Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, у якому, з урахуванням змін та доповнень /Т-1 а.с.47,48/, просять зобов`язати відповідачів не чинити перешкоди у спілкуванні з внучкою [PERSON] , [INFO] ; визначити спосіб участі у спілкуванні з внучкою [PERSON] , а саме встановити графік побачень та спілкування з малолітньою [PERSON] , а саме: спілкування особисто з дитиною засобами телефонного, електронного та іншого способу зв`язку, шляхом аудіо, відеозв`язку за допомогою мобільних застосунків та програм «Viber», «WhatsApp», «Telegram», «Signal», «Messenger», «Zoom», «Skype»: «спілкування особисто з дитиною засобами телефонного, електронного та іншого способу зв`язку, шляхом аудіо-, відеозв`язку за допомогою мобільних застосунків та програм «Viber», «WhatsApp», «Теlegram», «Signal», «Messenger», «Zооm», «Skyре» та інших, а також телефонного зв`язку мобільних операторів, щосереди в проміжок часу з 16:00 до 21:00, у зручний для дитини час; зустрічей з дитиною один раз на тиждень у вихідний день з 12:00 години до 18:00 години в громадських місцях міста Львова та/або за місцем проживання діда або баби. У разі неможливості спілкування з дитиною у визначений час, перенести зустріч на наступні дні за домовленістю з батьками дитини; зобов`язати [PERSON] , [PERSON] не чинити перешкод щодо надання позивачами дитині [PERSON] матеріальних цінностей, а саме подарунків (одягу, взуття, іграшок тощо), грошових коштів, продуктів харчування. Свої вимоги мотивують тим, що вони останній раз бачили внучку Софію взимку 2021 року. Відповідачі протиправно перешкоджають їм спілкуватися з онукою, проте вони мають право брати участь у вихованні дитини, як її дідусь та бабуся. У зв`язку з наведеним, просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позов, в якому проти позову заперечила, покликаючись на те, що вона перешкод позивачам у спілкуванні з дитиною не створювала, її донька [PERSON] є маломобільна, оскільки хворіє на спінально-м`язову атрофію, а також, доньці рекомендовано мінімізувати стресовий влив. У 2019 році її чоловік - відповідач [PERSON] захворів на гліобластому (рак мозку 4 стадії), після чого відносини з позивачами батьками чоловіка стали погіршуватися. Вона разом з чоловіком та донькою ще до 2021 року проживали в квартирі її чоловіка, проте через агресивну поведінку позивачів вимушені були почати винаймати житло. Вона неодноразово у 2022 році приводила доньку [PERSON] на побачення до позивачів. Бабуся дитини [PERSON] спілкувалася систематично з [PERSON] по телефону. Вона заперечую проти графіка побачень дитини з позивачами, який б передбачав їх побачення у громадських місцях та за місцем проживання позивачів. Не заперечує проти спілкування дитини з бабусею та дідусем засобами зв`язку. Зазначає, що на даний час фізичний та психологічний стан дитини є незадовільний, і тому вказані побачення можуть викликати у неї стрес /Т-2 а.с.134-136/. Позивачі та їх представник у судовому засіданні позов підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеному, просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представники у судовому засіданні проти позову заперечили, дали пояснення аналогічні доводам, які наведені у вищевказаному відзиві, просять у задоволені позову відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання з`явився, проте, через його стан здоров`я він не зміг висловити своє ставлення до позову та надати пояснення суду. Представник третьої особи органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради у судовому засіданні пояснила, що підтримує висновок їх органу від 02 червня 2025 року № 260001-вих-80101 про розв`язання спору, в якому зазначено, що на даний час орган опіки та піклування вважає, що недоцільно встановлювати дні та години зустрічей [PERSON] , [PERSON] з їх малолітньою внучкою [PERSON] . Проте, будь-якого чіткого відношення до позову у судовому засіданні не висловила. Суд ухвалив розглядати справу без участі представника третьої особи органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, який у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, проте його неявка не перешкоджає розгляду справи. Рух справи у суді, процесуальні рішення суду у справі. 22 липня 2024 року до суду надійшов даний позов. 24 липня 2024 року ухвалою суду позов було залишено без руху /Т-1 а.с.46/. 02 серпня 2024 року до суду надійшла заява представника позивача адвоката Гавриченко Ж.В. про усунення недоліків /Т-1 а.ч.46,47/. 05 серпня 2024 року ухвалою суду у справі було відкрито загальне позовне провадження, призначене підготовче судове засідання /Т-1 а.ч.52/. 14 жовтня 2024 року ухвалою суду зобов`язано третю особу орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради надати висновок щодо способу та порядку участі позивачів у спілкуванні з онукою /Т-1 а.с.83/. 09 січня 2025 року до суду надійшов вищевказаний висновок третьої особи /Т-1 а.с.166/. 22 січня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду /Т-1 а.с.192/. 21 березня 2025 року ухвалою суду повторно зобов`язано третю особу орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради надати висновок щодо способу та порядку участі позивачів у спілкуванні з онукою /Т-1 а.с.227/. 04 червня 2025 року до суду надійшов вищевказаний висновок третьої особи /Т-2 а.с.7/. Заслухавши сторони, їх представників, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Фактичні обставини у справі, встановлені судом. Судом встановлено, що батьками дитини [PERSON] , [INFO] , є відповідачі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] /Т-1 а.с.18/. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є батьками відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] /Т-1 а.с.16/. Таким чином, малолітня [PERSON] є онукою позивачів. [PERSON] та його малолітня донька [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ЛКП «Магістральне» № 2868 від 21 грудня 2023 року /Т-1 а.с.19/. Проте, на початку 2021 року відповідачі та їх донька виїхали з вказаної квартири та на даний час проживають за адресою: [ADDRESS] (місце реєстрації [PERSON] ), вказана обставина визнається всіма учасниками справи, а відтак, не підлягає доказуванню в силу вимог частини 1 статті 82 ЦПК України. [PERSON] є інвалідом 1-ої групи, підгрупи А, загальне захворювання, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 03 травня 2023 року /Т-1 а.с.106/. З посвідченням серії [NUMBER] від 07 листопада 2018 року вбачається, що [PERSON] є дитиною з інвалідністю, а її законним представником є її мати [PERSON] /Т-1 а.с.136, зворот/. З витягу з історії хвороби № 2888/634 убачається, що дитині [PERSON] встановлено діагноз: спінальна м`язова атрофія, ІІ тип; залізодефіцитна анемія важкого ступеня; білково-енергетична недостатність легкого ступеня; згинальна контрактура в лівому кульшовому суглобі /а.с.137/. 26 січня 2024 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Львівського районного управління № 2 ГУНП у Львівській області зі заявою, в якій просили вжити заходів до усунення перешкод у спілкуванні з їх внучкою [PERSON] та сином [PERSON] , а також, притягнути до відповідальності їх невістку [PERSON] /Т-1 а.с.22,23/. Листом ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області від 21 лютого 2024 року № 4165/40/01/2024 позивачів було повідомлено, що під час перевірки не встановлено достатніх даних, які б підтверджували в діях [PERSON] ознак адміністративного чи кримінального правопорушення /Т-1 а.с.28, зворот/. Беручи до уваги, що між сторонами у справі не було досягнуто згоди про порядок виховання дитини та спілкування з нею, органом опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради було надано висновок від 03 січня 2025 року № 260001-вих-566 про визначення способів участі [PERSON] , [PERSON] у спілкуванні з їх малолітньою внучкою [PERSON] : другу та четверту суботу місяця з 14 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. Побачення діда та бабусі з внучкою повинні відбуватися в присутності матері [PERSON] /а.с.167,168/. Висновок органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради було надано висновок від 03 січня 2025 року № 260001-вих-566 сторонами не оскаржувався, але представником відповідачки суду були надані заперечення на вказаний висновок. Зі змісту вищевказаного висновку органом опіки та піклування вбачається, що відповідно до висновку психолога [PERSON] від 17 грудня 2024 року дитина [PERSON] демонструє високий рівень тривожності, особливо в розмовах пов`язаних з бабусею та дідусем. Зі слів дитини вона побоюється, що бабуся з дідусем можуть забрати її або змінити звичне середовище проживання. Страх дитини до баби та діда коріниться у попередньому негативному досвіді. Рекомендовано: необхідно вжити заходи для захисту забезпечення безпеки дитини уникати ситуації та змін, які можуть порушувати звичний уклад життя дитини та призвести до стресових станів; обмеження дитини у участі в конфлікті сім`ї. З огляду на те, що у висновку органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 03 січня 2025 року № 260001-вих-566 не було зазначено конкретне місце у якому має бути відбуватися зустрічі позивачів з їх онукою, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21 березня 2025 року було зобов`язано вказаний орган опіки та піклування повторно надати висновок до 05 травня 2025 року /Т-1 а.с.227/. На виконання вказаної ухвали суду від 21 березня 2025 року органом опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради було надано висновок від 02 червня 2025 року № 260001-вих-80101 про розв`язання спору, в якому зазначено, що на даний час вказаний орган опіки та піклування вважає, що недоцільно встановлювати дні та години зустрічей [PERSON] , [PERSON] з їх малолітньою внучкою [PERSON] /Т-2 а.с.8,9/. Зі змісту вказаного висновку органу опіки та піклування від 02 червня 2025 року № 260001-вих-80101 убачається, що при наданні такого в основу також було покладено висновок психолога [PERSON] від 17 грудня 2024 року, як і при наданні висновку органу опіки та піклування від 03 січня 2025 року № 260001-вих-566, будь-яких нових обставин у висновку від 02 червня 2025 року № 260001-вих-80101 не зазначено. Позиція суду; застосування норм права та мотиви, з яких виходив суд при ухвалені рішення. Главою 21 СК України визначено особисті немайнові права та обов`язки інших членів сім`ї та родичів. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Частиною 1 статті 263 СК України встановлено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia»\~\~\~\~\~\~ від 05 березня 2019 року, § 82). Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» (заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15 (провадження № 61-14491сво20). Повага до приватного і сімейного життя є важливими правами, захист яких гарантується Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини поняття «сімейне життя» у розумінні статті 8 Конвенції отримало достатньо широке тлумачення, не обмежується лише шлюбними відносинами, а може охоплювати й інші фактичні «сімейні зв`язки», зокрема, відносини між дитиною та близькими родичами (наприклад, бабою та дідом), оскільки останні можуть відігравати суттєву роль у сімейному житті. Під правом на повагу до сімейного життя баби та діда по відношенню до своїх онуків в першу чергу розуміється право на підтримання нормальних стосунків між бабою або дідом та онуками шляхом контактів з ним. Такі контакти зазвичай відбуваються за згодою особи, яка несе батьківську відповідальність, а це означає, що доступ баби, діда до онука, як правило, здійснюється на розсуд батьків дитини. У постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 607/1377/22 (провадження № 61-11704св22) зазначено, що сторонами не погоджено способи участі позивачів у вихованні онуків (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, а тому суди обґрунтовано встановили наявність підстав для визначення порядку участі позивачів у спілкуванні та\~у вихованні онуків шляхом надання їм можливості бачитися з дітьми у визначені дні. У постанові від 06 квітня 2023 року у справі № 466/3563/19 (провадження\~№ 61-5280св22) Верховний Суд зазначив, що неприязні відносини між позивачкою та відповідачами не є підставою для обмеження прав позивачки на спілкування з онукою. У постанові Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 462/5189/20 (провадження № 61-11621св21) зазначено, що суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що дід має право спілкуватись зі своїм онуком, брати участь у його вихованні, тому дійшов висновку про визначення способів участі діда у вихованні онука та у спілкуванні з ним шляхом встановлення систематичних побачень. Час, місце і періодичність побачень суд визначив з урахуванням віку та інтересів дитини. Щодо вимог [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та усунення перешкод в наданні дитині подарунків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України). Звертаючись до суду із вищевказаним позовом, позивачі зазначили, що відповідачка [PERSON] чинить перешкоди у його спілкуванні як дідуся та бабусі із онучкою, яка є дочкою відповідачки. При цьому, як неодноразово повідомляли позивачі в судовому засіданні, єдиною перешкодою у спілкуванні позивача з онукою є незабезпечення з боку відповідачки спілкування позивача з її донькою засобами телекомунікаційного зв`язку. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, позивачі особисто жодних спроб до спілкування як засобами зв`язку, так і шляхом побачень з дитиною не здійснювали. Звертаючись до суду із позовом, сторона позивача не надала та не довела належними та достатніми доказами порушення встановленого\~статтею 257 СК України\~права [PERSON] , [PERSON] спілкуватись і брати участь у вихованні своєї онуки [PERSON] та необхідність захисту такого порушеного права судом. Отже, з викладених позивачем у судовому засіданні обставин, а також з досліджених судом доказів, перешкод зі сторони відповідачки, які унеможливлюють спілкування дідуся та бабусі з онукою, суд не вбачає. Вказівка на неприязні відносини між відповідачкою та її свекром та свекрухою, сама по собі не є доказом того, що [PERSON] умисно створює перешкоди позивачам у питаннях, пов`язаних із вихованням та спілкуванням малолітньої дитини\~онуки [PERSON] . Посилання позивачів на те, що, оскільки відповідачка не погоджується на пропозиції вирішити питання щодо участі дідуся у вихованні дитини у позасудовому порядку, а отже це є свідченням створення перешкод у спілкуванні дідуся з онукою, не заслуговують на увагу, оскільки з пояснень [PERSON] , які вона надавала як на засіданні органу опіки та піклування так і на судовому засіданні, вбачається, що вона висловила свою згоду на вирішення спірного питання. Крім того, відповідачка неодноразово в судовому засіданні висловлювала свою позицію щодо права дідуся та бабусі на спілкування з онукою і готовність сприяти такому спілкуванню. Таким чином, вирішуючи спір, з урахуванням обставин, встановлених у справі, суд дійшов висновку про відсутність передумов вважати, що відповідачка [PERSON] чинить позивачам будь-які перешкоди у спілкуванні з онукою. Також, суд вважає неспроможними твердження позивачів, що їх син [PERSON] створює перешкоди своїм батькам у спілкуванні з їх онукою [PERSON] , оскільки стан його здоров`я з 2023 року виключає можливість створення таких перешкод, у чому суд переконався під час судового засідання на якому відповідач був присутній особисто. У постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 607/1377/22 зазначено, що обов`язковою умовою подання дідом/бабою позову про усунення перешкод у спілкуванні з онуком є наявність порушеного права. Недоведеність таких перешкод - підстава для відмови в задоволенні позовних вимог. Отже, враховуючи положення\~статті 82 ЦПК України, суд дійшов висновку, що твердження позивачів в частині існування перешкод у спілкуванні з дитиною не знайшли свого підтвердження як в судовому засіданні, так і матеріалами справи, а тому відповідні вимоги в означеній частині позову, задоволенню не підлягають. Щодо позовної вимоги [PERSON] , [PERSON] про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною, тобто про встановлення графіку спілкування онуки з дідусем та бабусею. \~У постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 607/1377/22 (провадження № 61-11704св22) зазначено, що при вирішенні спору суди попередніх інстанцій не врахували, що задоволення вимоги про зобов`язання відповідачки не чинити перешкоди позивачам у спілкуванні з онуками можливе лише у разі наявності перешкод позивачам з боку відповідача. З урахуванням обставин, встановлених судами та які визнавалися учасниками справи, відсутні підстави вважати, що відповідач чинить позивачам будь-які перешкоди у спілкуванні з їх онуками. Тому суди зробили неправильний висновок про задоволення цієї позовної вимоги. З урахуванням того, що сторонами не погоджено способи участі позивачів у вихованні онуків (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, суди обґрунтовано встановили наявність підстав для визначення порядку участі позивачів у спілкуванні та у вихованні онуків шляхом надання їм можливості бачитися з дітьми у визначені дні. Тобто, відмова у задоволенні позовної вимоги про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею (у випадку не встановлення таких перешкод) не є підставою для відмови судом у визначенні способів і порядку участі баби та діда у вихованні дитини. Інше призводило б до формальних перешкод у реалізації дідом прав, передбачених частиною другою статті\~159, частиною першою статті\~263 СК України, а також могло б призвести до порушення гарантій, передбачених\~статтею 8 Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод\~(такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 742/1716/23). Суд у черговий раз наголошує, що дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Органом опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради було надано висновок від 03 січня 2025 року № 260001-вих-566 про визначення способів участі [PERSON] , [PERSON] у спілкуванні з їх малолітньою внучкою [PERSON] : другу та четверту суботу місяця з 14 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. Побачення діда та бабусі з внучкою повинні відбуватися в присутності матері [PERSON] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 03 січня 2025 року № 260001-вих-566 було запропоновано погодити\~наступний графік спілкування онуки [PERSON] з дідом та бабусею: - спілкування другу та четверту суботу місяця з 14 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв., а побачення діда та бабусі з внучкою повинні відбуватися в присутності матері [PERSON] . Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц, від 13 червня 2018 року у справі №500/6325/17, від 04 липня 2018 року у справі № 496/4271/16-а (К/9901/29090/18)) висновок органу опіки та піклування не містить ознак рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії - він не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. При визначенні способу участі дідуся у вихованні онуки, у відповідності до вимог та норм\~СК України,\~суд враховує вік та стан здоров`я дитини, щотижневий розпорядок дня, індивідуальні потреби дитини даного віку, її особисту прихильність, стосунки усередині родини (конкретними родичами), а також законодавчо закріплені права батьків та інших родичів брати участь у вихованні дитини. При ухваленні рішення, суд враховує, що відносини між сторонами емоційно напружені, дитина тривалий час не спілкувалася з дідусем та бабусею, що свідчить про те, що вона їх добре не пам`ятає, тому суд виходить із того, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, через що має бути визначений спосіб участі позивачів у вихованні онуки, що не суперечить її інтересам та з урахуванням її бажання. Разом з тим, суд вважає, що спілкування дитини із своїми бабусею та дідусем не повинні перешкоджати повноцінному спілкуванню дитини всередині родини та бути обтяжливими для самої малолітньої дитини. Суд наголошує, що законодавством гарантовано право бабусі та дідуся на участь у вихованні онуків. З огляду на наведене, суд вважає, що висновок органу опіки та піклування від 02 червня 2025 року № 260001-вих-80101 про розв`язання спору, в якому зазначено про недоцільність встановлювання графіку спілкування онуки з дідусем та бабусею є некоректним та таким, який не відповідає вимогам чинного сімейного законодавства, а відтак, вказаний висновок є неналежним доказом та не береться судом до уваги.. Суд, реалізуючи повноваження щодо сприяння сторонам у їх примиренні, вважає за потрібне зазначити, що сторони, перш за все, в інтересах самої дитини повинні докладати спільних зусиль для досягнення порозуміння та налагодження відносин між собою, що матиме позитивний вплив на дитину та її виховання. Вимоги позивачів про їх участь у вихованні та спілкуванні з онукою суд вважає обґрунтованими, проте бажаний ними спосіб такої участі, а також запропонований органом опіки і піклування у висновку не в повній мірі відповідає інтересам дитини та призведе до порушення балансу рівності прав всіх членів сім`ї на участь у вихованні дитини. Надаючи оцінку запропонованому органом опіки і піклування графіку, суд дійшов висновку, що з урахуванням віку онуки, її інтересів, а також, недостатнього знайомства дитини з дідусем, доцільно визначити наступний спосіб участі дідуся у вихованні та спілкуванні з дитиною: за допомогою технічних засобів телекомунікаційного зв`язку (телефонного, поштового, інтернет-програмного, електронного та іншого зв`язку) за бажанням дитини кожного вівторка з 19 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., не менше ніж 10 хв., за виключенням часу зайнятості дитини у навчальному процесі; бачитись з дитиною кожну другу та четверту суботу з 14 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. у присутності матері дитини [PERSON] за місцем проживання дитини. При цьому, спілкування за допомогою технічних засобів телекомунікаційного зв`язку не буде надмірним тягарем для дитини, оскільки суд не може примусити дитину спілкуватись по телефону будь з ким, таке спілкування можливе виключно за бажанням дитини, і тому таке спілкування буде відбуватися лише за бажанням (згодою) дитини. Разом з тим, вказане спілкування за допомогою технічних засобів телекомунікаційного зв`язку забезпечить можливість бабусі [PERSON] систематично спілкуватися з онукою, оскільки позивачка працює за кордоном для забезпечення сім`ї та лише один раз на рік приїздить до м. Львова. Крім цього, суд погоджується з висновком органу опіки, що спілкування має відбуватись в присутності матері дитини з урахуванням тих взаємин, які склались між сторонами, та з урахуванням висновку психолога, щодо прихильності дитини до своїх батьків та тривалий період неспілкування дитини з позивачами. Разом з цим, суд, оцінюючи висновок психолога [PERSON] від 17 грудня 2024 року /Т-1 а.с.175-179/, як доказ, вважає такий висновок сам по собі не достатнім доказом, який би давав можливість суду прийти до висновку, що у вимозі про встановлення відповідного графіку побачень з дитиною слід відмовити, оскільки психолог не спілкувалась з дідусем та бабусею малолітньої [PERSON] , та не з`ясовувала їхнього ставлення до дитини. Інших належних та допустимих доказів, які б спростовували обставини, які вказують на необхідність встановлення судом вказаного графіку відповідачами суду не було надано. Суд також вважає за необхідне встановити місцем для спілкування саме місце проживання дитини, що відповідно говорить про те, що саме дідусь та бабуся у визначений час має прибути за місцем проживання дитини. Проте, у разі погодження з батьками іншого місця, з їх дозволу може провести зустріч в громадських місцях за участі матері дитини. Відмовляючи позивачам у задоволенні вимог в частині бажаного ним графіку спілкування та виховання дитини, суд вважає, що встановлення такого способу участі у спілкуванні з онукою, з огляду на її вік, характер відносин між сторонами, усталений режим дня та відпочинку дитини, є недоцільним, не буде відповідати інтересам малолітньої дитини та порушить збалансованість участі матері в її вихованні, спілкування дитини з рідними всередині родини. Підсумовуючи зазначене, суд вважає, що визначений судом спосіб участі дідуся та бабусі у вихованні онуки та спілкуванні з нею у повній мірі відповідає інтересам як позивачів, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі дідуся та бабусі у процесі виховання онуки. Окремо суд вважає за необхідне звернути уваги на те, що матері дитини та позивачам слід налагодити відносини між собою у питанні досягнення належного спільного виховання дитини та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного рівномірного спілкування. Враховуючи вищевикладене, а також взявши до уваги закріплене у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України право на спілкування дідуся та бабусі з онукою та участь у її вихованні, бажання позивачів брати участь у вихованні та спілкуванні з онукою, суд вважає, що наявні підстави для визначення порядку участі позивача у спілкуванні та вихованні онуки, однак, за визначеним судом графіком із дотриманням інтересів дитини та, враховуючи її бажання на спілкування технічними засобами. Також, суд зазначає, що дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у спілкуванні з дитиною та її вихованні у інший спосіб шляхом досягнення згоди між позивачем та відповідачем. На думку суду, саме вищевказані побачення, за умов належного виконання сторонами своїх обов`язків, сприяння сторонами у забезпеченні прав один одного та прав малолітньої дитини, нададуть можливість налагодити зв`язок дитини з дідусем та бабусею, а також, забезпечить належний захист прав та інтересів, як дитини, так і позивачів, що подальшому надасть можливість розглянути питання про збільшення частоти чи тривалості зустрічей діда та бабці з онучкою. Отже, суд приходить до переконання, що спілкування позивачів з онукою буде сприяти її повноцінному вихованню, розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю як батьків, так і дідуся та бабусі, забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості. Висновки суду у справі. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме: позов в частині вимоги про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною слід задовольнити, а дві інші вимоги про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та усунення перешкод в наданні дитині подарунків задоволенню не підлягають. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 9 частини 1\~статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема інваліди I та II груп. Оскільки, позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, його звільнено від сплати судового збору /а.с.12/. Також, звільнено від сплати судового збору відповідача [PERSON] , оскільки він є інвалідом І групи. Позов складається з трьох вимог немайнового характеру, а відтак позивачкою [PERSON] було сплачено судовий збір на загальну суму 3633 гривень 60 коп. /а.с.7,50/, тобто по 1211 гривень 20 коп. за кожну із вимог. З огляду на те, що позов був задоволений частково, зокрема, задоволена була лише одна позовна вимога з трьох, суд приходить до висновку, що на користь позивачки з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню 1211 гривень 20 коп..

Outcome: partial