Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансптемпо", третя особа: [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди. У позовній заяві просить суд визнати дії Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансптемпо" незаконними в частині взятих на себе зобов`язань щодо перевезення пасажира, порушенням договору перевезення та неналежним виконанням договірних зобов`язань; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансптемпо" на користь [PERSON] 54 698, 07 грн. завданих матеріальних збитків, суму моральної шкоди у розмірі 20 000, 00 грн., понесені витрати на правову допомогу у розмірі 12 000, 00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 1 212, 00 грн. Свою позовну заяву обгрунтувала тим, що час відправлення автобусу становив 15.00, а час прибуття наступний ранок о 07.00. Враховуючи той факт, що наступний квиток на літак був на 16.30, інтервал становив 9 годин. Але, автобус відправився в рейс з запізненням більше 3 годин і почав свій рейс о 18.45, 8 серпня 2024р., що призвело до втрати часу поїздки. Відповідач не повідомив про затримання рейсу (за наявних поважних причин та/або будь-яких інших обставин), внаслідок чого донька позивчаки не встигла на літак, втратила можливість подальшої запланованої і вже сплаченої поїздки. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. [PERSON] направила до суду заяву, відповідно до змісту якої просила розглядати справу за її відустності. Позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Товариство з обмеженою відповідальністю "Транстемпо" направило клопотання, відповідно до змісту якого просило розглядати справу без його участі. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. [PERSON] , донька [PERSON] , 29 липня 2024 року придбала квиток в ТОВ «Транстемпо» для поїздки з Києва до Варшави на 08.08.2024р., номер замовлення 8862997, з визначеним в квитку часом прибуття автобусу в міжнародний аеропорт імені Фридерика Шопена в місті Варшава о 07.00, 09 серпня 2024р. Автобус розпочав рух (відправився в міжнародний рейс) із запізненням на 3 години 45 хв та прибув в аеропорт із запізненням на 9 годин, через що моя донька не змогла вчасно прибути в аеропорт і пропустила авіарейс на який був заздалегіть придбаний квиток і втратила квиток на наступний внутрішній рейс та автобус. У зв?язку із запізненням [PERSON] повторно придбала авіаквитки, квиток на автобус, оплатила проживання в готелі, харчування та понесла інші витрати. 13 серпня 2024 року [PERSON] напраивла на адресу електронної пошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Транстемпо" претензію щодо понесених нею витрат та просила компенсувати понесені нею витрати на повторне придбання квитків з Варшави до Чикаго, Чикаго - Сент-Луїс, Сент-луїс - Коламбія відповідно до 8.3. Договору публічної оферти. 28 серпня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Транстемпо" на адресу електронної пошти [PERSON] направило відповідь за результатами розгляду її листа від 13 серпня 2024 року. Так, відповідно до змісту наданої відповіді [PERSON] як особа, яка придбала квиток та користувалась послугами з перевезення пасажирів та багажу не рахується. Питання є таким, яке неможливо розглянути у зв`язку із відсутністю належних доказів, які підтвердили б понесені витрати. Зазначається, що оскільки пасажиром рейсу Київ-Варшава була її 18-річна донька - [PERSON] , то всі офіційні заяви мають бути подані від неї. 8 вересня 2024 року [PERSON] напраивла на адресу електронної пошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Транстемпо" досудову претензію, до обгрунтування якої, зокрема, додала виписку від 15.05.2024р. по рахунку/картці [PERSON] , про списання коштів в сумі 1219,50 доларів США для придбання квитка в авіакомпанії на рейс Чикаго-Варшава, Варшава-Чикаго, наданого Акціонерним товариством "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" по витратам по картці/рахунку [NUMBER] і додатковим рахункам договору SAMDNWFC0028786000 від 29.08.2016 за період з 15.05.2024 по 15.05.2024; копія замовленого квитка на ім?я [PERSON] , рейс [PERSON] на 09.08.2024р. о 16.40;. виписка від 16.05.2024р. по рахунку/картці [PERSON] , про списання коштів з картки [NUMBER] і додатковим рахункам договору SAMDNWFC0028786000 від 29.08.2016 за період з 16.04.2024 по 16.05.2024 в сумі 254,96 долара США для придбання квитків на рейс СентЛуїс - Чикаго, Чикаго-СентЛуїс; копія замовленого квитка на рейс СентЛуїс - Чикаго, Чикаго-СентЛуїс; виписка від 09.08.2024р. по рахунку/картці [PERSON] , про списання коштів з картки [NUMBER] і додатковим рахункам договору SAMDNWFC00065742019 від 01.02.2021 року за період 09.08.2024 - 09.08.2024 на ПОВТОРНЕ придбання квитка в авіакомпанії LOT на рейс Варшава-Чикаго на 10.08.2024р. в сумі 890,00 доларів США; копія ПОВТОРНО замовленого квитка на ім?я [PERSON] на 10.08.2024р.; виписка від 10.08.2024р. по рахунку/картці [NUMBER] і додатковим рахункам договору SAMDNWFC00065742019 від 01.02.2021 року [PERSON] за період 10.08.2024 - 10.08.2024, про списання коштів: на ПОВТОРНЕ придбання квитка в авіакомпанії на рейс Чикаго-СентЛуїс на суму 93,40 долара США та ПОВТОРНЕ придбання квитка на рейс компанії FLIX рейс СентЛуїс-Коламбія в сумі 121,98 долар США; копія ПОВТОРНО замовленого квитка рейсом Чикаго-СентЛуїс на 11.08.2024р.; копія ПОВТОРНО замовленого квитка на рейс СентЛуїс-Коламбія на 11.08.2024р. Таким чином, суд доходить до висновку, що заявлена позовна вимога про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транстемпо" на користь [PERSON] 54 698, 07 грн. завданих матеріальних збитків підлягає задоволенню. Стосовно стягнення моральної шкоди. [PERSON] зазначає, що зазнала значних моральних страждань, пов?язаних із моральним напруженням, хвилюванням, стресом. 13.09.2024р. [PERSON] надіслала письмову заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Транстемпо" з проханням відшкодувати понесені матеріальні збитки. На таке звернення була отримана відмова, мотивована тим, що компанія перевізник звільняється від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов?язань так як в країні введений військовий стан, одночасно був зазначений перелік документів, на підставі яких компанія-перевізник має розглядати правові підстави для задоволення мого звернення. Повторно, [PERSON] була надіслана досудова претензія від 06.09.2024р. де були надані всі докази, та перелічені підстави для відшкодування матеріальних збитків. Станом на день подання позову відповідь на досудову претензію не надійшла. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. П. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. П. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідно до положень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно зі ст.ст. 3, 56 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи .долини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані у цій конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб захисту в національному органі, навіть якщо було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних способів захисту. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди були сформульовані Верховним Судом у Постанові від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). Моральна шкода полягає в стражданні або приниженні, які людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, вік та стан здоров`я (п.56). Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17, де, зокрема, зазначено наступне: «Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних хвилювань не свідчить про те, що особа не зазнала страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано». Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із вказаної норми ст. 81 ЦПК України, зокрема, вбачається, що обов`язок доведення полягає у необхідності виконання комплексу відповідних дій, які орієнтовані на те, щоб скласти певне позитивне враження у суду про юридичні обставини у справі. Обов`язок доведення зумовлюється настанням для особи несприятливих правових наслідків у разі невиконання або неналежного його виконання, зокрема, відмовою суду визнати наявність юридичного факту у разі невиконання стороною обов`язку по доведенню фактів, якими вона обґрунтовує свої вимоги, тобто, якщо позивач не доведе підстави позову, то суд відмовить у його задоволенні. Відповідно до вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. При розгляді справи принципи змагальності учасників процесу та рівності між собою є основоположними. Засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині 1 статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною 1 статті 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Слід зважати, що рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав. При цьому слід зважати, що рівність учасників процесу встановлюються не обмежено в конкретному судовому процесі, а стосовно всіх суб`єктів, які звернулися до суду за захистом своїх прав. Рівність має забезпечуватися навіть в окремих непов`язаних судових провадженнях. Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу дотриманню аналізованих принципів як невід`ємної складової права на справедливий суд, практичне застосування яких відбувається при дослідженні доказів та оскарженні невмотивованих рішень суду, коли влучні аргументи сторін судом просто проігноровані. Рішенням у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» від 23.05.1993 р. ЄСПЛ вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, а також, що вкрай важливо, відповісти на них (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії», заява №12952/87 від 23.05.1993 року). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №18390/91 від 09 грудня 1994 року). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суомінен проти Фінляндії», заява №37801/97 від 01 липня 2003 року).Враховуючи обставини встановлені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про наявність моральної шкоди, що її було спричинено позивачеві з боку відповідача. Вирішуючи питання про розмір даної шкоди в грошовому еквіваленті, суд виходить з втрат немайнового характеру, що їх зазнав позивач, зміни, які відбулись в його житті, що призвело до негативних наслідків. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлена позовна вимога підлягає не підлягає задоволенню, оскільки суду не надані докази перенесення значних моральних страждань, пов?язаних із моральним напруженням, хвилюванням, стресом. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Так, сплачений судовий збір у розмірі 1 212, 00 грн., що підтверджуться квитанцією ID: 3094-1671-2253-4683, підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транстемпо" на користь [PERSON] . Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц за змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Оскільки [PERSON] не надано доказів понесення нею витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000, 00 грн., така позовна вимога задоволенню не підлягає. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial