Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

До Солом`янського районного суду м. Києва звернулася [PERSON] з позовом до Державного науково-контрольного інституту біотехнології і штамів мікроорганізмів (далі - ДНКІБШМ) про перенесення дати звільнення, оплати за лікарняний та останній день роботи, стягнення моральної шкоди, в якому просила суд: - зобов`язати відповідача змінити дату звільнення з 29.10.2023 (неділя) на 31.10.2023 (вівторок); - стягнути з відповідача оплату за 2 дні - 30.10.2023 за один день лікарняного та 31.10.2023 вимушений прогул останній день роботи за весь час затримки по день фактичного розрахунку; - стягнути з відповідача на користь позивача 30 000 (тридцять) гривень завданої моральної шкоди; - стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] з 19.10.2020 працювала у Державному науково-контрольному інституті біотехнології і штамів мікроорганізмів на посаді інспектора з кадрів на час відпустки по вагітності та пологам, щорічної відпустки та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку інспектора з кадрів [PERSON] . 15.10.2023 [PERSON] попередила інститут про переривання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 30.10.2023, про що було видано наказ №246/к/тр від 18.10.2023. З огляду на вказане останнім робочим днем [PERSON] повинно бути 27.10.2023, однак 26.10.2023 останній був виданий лист непрацездатності терміном до 30.10.2023, однак 27.10.2023 позивачу стало відомо про її звільнення з займаної посади 29.10.2023 (неділя), фактично у вихідний день та під час тимчасової непрацездатності, що суперечить законодавству України. Як зазначає позивач, такі дії завдали їй значних моральних страждань, принизили честь та гідність як працівника, який гідно виконував свою роботу, а також ділову репутацію. З огляду на вказане позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вказує, що відповідно до наказу № 107-к/тр від 15 жовтня 2020 року позивача було прийнято на роботу до відповідача на посаду інспектора з кадрів в планово-економічний відділ з 19 жовтня 2020 року на період перебування інспектора з кадрів планово-економічного відділу [PERSON] у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, до фактичного виходу [PERSON] на роботу, тобто між позивачем та відповідачем було укладено строковий трудовий договір відповідно до ст. 23 КЗпП України. 13 жовтня 2023 року [PERSON] своєю заявою попередила про переривання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 30 жовтня 2023 року, у зв`язку з чим 18 жовтня 2023 року відповідачем було прийнято відповідний наказ № 246/к/тр, яким відпустка [PERSON] переривалася. У зв`язку з перериванням [PERSON] відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та фактичним виходом її на роботу 30 жовтня 2023 року, відповідачем 27 жовтня 2023 року наказом № 252/к/тр було звільнено позивача 29 жовтня 2023 року відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (припинення трудового договору у зв`язку із закінченням його строку). Як зазначає відповідач, посилання позивача на ч. 3 ст. 40 КЗпП України є помилковим, оскільки вказана норма регулює виключно питання розірвання з ініціативи роботодавця трудового договору, укладеного на невизначений строк, а також строкового трудового договору до закінчення строку його чинності. Оскільки звільнення позивача відбувалось у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України), то норми ст. 40 КЗпП України до вказаних правовідносин не застосовуються. Окрім цього, відповідач вказує, що недоречним є посилання позивача на ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», оскільки вказана норма встановлює особливості розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця і не може бути застосована у випадку припинення трудового договору у зв`язку із закінченням його строку. Окремо відповідач звертає увагу на те, що у випадку, якщо б відповідач не виконав вимоги КЗпП України та не звільнив позивача 29 жовтня 2023 року, трудові відносини між позивачем та відповідачем, відповідно до ст. 39-1 КЗпП України, вважалися б продовженими не невизначений строк, і звільнення позивача 31 жовтня 2023 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України було б незаконним. Враховуючи наведене, відповідач вважає вимоги позивача про зміну дати її звільнення та стягнення оплати за два дні є незаконним. Стосовно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди відповідач зазначає, що вказана вимога є похідною від основної - зміни дати звільнення. Оскільки основна вимога є незаконною - похідна вимога так само не може бути задоволена. Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просить задовольнити позов у повному обсязі та зазначає про помилковість висновків відповідача. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.11.2023 відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Державного науково-контрольного інституту біотехнології і штамів мікроорганізмів про перенесення дати звільнення, оплати за лікарняний та останній день роботи, стягнення моральної шкоди. Вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи,

Outcome: dismissed