSON] , а не із землями залізниці. В підтвердження\~права постійного\~користування землями\~смуги відведення\~позивач ДТГО\~«Львівська залізниця»\~надала «План\~границ полосы\~отвода линии\~Львов-Яворов\~Львовской железной\~дороги от\~0\~км до\~48.66\~км в админграницах Брюховичского, Ивано-Франковского и Яворовского районов Львовоской области 1950 г.» та зазначає, що спірна земельна ділянка входить в смугу відведення залізниці ширина якої на даній ділянці становить 80 м від осі колії. \~ \~ \~ \~Як вбачається із копії Плану смуги відведення, який міститься в матеріалах справи, в такому є позначення «земельна ділянка», однак, жодним чином не вбачається, де саме знаходиться спірна земельна ділянка. Даний План смуги відведення не містить умовного позначення ширини смуги відведення залізниці, відсутні позначення відстані та одиниці виміру відстані, що спростовує твердження позивача про те, що ширина смуги відведення залізниці щодо спірної земельної ділянки становить 80 метрів. \~ \~\~ \~ \~ \~ \~ \~З копії акту обстеження земельної ділянки від 31.03.2014, вбачається, що комісією в складі головного інженера відокремленого підрозділу "Підзамчіська дистанція колії" ДТГО Хонька Р.О., начальника сектора з управління майновими та земельними ресурсами Львівської дирекції залізних перевезень Коханця Т.А., провідного інженера відділу земельних ресурсів служби з управління майновими та земельними ресурсами ДТГО «Львівська залізниця» [PERSON] , інженера-землевпорядника відокремленого підрозділу» Підзамчівська дистанція колії «ДТГО «Львівська залізниця» [PERSON] , за участю голови Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області Смокоровської Е.П., спеціаліста-землевпорядника Рясне-Руської сільської ради Сухецького Є.М. та мешканців села Рясне-Руська Проця С.І., Мороза З.М., здійснено обстеження земельної ділянки ДТГО «Львівська залізниця» в межах території Рясне-Руської сільської ради, де виявлено, що на 3км+820м -Зкм+910м.з правої сторони за ходом кілометрів дільниці Рясне - Кар`єрна на відстані 5.0м. від осі під`їздної колії знаходиться орана земельна ділянка за адресою с. Рясне-Руська вул. Залізнична, 17 протяжністю 90м. Відповідно до Державного акту Серія ЯЯ №225773 вказана земельна ділянка належить на праві власності [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель та споруд, яка огороджена забетонованими металевими стовпчиками з натягнутим дротом. Листом №209 від 24.03.2014р. для участі в комісії запрошувалися представники сільської ради. Участь в обстеженні взяли [PERSON] , [PERSON] та мешканці села Рясне-Руська ІІроць С.Е. Мороза З.М. від підписання акту відмовилися. З копії довідки складеної Відділом Держземагенства в Яворівському районі Львівської області №816 від 05.02.2014 вбачається, що згідно форми 6-зем станом на 01.01.2014 за Дистанцією колії «Підзамче» на території Яворівського району закріплені земельні ділянки, загальною площею 10,8га, в межах населених пунктів, постійне користування. \~ \~\~ \~ \~ \~ \~Згідно довідки про сплату земельного податку №425 від 06.05.2014року вбачається, що відокремлений підрозділ «Підзамчівська дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця» сплачувала земельний податок згідно декларації з плати за землю за земельну ділянку, площею 10,8 га, яка розташована на території Рясно-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, а саме,в 2013році було нараховано та сплачено 38,37грн, а в 2014 нараховано 656,10 та сплачено190,196грн. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором (див. пункти 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс19)). Способами захисту суб`єктивних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 68)). Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункт 40)). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог (частина перша статті 13 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14 (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55)). Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин. Позивач АТ «Українська залізниця» звернулось до суду з позовом про визнання незаконним і скасування рішення міської ради та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, з посиланням на те, що належна на праві власності відповідачці земельна ділянка з кадастровим номером частково накладається на земельну ділянку, належну позивачу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23) зазначила, що усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, що визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду, є неефективним способом захисту прав особи (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20, пункт 9.67; від 05 липня 2023 року у справі № 912/2797/21, пункт 8.13; від 12 вересня 2023 року у справі № 910/8413/21, пункт 180; від 11 червня 2024 року у справі № 925/1133/18, пункт 143). Оскаржуване рішення №744 Рясне-Руської сільської ради від 19.11.2008року «Про передачу земельної ділянки у власність» в частині надання [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд вичерпало свою дію виконанням, а тому визнання цього рішення незаконним не поновить порушене право або законний інтерес позивача. Крім того, рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Цей підхід у судовій практиці також є усталеним (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 83), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 08 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21 (пункт 53)). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novitcuria - «суд знає закони». Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 12 вересня 2023 року у справі № 910/8413/21 (пункт 181)). Отже, у такій категорії спорів позивач може, зокрема, обґрунтовувати свій позов протиправністю рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до якого відповідачці передано частину земельної ділянки, яка накладається на його земельну ділянку. Натомість суд має надати оцінку відповідному рішенню органу місцевого самоврядування в мотивувальній частині судового рішення. Щодо вимоги про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, то у своїх висновках Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача. Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право. Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, з тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99, 100), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38,39), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153, 154, 167, 168)). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23) також вказала, що у тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 74), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 148). \~ \~ \~ \~Отже, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов. З урахуванням наведеного, вимоги про визнання незаконним та скасування рішення міської ради та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку не приведуть до відновлення порушених прав та інтересів позивача, тобто не є належним та ефективним способом захисту, а усунення перешкод в користування земельною ділянкою, є похідним від вищевказаних позовних вимог. Тобто, належним способом захисту позивача є віндикаційний позов. Такий позов у цій справі не заявлено. Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16 (пункт 155)). Тому у задоволенні позовних вимог АТ «Українська залізниця» про визнання незаконним і скасування рішення сільської ради та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку належить відмовити з огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту. \~ \~ \~ \~ \~ На\~ підставі\~ викладеного,

Outcome: dismissed