Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

26.06.2025 року до суду надійшла заява [PERSON] , в якій останній просить встановити факт місця народження [PERSON] [INFO] на території: Донецької області, Новоазовського району, с. Красноармійське. Заява мотивована тим, що заявник має намір подати заяву на отримання дозволу на іміграцію. Заявник є громадянином Республіка Молдова. Для того, щоб подати заяву на іміграцію іноземною особою, до міграційної служби, потрібно надати документ, який підьверджує місце народження діда [PERSON] . Однак документу, що прямо підтверджує місце народження [PERSON] не має. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва 04.07.2025 року у справі відкрито провадження. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] вимоги заяви підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник заінтересованої особи Гавриленко Н.О. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є внуком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.02.2007 року [PERSON] та свідоцтвом про народження [NUMBER] від 04.06.2016 року заявника. Згідно свідотцва про смерть [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в Республіці Молдова, м. Кишинів. Згідно даних паспорта [NUMBER] [PERSON] народився в с. Красноарміське, Новоазовського району, Донецької області. Відповідно до військового квитка [NUMBER] , [PERSON] [INFO] , народився в Красноарміське, Новоазовського району, Донецької області. Як вбачається з відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, книги державної реєстрації актів цивільного стану про народження за 1920-1931, 1934-1935 роки по Новоазовському району Донецької області знаходились на зберіганні в архіві відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у Донецькій області у місті Донецьку. На виконання постанови КМУ від 07.11.2014 року №595 «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Ліганської областей» та наказу Міністерства юстиції України від 25.11.2014 року №247/7 «Про переміщеннчя органів та установ юстиції Донецької області» відділ управління юстиції у Донецькій області було переміщено на підконтрольну владі України територію. У зв`язку із відсутністю можливості під час переміщення архів цього відділу не був вивезений та залишився на тимчасово окупованій території. Згідно відповіді Святошинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 14.06.2025 року №820/33.8-80 в ході проведеної перевірки за наявним довідково-пошуковим матеріалом, щодо наявності актового запису про народження [PERSON] інформації не виявлено. Відповідно до відповіді Державного архіву Донецького області від 20.06.2025 року №01-25/450 актові записи цивільного стану по Донецькій області, окрім 1932-1933 років, на зберігання до держархіву області не надходили. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження встановлюються факти, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов?язується з наступним вирішенням спору про право. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз?яснено, що у порядку ч. 2 ст. 315 ЦІПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 р. або станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 р. чи 13 листопада 1991 р.; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв?язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. У зазначених справах як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб. Так, питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України». Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв?язків тощо. Згідно з ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. Частиною першою статті 4 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання. Умови та порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства, регулюється Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 № 2491-1II (далі - Закон № 2491-III), в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). В розумінні положень статті 1 Закону № 2491-III, імміграцією є прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрантом - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом визначеного періоду: дозволом на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію. У пункті 3 частини 3 статті 4 Закону № 2491-III дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається зокрема, особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням (крім осіб, які раніше перебували в громадянстві України. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначає Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затверджено Указом Президента України від 27.03.2001 №215 (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 №588/2006) (далі - Порядок № 215). Відповідно до частини першої статті 8 Закону, особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Пунктом 28 Порядку №215 для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої народилися до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент їх народження до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону, подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункт 24 цього Порядку, а також: а) документ, що підтверджує факт народження діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту; б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які народилися на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту. У разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду (пункт 44 Порядку №215). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з пунктом 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Разом з цим, слід зазначити, що копія паспорту та військового квитка діда заявника - [PERSON] з перекладом не може вважатися належним, допустимим та достовірним доказом у розумінні положень статей 77, 78, 81 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, оскільки копії паспорта та військового квитка не є копією свідоцтва про народження, тому у розумінні Закону України «Про імміграцію» не може підтвердити факт народження [PERSON] на території України. У зв`язку з викладеним, заява про встановлення факту народження задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed