Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

02.04.2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про усунення від права на спадкування за законом, в якому просить усунути [PERSON] , від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] помер його брат, [PERSON] , про що 23 липня 2024 року було зроблено актовий запис № 537. Оскільки його брат [PERSON] був інвалідом 3 групи з дитинства по опорно-руховому апарату, то до дня смерті брата, він постійно доглядав його, приймав участь у матеріальних витратах, забезпечував необхідними продуктами харчування, необхідними ліками, оплачував усі медичні послуги та лікування. Після смерті його брата він звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, та дізнався, що після смерті його брата вже була відкрита спадкова справа спадкоємцем першої черги, а саме донькою померлого [PERSON] . Відповідачка будучи за документами донькою його померлого брата маючи постійний дохід ніколи ніякої допомоги брату не надавала, його станом здоров`я не цікавилась, не відвідувала. Фактично відповідачка за своє життя ніколи не цікавилася життям та здоров`ям брата, не надавала йому ніякої допомоги. Виходячи з вищевказаного, відповідачка нехтувала своїми обов`язками відносно батька, не надавала йому належної допомоги при житті, при його лікуванні, жодного разу не телефонувала та не прийшла на похорон свого рідного батька, знаючи про його смерть, а з`явилась лише після смерті її батька у нотаріальній конторі для прийняття спадщини, а тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом. 29.04.2025 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі, призначення підготовчого судового засідання. 04.07.2025 року внесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Пояснив, що після смерті брата позивача, відкрилася спадщина, відповідачка є донькою померлого та після смерті батька вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вона є спадкоємицею першої черги, позивач просить усунути доньку його померлого брата від права на спадкування за законом, оскільки його брат був інвалідом, потребував постійного догляду та лікування, в свою чергу відповідачка за життя батька не надавала йому ніякої допомоги, натомість позивач постійно доглядав за братом, лікував його та забезпечував всіх необхідним. Безпорадний стан та наявність хронічних хвороб рідного брата позивача підтверджується медичною документацією. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, загалом посилаючись на обставини викладені в позові. Пояснив, що його брат постійно до самої смерті проживав з ним, відповідачка є донькою його померлого брата, за життя вона не проживала з батьком, не допомагала йому ніяким чином. Його брат з 2012 року постійно хворів, у зв`язку з чим йому було встановлено 3-ю групу інвалідності, він постійно возив його по лікарнях. Його брат був пенсіонером, він постійно йому допомагав, а відповідачка свого батька навіть не відвідувала. Його брату складно було пересуватися, з дитинства в нього були проблеми з ногами, одна нога була коротша за іншу з народження. Його брат не працював останні 6 років, а він постійно брату допомагав. Він вів домашнє господарство (тримав свиней, телят). Також брат йому особисто казав, що вони з дочкою не спілкувалися. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість. Пояснив, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з його безпідставністю. Відповідачка є єдиною донькою померлого брата позивача. Відповідачка надавала своєму батьку допомогу, у неї є хвора дитина. Відповідачка не була присутня на похованні батька, оскільки родичі їй не повідомили. Вважає не має підтавав для усунення відповідачки від права на спадкування, з підстав викладених в позові, оскільки батько відповідачки не перебував в безпорадному стані, а наявні в нього хвороби не потребували постійного стороннього догляду. Відповідачка в судовому засіданні заперечила проти позову в повному обсязі та просила відмовити в його задоволенні. Пояснила, що вона спілкувалася з своїм батьками по мірі можливості, оскільки вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, дитина інвалід. Її батько зловживав алкоголем. По телефону вона також спілкувалась з батьком. Її батько кульгав, в нього одна нога була коротша за іншу, але її батько не перебував в безпорадному стані, він міг керувати автомобілем, і працював не офіційно. Родичі навмисно не повідомили їй про смерть батька, і вона дізналась про смерть батька лише наступного дня після поховання. Проживала вона окремо від батька. Вона має дитину-інваліда, їй вже зробили 8 операцій, вона постійно лікує дитину, в дитини вади з дитинства. Її батько винаймав будинок в с. Семенівка Обухівського району Київської області, вони іноді зустрічались, вона давала йому 500 гривень, він часто просив в неї гроші на алкоголь, але він соромився просити в неї гроші, бо знав, що в неї хвора дитина. В її батька не було ніякого господарства, його жінки не дозволяли спілкуватися з ним, він часто змінював місце проживання. Вона проживає окремо від батька після розлучення з матір`ю з 2013 року. На похованні вона не була присутня, але хотіла, вона була вже не поминках 16.07.2024 року в кругу сім`ї. З родичами в них ворожі стосунки. Вона не працює, тому не мала змоги багато допомагати батьку. Її батько ухилявся від сплати аліментів на її утримання. Свідок [PERSON] будучи двоюрідним братом померлого [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що раніше він проживав поруч, вони інколи спілкувались, зараз він проживає далеко, але інколи приїжджає, померлий [PERSON] деякий час проживав в с. Матяшівка Обухівського району Київської області, він був інвалідом з дитинства, у нього була серцева недостатність, також йому зробили операцію і видалили половину шлунку. Позивач [PERSON] будучи рідним братом померлого [PERSON] постійно допомагав останньому, померлий був пенсіонером і проживав з позивачем до своєї смерті, в нього також були проблеми з тиском. Померлий [PERSON] розповідав, що з дітьми він не спілкується, просив в них допомоги, оскільки працювати вже не міг. Пенсія в нього була невелика, він був інвалідом 3-ї групи, і з пенсії в нього вираховували аліменти. Померлому допомагав позивач і їхні батьки. Позивач обробляв город, тримав господарство. Стан здоров`я [PERSON] погіршився, коли він став проживати у матері. Померлий [PERSON] проживав у окремій кімнаті, допомагав по господарству, він не був лежачий, міг самостійно їсти. Його дівчат він не знав, і не спілкувався з ними. Померлий не перебував у безпорадному стані. Свідок [PERSON] будучи сестрою позивача та померлого [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює медичною сестрою, діти померлого з ним не спілкувались, не дзвонили йому і не цікавились його здоров`ям, на похованні їх не було. Померлий [PERSON] деякий час проживав окремо, за життя тяжко працював на комбайнах, тракторах. Померлому постійно допомагав позивач, а діти не допомагали. Його в сім`ї постійно ображали, били, він розлучився в 2005 році, аліменти сплачував з пенсії. 3-ю групу інвалідності йому встановили в 2012 року. Померлий до своєї смерті перебував в безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, йому завжди допомагав брат - позивач по справі, менша дочка [PERSON] його ображала. Померлий мав проблеми з ногами, йому тяжко було ходити, він майже не ходив, також він страждав на гіпертонію. В померлого двоє дітей. [PERSON] помер не вдома, а біля ставка, в нього стався інфаркт. З доньками в померлого ніяких стосунків не було, з його слів вони не хотіли з ним спілкуватись. Молодша донька померлого [PERSON] проживає за кордоном. Померлий на автомобілі міг їздити, деякий час, приблизно пів року ходив в ціпком. Брат допомагав померлому одягатись, приймати душ, ходити до вбиральні оскільки він страждав на артроз, а їв він самостійно. Померлий останні два роки потребував стороннього догляду, в його амбулаторній картці також зазначено, що він потребує стороннього догляду, а останні пів року до смерті, померлий взагалі не міг самостійно себе обслуговувати. Свідок [PERSON] будучи другом позивача в судовому засідання пояснив, що померлий [PERSON] з дитинства кульгав, після розлучення в нього погіршився стан здоров`я, він проживав у батьків, та перебував на утриманні брата - позивача по справі та їх батьків. Менше донька померлого постійно його ображала. Позивач постійно допомагав померлому [PERSON] , останні пів року померлий пересувався на милицях, поховання організовував позивач, відповідачки на похованні не було, він її навіть не знає. Померлий не міг сам пересуватися та потребував сторонньої допомоги. Останній раз він бачив померлого приблизно за тиждень до його смерті. Свідок [PERSON] будучи рідною сестрою померлого [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що останній народився з вадами ноги, за життя був роботящим, працював водієм, деякий час проживав окремо в с. Матяшівка Обухівського району Київської області. В 2001 році в померлого виявили виразку шлунку, потім через 14 років зробили операцію на шлунку, в 2007 році в померлого були вади серця, 2007 році також зробили операцію, потім він прийшов жити до батьків, а з братом - позивачем по справі він проживав до самої смерті і позивач за ним доглядав. Померлий працював до 2008 року у колгоспі, а потім пішов працювати в податкову інспекцію водієм. Позивач, коли його померлого брата клали на стаціонарне лікування завжди був з ним в лікарні. В 2014 році померлому [PERSON] встановлено 3-ю групу інвалідності. Пенсія в померлого була не велика. Останні пів року перед смертю померлий постійно лежав, самостійно не міг приймати душ, ходити. Доньки померлого не телефонували йому, не відповідали на його дзвінки, не цікавились його станом здоров`я, не допомагали, а позивач доглядав за братом мив його, переодягав, померлий по будинку пересувався з ціпком. Доглядом за померлим повністю займався позивач. Позивач працює приватним підприємцем. Їй відомо також зі слів померлого [PERSON] , що донька йому не допомагала. На поховання батька відповідачка не прийшла. Перед смертю [PERSON] міг самостійно їсти, але вже майже не пересувався. [PERSON] помер поблизу ставка, його туди привіз позивач. В померлого є дві доньки, одна з яких проживає за кордоном, у відповідачки є дитина інвалід. Свідок [PERSON] будучи дружиною позивача в судовому засіданні пояснила, що померлий [PERSON] проживав з позивачем, оскільки потребував сторонньої допомоги та пересувався за допомогою ціпка. Вона варила їсти, померлий їв самостійно, одягався самостійно, але тяжко, рухався потрохи. Позивач допомагав брату ліками. Померлий дуже мало рухався, більшу частину часу лежав. Померлий перебував в безпорадному стані останні пів року до смерті. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що померлий [PERSON] зловживав алкоголем, покинув дітей, приходив п`яний, просив дати йому горілку, останній раз приблизно за тиждень до смерті. Деякий час померлий проживав в с. Матяшівка Обухівського району Київської області, винаймав будинок, жив там з якоюсь жінкою. Щоб померлий пересував на милицях чи за допомогою ціпка вона не бучила, він мав доглянутий вигляд. Вона проживає в с. Матяшівка Обухівського району Київської області неподалік магазину, бачила що померлий пересувався самостійно, нормально. Свідок [PERSON] будучи деякий час сусідом, коли померлий [PERSON] проживав у своєї матері. Перед цим приблизно півтора року він бачив померлого постійно поблизу магазину, один раз він бачив померлого в м. Обухів - він привітався з ним, бачив як вони нормально спілкувались. Він був присутній на роковинах смерті померлого брата позивача. [PERSON] помер [INFO] . Суд, вислухавши позивача, відповідачку, представників сторін, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначає, що після смерті свого брата [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак йому було повідомлено, що також з аналогічною заявою про прийняття спадщини звернулась відповідачка [PERSON] , яка є дочкою, у зв`язку з чим він просить усунути від права на спадкування відповідачку. Судом встановлено, що [INFO] помер рідний брат позивача [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого 23 липня 2024 року Обухівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Заповіту не має. Померлий брат позивача був розлучений. Після смерті померлого [PERSON] відкрилася спадщина на майно за законом, що складається з: земельної ділянки, площею 3.9397 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3223182000:04:004:0006, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, Григорівська сільська рада, що належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно; транспортного засобу марки OPEL ASTRA, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . реєстраційний номер [NUMBER] , що належав померлому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Відповідач [PERSON] , [INFO] є рідною донькою померлого спадкодавця [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами. Після смерті [PERSON] позивач звернувся до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дергільової Олени Григорівни з заявою про прийняття спадщини, де дізнався, що після смерті померлого відкрита спадкова справа № 77/2024, спадкоємцем першої черги є донька померлого [PERSON] . Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.? Вирішуючи спір, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи с особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, яка може вимагати виконання такого обов`язку від інших осіб. Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність, чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права, або відмовляє позивачу у захисті встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог. Так статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, а відповідно до ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1299 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, але для цього необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Згідно статті 1216, 1217 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, тим самим після смерті спадкодавця, до складу спадщини вийшло право власності на нерухоме майно на території відповідача. Спадкоємцями, згідно статті 1222 ЦК України, за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, таким є, позивач по справі, що вказує на правомірність звернення до суду. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти; не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Згідно зі ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Позбавлення особи права спадкувати це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача. Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім того, при розгляді такої справи суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. При цьому, відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: 1) ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; 2) перебування спадкодавця в безпорадному стані, 3) потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування. Дана правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 23.12.2020 у справі №209/4512/14-ц. Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Верховний Суд звернув увагу на те, що доводити факт безпорадного стану тільки поясненнями позивача та свідків є недостатнім з огляду на те, що відповідач - спадкоємець першої черги, заперечує право позивача на спадщину (постанова від 17.10.2018 у справі № 200/21452/15-ц). Належних та допустимих доказів того, що батько відповідачки дійсно перебував у безпорадному стані і з цього приводу звертався за допомогою до неї у позовній заяві та доданих доказів не має. Виходячи з цього в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка вчиняла умисні дії чи бездіяльність, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю під час тяжкої хвороби, та, виходячи із відсутності умов, передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України підстави для усунення відповідача від права на спадкування за законом є неправомірним. При цьому слід звернути увагу на те, що батько відповідачки до смерті постійно спілкувався з нею і по можливості вона йому, без його прохання, надавала кошти, батько відповідачки до неї за допомогою ніколи не звертався, оскільки знав, що в неї є дитина інвалідністю, син 2018 року народження. Частинами 2, 4 ст. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Суспільні відносини, пов`язані зі здійсненням прав на спадкування врегульовані Книгою шостою Цивільного Кодексу України. Так, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 Кодексу). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст.1261-1264 Кодексу). Відповідно до ст. 1258 Кодексу, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За приписами ч. 2 ст. 1259 Кодексу, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У п.5.2 Листа від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищим спеціалізованим судом України роз`яснено, що черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч.1 ст.1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у пункті 6 постанови від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Верховний Суд зазначав, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів. Відповідно до Наказу Вищого спеціалізованого суду України від 03.06.2016 року у пункті третьому частини першої статті 41 Сімейного кодексу України (СК), але також без розкриття його змісту. Розглядаючи сімейні спори, зміст поняття "тяжка хвороба" суди визначають, виходячи з Переліку хронічних захворювань, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я УРСР від 08 лютого 1985 року N 52, відповідно до якого особи, які страждають такими захворюваннями, не можуть мешкати в комунальній квартирі чи в одній кімнаті з іншими членами своєї сім`ї. Оскільки зміст оціночної ознаки має встановлюватись в контексті предмета і мети відповідної статті. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини (постанова від 30.08.2019 у справі № 589/3209/16-ц, постанова від 22.10.2018 у справі № 644/7044/15-ц). Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Згідно з вимогами ч. 3 статті 1224 Цивільного кодексу України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Так судом, під час судового розгляду не встановлено безпорадного стану [PERSON] , з матеріалів справи вбачається, що померлий лікувався до 2013 року та більше не лікувався, фізично безпомічним його стан не був протягом всього життя та його хвороби не були тяжкими. Відсутнє також підтвердження даних про доходи позивача, які сприяли його утриманню померлого. Так, під час судового розгляду позивачем не доведено належними і допустимим доказами обставин викладених в позовній заяві, зазначене підтверджується матеріалами справи та показами свідків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ч.1, 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, згідно з ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 16 ЦК України встановлено, що способами захисту прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Враховуючи встановлені факти та обставини, суд приходить до висновку, що відповідачка будучи спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом, яка своєчасно прийняла спадщину після смерті спадкодавця шляхом звернення з відповідною заявою про прийняття спадщини, позивачем не доведено позовні вимоги належними і допустимими докази, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed