Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

Представник позивача ТОВ "ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», звернувся до суду з позовом, який сформований в системі "Електронний суд", про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором та понесених судових витрат, які складаються зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. \~ \~ \~ \~В обґрунтовування позовних вимог представниця позивача зазначає, що 04.01.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 6052740, відповідно до умов якого товариством надано відповідачу кредит у розмірі 20 000 грн., строком на 360 днів, шляхом переказу на його платіжну картку, зі сплатою відсотків передбачених договором. Даний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача в особистому кабінеті через веб-сайт або мобільний додаток та підписання договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, який було введено відповідачем, відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію». 26.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» укладено договір факторингу № 26.09/23-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило для ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання по договору не виконав, у зв`язку із чим станом на 26.09.2023 виникла заборгованість, яка становить 55 620 грн. та складається з 20\~000 грн. тіло кредиту та нарахованих відсотків 35 620 грн. Вказані обставини і слугували підставою для звернення до суду з вказаним позовом. 28.11.2024 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області відкрито провадження по справі та визначено порядок розгляду такої за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON] ухвалу про відкриття провадження та копію позову з додатками до нього отримав 03.12.2024. В подальшому справа неодноразово призначалася до розгляду, але поштові конверти з повідомленнями про відкладення розгляду справи, які направлялися відповідачу за адресою його місця реєстрації повернуті без вручення. 17.04.2025 ухвалою Диканського районного суду Полтавської області витребувано у Міністерстві оборони України інформацію про залученняя відповідача [PERSON] до заходів необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. 19.05.2025 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області витребувано у Генерального штабу Збройних Сил України інформацію про залученняя відповідача [PERSON] до заходів необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Згідно доручення органу, уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги від 08.07.2025 представником відповідача є адвокат Данильчук С.Г. 14.07.2025 ухвалою Диканського районного суду Полтавської області відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Данильчука С.Г. про зупинення провадження у справі. 28.07.2025 представником відповідача - адвокатом Данильчуком С.Г. подано до суду додаткові пояснення в яких останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у вказаних поясненнях. Крім того вказав, що позивачем не подано до суду копію кредитного договору № 6052740 від 27.10.2022, як наслідок позивачем не надано належних доказів на підтвердження укладення Договору № 6052740 про надання споживчого кредиту від 27.10.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , а отже позовні вимоги є недоведеними та з цих підстав не підлягають задоволенню. Просить стягнути на користь відповідача [PERSON] понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5\~000 грн. 01.08.2025 представником позивача подано до суду письмові пояснення у яких він підтримує позовні вимоги та прсить їх задовольнити. Також просить зменшити витрати відповідача на правничу допомогу. Дослідивши документи справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що 27.10.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір № 6052740 про надання споживчого кредиту, згідно якого відповідачу [PERSON] надано кредит в сумі 20\~000 грн., строком на 360 днів. Договір підписаний відповідачем [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А 278303 (а.с.114-118). У пункті 1.5.1 вказаного договору сторони погодили стандартну процентну ставку 1,99% в день, яка застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки. Додатком №1 до вказаного договору погоджено графік платежів та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, реквізити для оплати. Вказаний додаток також містить підпис оноразового індентифікатора [NUMBER] , 27.10.2022, накладений відповідачем [PERSON] (а.с. 118 зворот). Пунктом 3.1 договору погоджено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році. Відповідно до п. 2.1 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1 договору (п. 2.4 договору). ТОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання за укладеним договором, надало [PERSON] грошові кошти у розмірі 20 000 грн., що підтверджується копією довідки ТОВ «ФК «Контрактовий дім» №20230929-2 від 29092023 про перерахування споживачу кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] 27.10.2022 о 18:10 год. (а.с.18 зворот). Зарахування коштів на банківську картку відповідача [PERSON] 27.10.2022 в сумі 20\~000 грн. також пітверджується випискою по картковому рахунку № [NUMBER] , наданої АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.123 та а.с. 124 зворот). Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач [PERSON] 26.11.2022 здійснив платіж в рахунок погашення відсотків в сумі 11 343 грн, а 23.12.2022 останнім здійснено платіж в розмірі 200 грн., в подальшому, [PERSON] жодних платежів на погашення заборгованості та виконання своїх кредитних зобов`язань в частині повернення кредитних коштів не здійснював (а.с. 20-28). Крім того, з розрахунку заборгованості встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» здійснювало нарахування відсотків до 24.02.2023, після вказаної дати нарахування по кредитному договору відсутні. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором № 6052740 від 27.10.2022 у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі 55 620 грн., а саме 20 086 грн. 60 коп. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту) та 13\~357 грн. 70 коп. сума заборгованості по несплачених відсотках. 26.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» як клієнтом та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал фінанс» як фактором було укладено договір факторингу №26.09/23-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «Укрглобал фінанс» права грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором №6052740, укладеним з [PERSON] (а.с. 52-62). Відповідно до частин 1, 2 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Після закінчення строку дії кредитного договору, первісним кредитором ТОВ «Авентус», та після переходу права вимоги до позивача, нарахування по відсоткам та іншим платежах, не здійснювались. За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору ч. 1 ст. 634 ЦК України. \~ \~ \~ \~Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем [PERSON] не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання споживчого кредиту. Зазначений договір недійсним не визнано. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, судом не приймаються до уваги твердження представника відповідача [PERSON] про ненадання позивачем копії кредитного договору про надання споживчого кредиту № 6052740 від 27.10.2022, оскільки така копія знаходиться в матеріалах справи (а.с. 114-119) та надана до суду 19.03.2025 представником відповідача з клопотанням про долученя доказів, яке сформоване в системі «Електронний суд». Копія вказаного договору споживчого кредиту прикріплена (приєднана ) у встановленому порядку до матеріалів справи у системі «Електронний суд». При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи те, що відповідач [PERSON] належним чином не виконав свого обов`язку з повернення кредитних коштів та відсотків за кредитним договором від 27.10.2022 № 6052740, не надав суду доказів, які б спростовували заявлену позивачем суму заборгованості, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у загальній сумі 55 620 грн. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Представник позивача просить стягнути на користь ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» з відповідача [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. та сплачений судовий збір 2 422 грн. 40 коп. В той же час, вимога представника позивача про стягнення на користь ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн, не відповідає критерію розумності, є не співвмірною з ціною позову, виконаним об`ємом роботи та складністю спору, який не є складним та розглядається в порядку спрощеного провадження, адвокат участі в судових засіданнях не приймав, у зв`язку з чим суд вважає за доцільне зменшити вказані витрати до 3 000 грн., що відповідає критерію співмірності та справедливості таких витрат. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited проти України», заява № 19336/04). Вказане взаємоузгоджується з правовою позицією Верховного Суду висловлену у постанові від 22 грудня 2021 року по справі № 873/212/21. Стосовно клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Данильчука С.Г. від 28.07.2025, яке зазначено у додаткових поясненнях, стосовно стягнення з позивача на користь відповідадача витрат на понесену професійну правничу допомогу, суд зазначає. Як вбачається з ордеру на надання правничої допомоги [PERSON] адвокатом Данильчуком С.Г. надається правнича допомога на підставі Договору про надання допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги №2025/07/08-01 від 08.07.2025. Інших договорів про надання відповідачеві [PERSON] правничої допомоги адвокатом Данильчуком С.Г.. суду не надано. Размо з тим слід зазначити, що позовні вимоги позивача в даній справі підлягають повному задоволенню, а тому судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, що прямо передбачено положеннями ст. 141 ЦПК України. Враховуючи те, що позов задоволено в повному обсязі,

Outcome: approved