Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивача [PERSON] адвокат Яременко І.О. подав до суду позовну заяву до територіальної громада села П`ятничани в особі Бібрської міської ради Львівського району Львівської області (відповідач), в якій просить: встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , Державного акту на право приватної власності на землю серії II-ЛВ № 015474 від 26.02.2001, зареєстрованого на ім`я « [PERSON] »; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 1,6398 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія II-ЛВ №015474 від 26.02.2001. В обґрунтування позовних вимог щодо предмета спору покликається на те, що [INFO] померла тітка позивача по материній лінії [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Соколівської сільської ради, площею 1,6398 га, що належали померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія II-ЛВ №015474 від 26.02.2001. На момент смерті [PERSON] найближчою її родичкою була рідна сестра [PERSON] , оскільки чоловік покійної [PERSON] помер швидше, а дітей вони не мали. [PERSON] у визначений законом термін звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї сестри [PERSON] , внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову №249 від 10.05.2011. Свідоцтв про право на спадщину [PERSON] не видавалося. [INFO] померла тітка позивача по материній лінії [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої, окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Соколівської сільської ради, загальною площею 0,7532 га, що належали покійній на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії II-ЛВ № 015447 від 26.02.2001. Також, у склад спадщини увійшли земельні ділянки загальною площею 1,6398 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії II-ЛВ № 015474 від 26.02.2001, що вона фактично успадкувала після смерті [PERSON] , але юридично не оформила. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт від 24.12.2010 в користь позивача. Позивач у визначений законом термін звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї тітки [PERSON] , внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №359/2012 року, а 06.07.2013 йому видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом відносно земельної ділянки площею 0,7532 га, що розташована на території Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії II-ЛВ № 015447 від 26.02.2001. У подальшому позивач 21.02.2025 звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] відносно земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, власником яких була [PERSON] , спадкоємцем якої була [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав, однак нотаріус своєю постановою відмовив у видачі свідоцтва через відсутність правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки. Окрім того, із довідки Відділу №5 Головного Управління Держгеокадастру від 19.02.2025 року, вбачається, що Державний акт на право приватної власності на землю серії II-ЛВ № 015474 від 26.02.2001 зареєстровано на « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть вона вказана як [PERSON] , тобто є певні розбіжності у написанні імені власника земельних ділянок. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання заявлених вимог в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоч повідомлений про дату, час і місце його проведення належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності не подав, правом на подання відзиву не скористався. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Представником позивача подано клопотання про витребування доказів (а.с.22, 42), заяву про розгляд підготовчого засідання за відсутності його та позивача, підтримання заявлених вимог та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.52), заяву про розгляд справи за відсутності його та позивача і підтримання заявлених вимог у повному обсязі (а.с.60). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 18.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.16-17). Ухвалами підготовчого засідання від 11.04.2025, 09.05.2025 витребувано докази (а.с.23-24, 43-44). Ухвалою підготовчого засідання від 06.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.54-55). Ухвалою судового засідання від 01.08.2025 постановлено проводити розгляд справи за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.69). З урахуванням ухвалення цього рішення за відсутності учасників справи, датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення. Позиція суду. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу позовних вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] померла [INFO] у с. П`ятничани Жидачівського району Львівської області, про що свідчить актовий запис про смерть №10 від 25.11.2010 (а.с.50). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.07.2013, зареєстрованого у реєстрі за №633, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] є [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: земельної ділянки площею 0,7532 га, кадастровий номер 4621588500:02:000:0609, що розташована на території Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, належної померлій згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії II-ЛВ № 015447 від 26.02.2001 (а.с.10). За змістом довідки відділу №5 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 19.02.2025 на підставі рішення VІ сесії ІІІ скликання Жидачівської районної ради народних депутатів від 16.06.2000 №194 на [PERSON] зареєстрований Державний акт на право приватної власності на землю серії II-ЛВ №015474 від 26.02.2001, реєстраційний номер 246. Площа земельної ділянки 1,6398 га (а.с.11). Постановою завідувача Жидачівською ДНК від 21.02.2025 відмовлено [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючих документів на земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Соколівської сільської ради, Львівського (Жидачівського) району, Львівської області, що належали сестрі [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої була сестра [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав (а.с.13). З матеріалів копії спадкової справи №249/2011 вбачається наявність заяви [PERSON] від 28.03.2011 про прийняття спадщини після смерті сестри [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.29-40). З матеріалів копії спадкової справи №359/2012 вбачається наявність двох заповітів: один заповіт від 24.12.2010, зареєстрований у реєстрі за №111, яким [PERSON] заповіла все належне їй майно [PERSON] . Другий заповіт від 17.03.2012, зареєстрований у реєстрі за №16, яким [PERSON] заповіла належний їй будинок [PERSON] . Крім цього, наявні свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.12.2020, зареєстроване у реєстрі за №2162, за змістом якого спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] є [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: житлового будинку, а також свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.07.2013, зареєстровані у реєстрі за №№632, 633, 634, 635, за змістом яких спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] є [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: грошового вкладу, земельної ділянки площею 0,7532 га та 0,2757 га, житлового будинку (а.с.61-68). Згідно з довідкою ВК Бібрської міської ради Львівського району Львівської області №156 від 20.05.2025 [PERSON] , яка померла [INFO] в с. П`ятничани Жидачівського району Львівської області та [PERSON] , на яку зареєстровано Державний акт на право приватної власності на землю серії II-ЛВ № 015474 від 26.02.2001, одна і та ж особа (а.с.53). Зміст правовідносин. Правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неоднаковим записом прізвища власника майна у правовстановлюючому документі та документі, який посвідчує її особу, що ставить під сумнів належність їй цього правовстановлюючого документа та створює перешкоди позивачу в юридичному оформленні спадщини у позасудовому порядку. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права власності на майно у порядку спадкування за заповітом та перешкоди у належному юридичному оформленні цього права у позасудовому порядку через невизнання його нотаріусом, який відмовив позивачу у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд. До правовідносин, які стосуються встановлення фактів, що мають юридичне значення, і які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Так, відповідно до приписів пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Крім цього, суд застосував норми статей 293 та 294 ЦПК України, які визначають зміст окремого провадження та встановлюють порядок розгляду справ даної категорії. Також, суд зважає на роз`яснення, викладені у пунктах 1, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами щодо спадкування, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, згідно з приписами частини 1 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За змістом частини 1 статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно з приписами частини 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Також, судом враховано положення статей 1216, 1218, 1220, 1225, 1233, 1296 ЦК України, які визначають поняття спадкування, склад спадщини, відкриття спадщини, спадкування права на земельну ділянку, поняття заповіту та право спадкоємця на одержання свідоцтва про право на спадщину. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності підстав для задоволення позову. Щодо наявності підстав для встановлення факту, що має юридичне значення. Судом встановлено, що [PERSON] , на ім`я якої зареєстровано Державний акт на право приватної власності на землю серії II-ЛВ № 015474 від 26.02.2001, та [PERSON] , яка померла [INFO] в с. П`ятничани Жидачівського району Львівської області, є однією і тією ж особою. Ці обставини повністю підтверджуються безпосередньо дослідженими судом у судовому засіданні письмовим доказом, а саме: довідкою ВК Бібрської міської ради Львівського району Львівської області №156 від 20.05.2025, яка узгоджується з іншими дослідженими судом письмовими доказами, не викликає сумнівів у своїй належності, допустимості та достовірності. За наведених обставин, на переконання суду, безпосередньо досліджені судом зазначені вище докази у своїй сукупності є достатніми для встановлення зазначеного позивачем юридичного факту. Суд зазначає, що встановлення цього факту породжує для\~позивача юридичні наслідки, оскільки усуне перешкоди у реалізації ним права на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Щодо наявності підстав для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що [PERSON] на час відкриття спадщини (день її смерті) належало право власності на земельну ділянку площею 1,6398 га, яка розташована на території Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, яку вона успадкувала після смерті [PERSON] , якій, у свою чергу, ця земельна ділянка належала на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії II-ЛВ № 015474 від 26.02.2001, реєстраційний номер 246. З огляду на час смерті [PERSON] спадкування відбулося за правилами, встановленими ЦК України. Позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем, визначеним у заповіті щодо зазначеної земельної ділянки. Він прийняв спадщину у встановлений законом спосіб, про що свідчать видані на його ім`я відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на інше майно. Фактичних даних про наявність інших спадкоємців, які б могли претендувати на спадщину (зокрема на обов`язкову частку у спадковому майні), матеріали справи не містять. Наведені обставини дозволяють суду виснувати, що [PERSON] має обґрунтоване право власності на земельну ділянку площею 1,6398 га, яке набув у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , однак позбавлений можливості юридично оформити це право у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивач має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим його представник і звернувся до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 392, 1216, 1218, 1223, 1225, 1233, 1235, 1236, 1268, 1296 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved