Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (надалі по тексту - ТОВ «Коллект Центр») звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором № 103460716 від 17.08.2021 у розмірі 53900,00 грн та понесені судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що 17.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 103460716. Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 10 кредитного договору реквізити сторін. 30.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено\~договір факторингу\~№ 30-11-65,\~відповідно до\~якого ТОВ«Мілоан» передає ТОВ «Вердикт Капітал» за плату, а ТОВ «Вердикт Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, в тому числі за договором № 103460716\~від 17.08.2021. В подальшому 10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект\~Центр» укладено договір № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект\~Центр» права вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, в тому числі за договором № 103460716\~від 17.08.2021. Згідно умов кредитного договору позичальник зобов`язувався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Однак, всупереч умовам договору, відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, тому, позивач просить у судовому порядку стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 103460716 від 17.08.2021 у розмірі 53900,00 грн. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 08.07.2025 відкрито провадження в справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 05.08.2025 до суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про часткове визнання позову, в якій він зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення суми заборгованості в розмірі 7000,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог просить відмовити. В обґрунтування заяви зазначив, що строк дії договору про споживчий кредит № 103460716 від 17.08.2021 становив з 17.08.2021 по 16.09.2021, отже сума заборгованості за нарахованими процентами за даним договором повинна становити 3150,00 грн, а не 46200,00 грн. як зазначено позивачем в позові. Разом з тим зазначив, що він з 20.11.2019 по теперішній час проходить військову службу в Національній гвардії України, що підтверджується довідкою № 1688 від 18.07.2025 виданою війсьвовою частиною [NUMBER] Національної гвардії України, що було відомо ТОВ «Мілоан» та позивачу, так як відповідачем при укладенні кредитного договору було зазначено місце роботи: військова частина, військова служба. Наголошує, що відповідно до вимог пункту 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. А отже, виходячи зі змісту ч. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", не має підстави для нарахування та стягнення відсотків за користування кредитними коштами за весь період вказаний в позовній заяві. Щодо стягнення з нього на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн. зазначив, що дані витрати є значною мірою завищені, та вважає, що вони повинні бути зменшені до 3000,00 грн (а. с. 24-30). 11.08.2025 до суду від представника позивача ТОВ «Коллект Центр» надійшла заява про уточнення відомостей, а саме адреси реєстрації відповідача [PERSON] (а. с. 31-46). Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~1\~статті 264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 17.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в електронній формі було укладено договір про споживчий кредит № 103460716, відповідно до якого відповідачу надано кредит в розмірі 7000,00 грн, строк кредитування 30 днів. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 16.09.2021. Процентна ставка: 1.50 відсотків за кожен день користування кредитом в межах строку кредитування, вказаного в п.1.3 Договору. Стандартна (базова) ставка: 5.00 відсотків за кожен день користування кредитом, яка застосовується у випадку продовження строку кредитування вказаного в п.1.3. Договору на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 Договору. Тип процентної ставки: фіксована. Платежі за супровідні послуги Кредитодавця, обов`язкові для укладання договору: комісія за надання кредиту: 700.00 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. На виконання умов договору ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши відповідачу кредитні кошти, проте [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконував, порушуючи умови кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість за договором загальною сумою 61950,00 грн., яка складається із: 7000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 54250,00 грн. - сума заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги, 700,00 грн. сума заборгованості за комісією, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до договору факторингу № 30-11-65 від 30.11.2021 року ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги за договором про споживчий кредит № 103460716 від 17.08.2021, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] (копія договору факторингу № 30-11-65 від 30.11.2021, копія акту приймання-передавання Реєстру боржників за договором факторингу №30-11-65 від 30.11.2021, Реєстр боржників за договором факторингу № 30-11-65 від 30.11.2021). 10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладений договір № 10-03/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги\~за кредитними\~договорами до\~позичальників,\~у тому\~числі за\~договоромпро споживчий кредит № 103460716 від 17.08.2021 укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] (копія договору № 10-03/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.03.2023, копія акту приймання-передавання Реєстру боржників за договором № 10-03/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.03.2023, Реєстр боржників за договором № 10-03/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.03.2023). Отже, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Відповідно до\~розрахунків заборгованості\~за договоромпро споживчий кредит № 103460716 від 17.08.2021 укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , заборгованість відповідача перед ТОВ «Коллект Центр» станом\~на 18.06.2025\~року становить 61950,00 грн, яка складається із: 7000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 54250,00 грн. - сума заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги, 700,00 грн. сума заборгованості за комісією. Проте позивачем заявлена сума заборгованості станом на 18.06.2025 становить 53900,00 грн., яка складається із: 7000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 46200,00 грн. - сума заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги, 700,00 грн. сума заборгованості за комісією. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідач порушив графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З моменту\~отримання права\~вимоги до\~відповідача за\~договоромпро споживчий кредит № 103460716 від 17.08.2021 ТОВ «Коллект Центр» не здійснювало нарахування штрафних санкцій на суму заборгованості відповідача. Щодо мотивації відповідача щодо звільнення його від нарахованих відсотків судом встановлено. Відповідно до довідки № 1688\~від 18.07.2025\~виданої війсьвовою\~частиною [NUMBER] \~Національної гвардії\~України встановлено, що [PERSON] дійсно перебуває на військовій службі з 20.11.2019 по теперішній час. Згідно з п. 19 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни,гарантії їх соціального захисту до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30.03.2021 №1357-IX, який набрав чинності 23.04.2021 пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції: «15. Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». Останніми змінами, пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено словами «крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля», а також доповнено словами "а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави". Відповідно до абз. 5 ст. 1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду у розумінні ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.08.2020 у справі №813/402/17 дійшла висновку, що навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. На підставі Указу Президента України від 17.03.2014№303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 18.03.2014 в Україні розпочався особливий період. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного станув Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який продовжувався і діє на час розгляду справи. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і є особливим періодом. Згідно із роз`ясненнями Національного банку України у листі від 02.09.2014 №18-112/48620 для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 №322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Відповідно до роз`яснень Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України (лист від 01.02.2019 №321/722) зазначено, що документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем з початку і до закінчення особливого періоду, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних є військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки. З огляду на те, що [PERSON] перебуває на військовій службі у Національній гвардії України, суд вважає, що він має право на визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей »пільги, гарантії та компенсації, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, на звільнення від обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом, штрафні санкції та пеню за невиконання зобов`язань за кредитним договором. При цьому п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду від 26.12.2018 у справі №522/12270/15, від 14.05.2021 у справі №502/1438/18, від 24.02.2022 у справі №591/4698/20, від 12.05.2022 у справі №336/512/18, від 18.01.2023 у справі №642/548/21. Застосування приписів п. 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу. Положення п. 15 ст. 14 Закону не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь-яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками. Таким чином, згідно матеріалів справи встановлено, що [PERSON] станом на час розгляду справи має статус військовослужбовця Нацональної гвардії України, а тому на нього поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто, до нього не може застосовуватися відповідальність у виді штрафних санкцій і пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом. Згідно з\~розрахунком заборгованості\~за договоромпро\~споживчий кредит\~№ 103460716\~від 17.08.2021\~вбачається,\~що [PERSON] \~має заборгованості у розмірі 53900,00 грн., яка складається із: 7000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 46200,00 грн. - сума заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги, 700,00 грн. сума заборгованості за комісією. Отже,\~суд за\~результатами розгляду\~справи приходить\~до висновку,\~що з\~ [PERSON] \~на користь\~ТОВ «Коллект\~Центр» підлягає\~стягненню заборгованість\~лише за\~тілом кредиту\~та комісією\~за договоромпро споживчий кредит № 103460716 від 17.08.2021 у розмірі 7700,00 грн. Позовні вимоги в частині стягнення відсотків у розмірі 46200,00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки на [PERSON] поширюється положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо не нарахування процентів за користування кредитом. З урахуванням наведеного, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором підлягають до часткового задоволення. Крім того, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеній частині вимог в розмірі 346,40 гривень. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн., суд зазначає таке. Так,\~на підтвердження\~витрат позивача\~на професійну\~правничу допомогу\~до матеріалів\~справи надано:копію договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01 липня 2024 року, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; заявку на надання юридичної допомоги № 964 від 01.05.2025; витяг з Акту № 10 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025; тарифи на послуги. Відповідно до ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 4 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Крім того, у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, обґрунтовуючи правові підстави стягнення витрат на професійну правову допомогу, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Також, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Водночас, суд бере до уваги, що у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial