Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

02.07.2025\~до суду\~із Немирівського\~районного суду\~Вінницької області\~надійшла цивільна\~справа №\~930/1263/25 за позовом Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Свеа Фінанс»\~до [PERSON] \~ про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.02.2019 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було кредитний договір № Е75.21841.004932758. Згідно умов кредитного договору, банк надає позичальник кредит у розмірі 12000,00 грн, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами і платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно із графіком платежів. Кредит надається строком на 36 місяців, розмір процентної ставки становить 10,0% річних. На виконання умов кредитного договору АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконало у повному обсязі, натомість, [PERSON] виконував взяті на себе зобов`язання з істотними порушеннями умов договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 24.04.2018 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С-601-007261-18-980. 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс» (попередня назва «Росвент Інвест Україна») було укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого ТОВ «Свеа Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників АТ «Ідея Банк», у тому числі даним договором факторингу ТОВ «Свеа Фінанс» було відступлено право вимоги за заборгованостями [PERSON] перед АТ «Ідея Банк» за договором № Z75.21841.004932758 від 19.02.2019 та договором № С-601-007261-18-980 від 24.04.2018. Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитними договорами виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договорами, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Однак, у зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань, у останнього утворилась заборгованість за кредитним договором № Z75.21841.004932758 від 19.02.2019 в розмірі 26529,41 грн, з яких 9742,34 грн заборгованість за основним боргом, 3132,23 грн заборгованість за відсотками, 13654,84 грн заборгованість за іншими процентними платежами, а також за кредитним договором № С-601-007261-18-980 від 24.04.2018 у розмірі 12568,99 грн, з яких 4982,74 грн заборгованість за основним боргом, 7586,25 грн заборгованість за відсотками, що в загальному розмірі становить 39098,40 грн, яку позивач просить суд стягнути на свою користь, а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 07.07.2025 відкрито провадження у справі № 930/1263/25 та з врахуванням вимог ст.\~274\~ЦПК\~України вирішено розгляд справи провести в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами 19.08.2025. Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», будучи належним чином повідомленим про дату та місце розгляду справи № 930/1263/25, жодних заяв чи клопотань суду не подав, натомість, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача ТОВ «Свеа Фінанс» Варшавського К.А. про розгляд справи без участі представника позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся про дату та місце розгляду справи № 930/1263/25 шляхом скеровування кореспонденції суду по місцю реєстрації, однак відзив на позовну заяву до суду не направив, а також жодних інших заяв чи клопотань до суду не подав, натомість, конверт з кореспонденцією суду, надісланий на адресу місця реєстрації відповідача, повернуто до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128\~ЦПК України є\~належним повідомленням. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи № 930/1263/25, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Щодо кредитного договору № Z75.21841.004932758 від 19.02.2019. 19.02.2019 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі по тексту банк) та [PERSON] було укладено кредитний договір № Z75.21841.004932758. Згідно пунктів 1.1. 1.4. договору банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 12000,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом із процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами договору. Банк надає кредит у день підписання договору строком на 36 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника. За користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається, як змінна частина ставки, збільшена на 0,49%. Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,5%, що разом із маржею банку складає змінювану процентну ставку у розмірі 9,99%. Сторони погодили графік щомісячних платежів за кредитним договором, а саме дату видачі кредиту 19.03.2019, погашення суми кредиту 12000,00 грн, проценти за користування кредитом 1932,49 грн, загальну вартість кредиту 26417,29 грн. Також [PERSON] власноручно підписав паспорт споживчого кредиту, у якому зазначені основні умови кредитування з урахуванням побажань клієнта, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, а також інші важливі правові аспекти. У додатку до паспорту споживчого кредиту, а саме графіку щомісячних платежів за кредитним договором, сторони погодили дату платежу 19.03.2019, погашення суми кредиту 12000,00 грн, проценти за користування кредитом 1932,49 грн, загальну вартість кредиту 26417,29 грн. Окрім того, 19.02.2019 між ПАТ «Страхова Компанія «Уніка життя» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування життя № Z75.21841.004932758, у якому зазначено термін дії договору, валюта страхування, страхові ризики, страхова сума, страховий тариф, розмір страхового платежу, страхова виплата та інші аспекти. Як убачається зі змісту ордеру-розпорядження про видачу кредиту № 1 від 19.02.2019, АТ «Ідея Банк» на підставі договору № Z 75.21841.004932758 від 19.02.2019 було перераховано [PERSON] грошові кошти у розмірі 10344,83 грн. Згідно виписки рахунку IBAN [NUMBER] за період з 19.02.2019 по 25.07.2023 [PERSON] було 19.02.2019 видано кредит згідно кредитного договору № Z 75.21841.004932758 від 19.02.2019. Також з даної виписки убачається, що [PERSON] здійснював часткове погашення боргу. Відповідно до довідки розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № Z 75.21841.004932758 від 19.02.2019, станом на 25.07.2023 заборгованість [PERSON] становить 26529,41 грн, з яких: 9742,32 грн сума заборгованості за основним боргом, 3132,23 грн сума заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками, 13654,84 грн сума заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями. Щодо угоди № С-601-007261-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 24.04.2018. 24.04.2018 між ПАТ «Ідея Банк» (далі по тексту банк) та [PERSON] було укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Банк відкриває клієнту поточний рахунок № [NUMBER] у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках угоди та договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу та випускає клієнту електронну платіжну карту MasterCard. Банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку (п. 2 3 договору). Відповідно до п. 3.3 процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,00% річних. Також [PERSON] власноручно підписав паспорт споживчого кредиту, у якому зазначені основні умови кредитування з урахуванням побажань клієнта, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, а також інші важливі правові аспекти. Окрім того, 24.04.2018 між ПАТ «Страхова Компанія «Уніка життя» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування життя, у якому зазначено термін дії договору, валюта страхування, страхові ризики, страхова сума, страховий тариф, розмір страхового платежу, страхова виплата та інші аспекти. Відповідно до довідки розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № С-601-007261-18-980 від 24.04.2018, станом на 25.07.2023 заборгованість [PERSON] становить 12568,99 грн, з яких: 4982,74 грн сума заборгованості за основним боргом, 7586,25 грн сума заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками. 25.07.2023 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» і Товариством обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло право вимоги клієнта за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в реєстрі боржників. Зокрема, згідно витягу з реєстру боржників № 3 до договору факторингу від 25.07.2023 № 01.02-31/23, ТОВ «Росвен Інвест Україна» було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед АТ «Ідея Банк» за кредитним договором №Z75.21841.004932758 від 19.02.2019 в розмірі 26529,41 грн, з яких 9742,34 грн заборгованість за основним боргом, 3132,23 грн заборгованість за відсотками, 13654,84 грн заборгованість за іншими процентними платежами, а також за кредитним договором № С-601-007261-18-980 від 24.04.2018 у розмірі 12568,99 грн, з яких 4982,74 грн заборгованість за основним боргом, 7586,25 грн заборгованість за відсотками. В подальшому,\~рішенням\~єдиного\~учасника ТОВ\~«Росвен\~Інвест\~Україна» №\~1\~від\~25.03.2024\~року\~було\~змінено назву\~Товариства\~з\~обмеженою відповідальністю ТОВ «Росвен Інвест Україна» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс». Таким чином, відповідач не виконав умови взятих на себе зобов`язань, не погасив кредит та не сплатив проценти за користування кредитом, у зв`язку із чим заборгованість відповідача не погашена та становить 39098,40 грн. Визначаючись щодо встановлених обставин та заявлених позовних вимог, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). За змістом статей 626, 628\~ЦК\~України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627\~ЦК\~України встановлено, що відповідно до статті 6\~цього\~Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.\~629\~ЦК\~України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.\~638\~ЦК\~України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК\~України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Також статтею 1050\~ЦК\~України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною першою статті 526\~ЦК\~України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Відповідно до ст.\~527\~ЦК\~України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Також відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до ч. 2 ст. 518 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Стаття 1082 ЦК України зобов`язує боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. При цьому, аналіз змісту ст. 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому, невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором. Відповідно до ст. ст. 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допутимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Досліджуючи наявні у справі № 930/1263/25 докази, суд доходить висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №Z75.21841.004932758 від 19.02.2019 в розмірі 26529,41 грн, з яких 9742,34 грн заборгованість за основним боргом, 3132,23 грн заборгованість за відсотками, 13654,84 грн заборгованість за іншими процентними платежами, а також за кредитним договором № С-601-007261-18-980 від 24.04.2018 у розмірі 12568,99 грн, з яких 4982,74 грн заборгованість за основним боргом, 7586,25 грн заборгованість за відсотками. Враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного погашення кредитної заборгованості та процентів за кредитом в строки, передбачені умовами кредитного договору, та з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи № 930/1263/25, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості, а саме заборгованості за кредитним договором №Z75.21841.004932758 від 19.02.2019 в розмірі 12874,57 грн, тобто 9742,34 грн заборгованість за основним боргом, 3132,23 грн заборгованість за відсотками, а також за кредитним договором № С-601-007261-18-980 від 24.04.2018 у розмірі 12568,99 грн, з яких 4982,74 грн заборгованість за основним боргом, 7586,25 грн заборгованість за відсотками. Натомість, щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за іншими процентними платежами (нарахованими та несплаченими комісіями) в сумі 13654,84 грн суд зазначає наступне. За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами 2, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Так, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультра активну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Однак, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічні за змістом спірних правовідносин правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) та у постанові ОП КЦС ВС від 06.11.2023 у справі № 204/224/21. Суд, дослідивши вказані умови кредитного договору та паспорту споживчого кредиту, які не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку (обслуговування кредитної заборгованості), які за законом повинні надаватись безоплатно, при цьому умовами кредитного договору не передбачено та позивачем належними доказами не доведено нарахування комісії за укладеним кредитним договором, суд доходить висновку, що положення п. 1.10 кредитного договору № Z75.21841.004932758 від 19.02.2019, укладеного між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісії за обслуговування кредитної заборгованості, є нікчемними, тобто недійсними в силу закону. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, враховуючи фактичні обставини справи № 930/1263/25, суд доходить висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № Z75.21841.004932758 від 19.02.2019 в розмірі 12874,57 грн, тобто 9742,34 грн заборгованість за основним боргом, 3132,23 грн заборгованість за відсотками, а також за кредитним договором № С-601-007261-18-980 від 24.04.2018 у розмірі 12568,99 грн, з яких 4982,74 грн заборгованість за основним боргом, 7586,25 грн заборгованість за відсотками, що в загальному розмірі становить 25443,56 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Згідно з частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Отже, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України та частковим задоволенням позовних вимог, з [PERSON] на користь ТОВ «Свеа Фінанс» слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1576,39 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial