Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який в подальшому був розірваний рішенням Южного міського суду Одеської області від 25.06.2024 по справі №519/614/24. Южним міським судом Одеської області 04.07.2024 винесено рішення по справі № 519/668/24 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000,00 грн щомісячно, до її повноліття, тобто до [INFO] . Позивач вважає за доцільне змінити спосіб стягнення аліментів визначених рішенням суду від 04.07.2024 та стягувати з відповідача 1/4 частину усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Ухвалою Південного міського суду Одеської області від 21.05.2025 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного провадження з повідомлення (викликом) сторін. 15.07.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено підстав для необхідності зміни способу стягнення аліментів. Позивач в судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Сторона відповідача в судове засідання не з`явилась, представник відповідача надала заяву про проведення судового розгляду за їх відсутності, та просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). Відповідно до заочного рішення Южного міського суду Одеської області №519/668/24 від 04.07.2024 з відповідача на користь позивача починаючи з 13.05.2024, стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) грн на утримання [PERSON] до її повноліття, тобто до [INFO] . У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними \~чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права \~та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів \~. Право вимагати зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 \~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу \~їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду \~у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів \~у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13, \~яку неодноразово підтримано Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі N 343/945/19, провадження N 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі N 545/3115/19, провадження N 61-18145св20, \~від 23 травня 2022 року у справі N 752/26176/18, провадження \~N 61-16697св21, від 19 лютого 2025 року справа N 367/10126/19, провадження N 61-17218св24, та інших. Суд критично оцінює позицію сторони відповідача про те, що позивачем не доведено підстав для необхідності зміни способу стягнення аліментів, оскільки зміна способу стягнення аліментів, визначених рішенням суду є беззаперечним правом позивачки, як одержувача, що не потребує доведенню відповідних обставин, зокрема щодо зміни матеріального стану платника аліментів. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено підстави для задоволення позову, передбачені ст.192 СК України. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано доказів, що свідчать про неможливість сплачувати аліменти на утримання доньки за зміненим способом та розміром. З огляду на вищенаведене, беручи до уваги те, що позивач має право вибору способу стягнення аліментів, а зміна способу стягнення аліментів у даному випадку не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) у розмірі 1/4, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При цьому, в порядку п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи про стягнення аліментів. У відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved