Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-14 00:00:00

ТОВ «ФК «Арагон» через свого представника адвоката Юхименка Ю.Ю. засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 77\~442 грн. 22 коп. На обґрунтування своїх вимог вказує про те, що 07.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» та Позичальником, яким є [PERSON] укладено договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 9382877. Відповідно до умов Кредитного договору Позивач надав Відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 3000 грн. строком на 15 днів зі сплатою відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту Позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит. Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі 3000 грн., шляхом перерахування грошових коштів на банківську карту № [NUMBER] Позичальника. Кредитний договір укладений у формі електронного документу та підписаний Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом. Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за Кредитним договором не погашена. Загальна сума заборгованості станом на момент звернення до суду за Кредитним договором становить 71 172,00 грн., яка складається з наступного: 3000,00 грн. розмір заборгованості за тілом кредиту; 68172,00 грн. сума нарахованих відсотків. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання становить: 5217,06 грн. - збитки завдані інфляцією за період із 01.03.2022 по 01.04.2025 року; 1053,16 грн. - три проценти річних від простроченої суми за період із 24.02.2022 по 01.04.2025 року. У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 77\~442 грн. 22 коп., яку позивач просив стягнути з відповідачки. Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 15 липня 2025 року було відкрито спрощене позовне провадження та призначено перше судове засідання з повідомленням сторін на 15 серпня 2025 року о 09 год. 30 хв. Представник позивача ТОВ «ФК «Арагон» у судове засідання не з`явився, надав письмове клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином за місцем її реєстрації, що підтверджується рекомендованим повідомленням. Про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала. У відповідності до ч.1\~ст.223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до положень ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 07 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» та [PERSON] укладено договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №9382877. Відповідно до умов Кредитного договору Позивач надав Відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 3000 грн. строком на 15 днів зі сплатою відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту Позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит (а.с. 6-7). Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі 3000 грн., шляхом перерахування грошових коштів на банківську карту № [NUMBER] , що належить Відповідачу, що підтверджується інформаційною довідкою-підтвердженням ТОВ «ПрофітГід» щодо здійснення переказу грошових коштів (а.с.9). Одноразовий персональний ідентифікатор № [NUMBER] направлено Відповідачу на номер мобільного телефону вказаний ним в Заявці на отримання грошових коштів та введено Позичальником у відповідне поле на сайті Позивача 07.11.2021 року (а.с. 10). Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за Кредитним договором не погашена. Загальна сума заборгованості станом на момент звернення до суду за Кредитним договором становить 71 172 грн., яка складається з наступного: 3000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту; 68 172 грн. сума нарахованих відсотків (а.с.11-19). Відповідальність за порушення грошового зобов`язання як зазначено позивачем в позовній заяві становить 5217,06 грн. - збитки завдані інфляцією за період із 01.03.2022 по 01.04.2025 року; 1053,16 грн. - три проценти річних від простроченої суми за період із 24.02.2022 по 01.04.2025 року. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. Частиною першоюстатті 627 ЦК Українивстановлено, що відповідно достатті 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 203ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положенням ч.1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцеві) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Положенням ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію`електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію`відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми)про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію`якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України"Про електронні документи та електронний документообіг";Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст.64 ЦПК України. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що між позивачем та відповідачем було укладено договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №9382877. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належно і у доступній формі ознайомився з усіма умовами договору, тарифами кредитора, повністю і однаково з кредитором їх розумів, вважав їх справедливими, адекватними, розумними і жодних заперечень не мав. Діючи покроково та надаючи свої персональні дані, генеруючи ідентифікаційний підпис, врешті решт отримав кредит. Не відмовився від отриманого кредиту протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання коштів. Вибір контрагента правочину та електронний договір із позивачем підписаний відповідачем добровільно, волевиявлення позичальника було вільним, не під впливом помилки, тиску чи тяжких обставин, відповідало її внутрішній волі та намірам безумовного і реального виконання взятих на себе зобов`язань. Обставин, які б суперечили волевиявленню позичальника при укладанні кредитного договору в електронній формі, а також про наявність у діях позивача умислу, спрямованого на введення відповідача в оману судом не встановлено. Але разом з тим у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за зазначеним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка, згідно розрахунків позивача з якими суд цілком погоджується, становить 71 172 грн., яка складається з наступного: 3000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту; 68 172 грн. сума нарахованих відсотків. Що стосується вимог позову про стягнення 3% річних та втрат від інфляції суд зазначає про наступне. Позивач просить стягнути з відповідача 5217,06 грн. - збитки завдані інфляцією за період із 01.03.2022 по 01.04.2025 року; 1053,16 грн. - три проценти річних від простроченої суми за період із 24.02.2022 по 01.04.2025 року, які нараховані позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України. 24 грудня 2023 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Зазначеним законом пункт 6 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» викладено в такій редакції: «У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону». Тобто, по тим договорам, які укладені до спливу 30 днів з дня набрання чинності Законом №3498-IX, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення і штрафні санкції за порушення виконання зобов`язання за вказаними договорами не нараховуються. Враховуючи, що Договір про споживчий кредит між сторонами у цій справі укладений 07 листопада 2021 року, тому відповідач звільняється від відповідальності перед позивачем, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, останнім нараховувалися і проценти за користування кредитом, і 3 % річних, і втрати від інфляції одночасно, що не відповідає нормам чинного законодавства,оскільки регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 (пункт 6.28)). З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних та втрат від інфляції задоволенню не підлягають. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача 71\~172 грн., яка складається з наступного: 3000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту; 68 172 грн. сума нарахованих відсотків, в іншій частині позову відмовити. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial