Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

І. Правовідносини сторін. У березні 2025 року представник ТОВ «Коллект Центр» (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовну заяву мотивує тим, що 11.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4974447, відповідно до умов якого Товариство надало кредит у розмірі 5 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування. 29.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір факторингу №29-11-102, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором № 4974447. 10.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» укладено договір №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги , у відповідності до умов якого, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають у себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «Вердикт Капітал», а товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги грошових коштів від відповідача. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідача станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості 41 765 грн, які позивач просить стягнути разом з витратами по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн та 13 000 грн витрат на правову допомогу. ІІ. Процесуальні дії у справі. Представник ТОВ «Коллект центр» звернувся до Оболонського районного суду м. Києва суду з позовом до [PERSON] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 березня 2025 року вказану справу направлено до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області за підсудністю. Як убачається із відповіді № 1178462 від 07.03.2025 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ). Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 травня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 28 травня 2025 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 травня 2025 року клопотання представника позивача Ткаченко М.М. ТОВ «Коллект центр» про витребування доказів задоволено. Витребувано у АТ «Універсал Банк» (04082, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, ЄДРПОУ 21133352):- інформацію, чи видавалась [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] ) банківська картка № [NUMBER] ;- докази зарахування на банківську картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 5000 грн., які 11.08.2021 року були на неї перераховані, а саме витребувати виписки по [PERSON] РНОКПП [NUMBER] ) за номером картки № [NUMBER] за період із 11.08.2021 по 21.08.2021;- ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки № [NUMBER] , в тому числі, але не виключно прізвище, ім?я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки;- інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 11.08.2021 по 21.08.2021;- інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). Згідно ч.1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення. Відтак, суд 08.08.2025 перейшов до стадії ухвалення рішення. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Представник Позивача у судове засідання не з`явилася. У позовній заяві просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав. Як убачається з відповіді № 1178462 від 07.03.2025 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 54). Відтак, за цією адресою Відповідачу рекомендованим повідомленням направлено ухвалу про відкриття провадження у справі, з викликом її в судове засідання. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч. 8 ст. 178 ЦПК України. За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, з огляду на вказані приписи ЦПК, а також приймаючи до уваги позицію позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 11.08.2021 року [PERSON] укладено з ТОВ «Мілоан» договір про споживчий кредит № 4974447 з сумою кредиту - 5000 грн., зі сплатою відсотків відповідно до п. 1.5.2, які нараховують з ставкою 0,01 день користування кредитом (а.с. 19-23). Розділом І «Предмет договору», розділом 2 «Умови виконання» зазначеного договору визначено порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором, а саме: платежі з повернення кредиту, сплати відсотків за його користування терміни їх сплати, в порядку та на умовах, визначених цим договором (а.с. 19-23). Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідачем 11.08.2021 (а.с. 12). До Договору також надано Графік платежів від 11.08.2021, паспорт споживчого кредиту, анкеу-заяву на кредит, правила надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан» (23 на звороті, 24, 25, 26-30). Згідно з довідкою ідентифікацією [PERSON] на вказаний ним номер телефону 11.08.2021 надіслано одноразовий ідентифікатор U 56878 (а.с. 31). Відповідно до довідки на банківську картку вказану [PERSON] надіслано 5 000 грн. Призначення платежу: «згідно з договором 6974447» )а.с. 31 на звороті). Дата проведення фінансової операції відповідає даті укладення Договору. Строк кредитування відповідно до п. 1.3 Договору - 30 днів з 11.08.2021, стандартна процентна ставка - 5 відсотків від фактичного залишку за кожен день користування кредитом, проценти за користування кредитом - 15 грн за кожен день користування кредитом. 29.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено договір факторингу № 29-11-102, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до відповідача (а.с. 36-38). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 29-11-102 ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 20 015 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту складає 5 000 грн., заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом 15 015 грн (а.с. 32-33). 10.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» укладено договір №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, у відповідності до умов якого, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають у себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «Вердикт Капітал», а товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги грошових коштів від відповідача (а.с. 41-43). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року ТОВ «Коллект Центр» набув права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 41 765 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту складає 5 000 грн., заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом 36 675 грн (а.с. 34). Із відповіді АТ КБ «Приват Банк» встановлено, що на ім`я [PERSON] була відкрита банківська картка, на яку 11.08.2021 року надійшло 5 000 грн. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України. Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21). VІ. Висновки суду. Судом встановлено, що між ТОВ «Мілоан» та Відповідачем 11.08.21 в належній формі укладено кредитний договір, обов`язки за яким Відповідач не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість. В подальшому, право вимоги за цим договором перейшло до Позивача. Разом з тим, суд вважає, що позивачем не надано повного розрахунку заборгованості щодо сплати відсотків. Оскільки в реєстрі боржників до договору факторингу № 29-11-102 від 29.11.2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 20 015 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту складає 5 000 грн., заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом 15 015 грн (а.с. 32-33). А вже в реєстрі боржників до договору факторингу №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року ТОВ «Коллект Центр» набув права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 41 765 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту складає 5000 грн., заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом 36 765 грн (а.с. 34). Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України: "За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти". Відповідно до ст.1056-1 ЦК України: 1. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. 2. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору». Як зазначено у п.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 - право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. У цій постанові Верховний Суд сформулював правовий висновок: «проценти за користування кредитом - проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Проценти за неправомірне користування чужим грошовими коштами - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування». З огляду на наведене Велика Палата ВС зробила висновок про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. А тому суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути заборгованість у сумі 20 015 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту складає 5 000 грн, заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом 15 015 грн, що утворилася на момент укладення договору факторингу № 29-11-102 від 19.11.2021 року, оскільки жодним доказом не підтверджено, що ТОВ «Вердикт капітал» мало право нараховувати відсотки за договором № 4974447 від 11.08.2021 року, що ТОВ «Вердикт капітал» є фінансовою установою, тощо, а тому в задоволенні вимоги щодо стягнення відсотків в сумі 21 750 грн необхідно відмовити. VІ. Розподіл судових витрат. Позивачем також заявлено клопотання про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено здійснення розподілу судових витрат на підставі поданих сторонами доказів. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копію договору №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024, в якому Адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» надає юридичну допомогу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (а.с. 12-13). Згідно заявки на надання юридичної допомоги № 436 від 01.01.2025 року на надання юридичної допомоги, в тому числі усна консультація - 4 000 грн. 00 коп. (витрачено 2 години), складання позовної заяви 9 000 грн. (витрачено 3 години) (а.с. 15, 16). При визначенні розміру судових витрат на правничу допомогу суд враховує, що дана справа розглядалась не у загальному, а спрощеному позовному провадженні, справа є малозначною і не становить особливої складності, тоді як витрати на правничу допомогу заявлені представником позивача складають 13 000 грн., що не можна вважати співмірним ціні позову, складності справи та виконаних адвокатом робіт, враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, а тому суд вважає за необхідне стягнути 3 000 гривень у відшкодування витрат на правничу допомогу. Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до платіжної інструкції № 0499570257 від 24.02.2025 року, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. (а.с. 6). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково 47,92% (20615/41765*100%) то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню 1259,92 грн.

Outcome: partial