Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (далі - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС»), в інтересах якого діє представник позивача - Поляков О.В., звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.03.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідачем укладено кредитний договір №00-9675925 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору, відповідачу надано кредит у розмірі 5000,00 грн. 21.10.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» уклали договір факторінгу, відповідно до умов якого ТОВ «МАКС КРЕДИТ» відступило належне йому право вимоги до боржників за договорами, в тому числі і за вищевказаним кредитним договором, укладеним з відповідачем в сумі 17136,00 грн. Вказана сума заборгованості не погашена ні на рахунок попереднього кредитора, ні на рахунок позивача. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 00-9675925 від 17.03.2024 в розмірі 14636,00 грн, з яких: 5250,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 9386,00грн - заборгованості по відсоткам, а також судові витрати в розмірі 9422,40 грн. Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 03.06.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомлення (викликом) сторін, з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив та призначене судове засідання. У судове засідання 07.08.2025 представник позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, по невідомим суду причинам, про час, дату та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, в порядку ч.10 ст. 187 ЦПК України. Заяв та ( або) клопотань про розгляд справи у його відсутності або відкладення розгляду справи до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим, суд вирішив провести заочний розгляд справи, про що постановив відповідну ухвалу. Суд, вважає за можливе розглянути справу у відсутності нез`явившихся осіб та постановити процесуальне рішення на підставі наданих позивачем письмових доказів у справі. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом установлено, що 17.03.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00-9675925. Указаний договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 94341. Сума кредиту - 5000,00 грн; комісія за надання кредиту - 250 грн.; строк користування кредитом: 360 днів, позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю 12.03.2025, тип процентної ставки - 2,5% в день (пункт 1.2, п. 1.3, п п. 1.71 кредитного договору від 17.03.2024). Факт перерахування відповідачу коштів в розмірі 5000,00 грн на виконання умов кредитного договору підтверджується інформаційною довідкою ТОВ « Платежі онлайн» № 1289/10 від 30.10.2024, відповідно до якого проведено платіж 17.03.2025 о 09:11:14 на маску картки клієнта [NUMBER] на суму 5000,00 грн. 21.10.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» та ТОВ «ФК «МАКС КРЕДИТ» укладено договір факторингу № 21102024-МК/Ейс, строк дії до 31.12.2026. Відповідно до реєстру боржників від 21.10.2024 до договору факторингу № 21102024-МК/Ейс від 21.10.2024 клієнт відступає фактору право вимоги заборгованостей до боржників-позичальників на умовах передбачених договором факторингу № 21102024-МК/Ейс від 21.10.202, зокрема [PERSON] на загальну суму заборгованості 17136 грн, з яких 5250,00 грн - заборгованість по основному боргу; 9386 грн - заборгованість по відсоткам, 2500 грн. - штрафні санкції. Таким чином, між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих у кредит. Частиною першою статті 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина другої статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Законом України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частини третьої статті 11 Законом України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частиною восьмою статті 11 Законом України «Про електронну комерцію» встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом установлено, що кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитодавця подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав останньому за допомогою засобів зв`язку на указаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання договору кредиту. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» цей правочин вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Усупереч умов укладеного кредитного договору, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів у повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором, відповідач [PERSON] належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість. За нормами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Отже у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Матеріалами справи встановлено, що у кредитному договорі № 00-9675925 від 17.03.2024 сторони обумовили, що розмір процентної ставки за користування кредитом становить 2,5 % за кожен день користування кредитом; строк кредитування становить 360 днів. На умовах договору факторингу № 21102024-МК/Ейс від 21.10.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» та ТОВ «ФК «МАКС КРЕДИТ» укладено договір факторингу, строк дії до 31.12.2026, відбулось відступлення права вимоги до боржників. Відповідно до реєстру прав вимоги від 21.10.2024 на умовах договору клієнт відступає фактору наступні права вимоги до наступних боржників, зокрема [PERSON] на загальну суму заборгованості 17136,00 грн., з яких: 5250,00 грн - заборгованість по основному боргу; 9386,00 грн - заборгованість по відсоткам; 2500 грн. - заборгованість за штрафними санкціями. З виписки ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» з особового рахунку за кредитним договором № 00-9675925 від 17.03.2024 слідує, що 17.03.2024 боржнику, яким є [PERSON] , надано кредит згідно Кредитного договору № 00-9675925 від 17.03.2024. Заборгованість перед ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» за кредитним договором станом на 15.05.2025 складає 17136,00 грн., з яких: 5250,00 грн - заборгованість по основному боргу; 9386,00 грн - заборгованість по відсоткам; 2500 грн. - заборгованість за штрафними санкціями. Відповідно до інформації наданої АТ «Райффайзен Банк» № 81-15-9/7728-БТ від 20.06.2025 рахунок [NUMBER] ( картка № [NUMBER] ), належить [PERSON] РНОКПП [NUMBER] з 17.03.2024-22.03.2024. Карту № [NUMBER] емітовано на ім`я [PERSON] РНОКПП [NUMBER] . Номер телефону [NUMBER] зазначено в анкетних даних [PERSON] РНОКПП [NUMBER] та є фінансовим номером на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій за платіжною карткою 4149500117600067. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до статті 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частини перша та друга статті 203 ЦК України). За таких обставин, приймаючи до уваги невиконання зобов`язань відповідачем [PERSON] за кредитним договором № 00-9675925 від 17.03.2024, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення суми заборгованості у розмірі 14636 грн. з яких: 5250,00 грн - заборгованість по основному боргу; 9386,00 грн - заборгованість по відсоткам Щодо стягнення судових витрат. За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, з матеріалів справи убачається, що між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» та адвокатським бюро «Тараненко та Партнери» від 08.11.2024 укладено Договір №07/04/25-02 про надання правничої допомоги, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 43-44), додаткова угода № 34 до договору про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07.04.2025(а.с.45-46), також повноваження представника у даній справі підтверджуються довіреністю та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, копія яких міститься в матеріалах справи (а.с.48-49). На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано наступні документи: Договір №07/04/25-02 про надання правничої допомоги від 07.04.2025, Акт прийому-передачі наданих послуг за Договором про надання правничої допомоги №07/04/25-02 на суму 7000,00 грн. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який ґрунтується на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Отже, для визначення суми відшкодування суд послуговується критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін, що узгоджується із висновками викладеними у постанові ВП ВС від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц. З урахуванням наведеного, суд частково задовольняє суму витрат на професійну правничу допомогу, а саме в розмірі 4000 гривень. Також, на підставі частини 1 статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №13415 від 28.05.2025. Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial