Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , 2019 року народження. В обґрунтування позову вказує, що сторони проживали однією сім`єю, [INFO] у сторін народилась дитина [PERSON] . Восени 2019 року сторони припинили спільне проживання. Згідно розпорядження Дарницької районної адміністрації в м. Києві №939 від 22.10.2016 визначено місце проживання дитини з батьком. У 2020 році позивач з донькою переїхали у с. Лозовата Гайсинського району Вінницької області. Мати дитини проживає окремо в іншій країні, покладені на неї законом батьківські обов`язки не виконує, не бере участі у вихованні та утриманні доньки, надала письмову відмову від батьківських прав, яка була нотаріально завірена. Всі питання щодо виховання дитини позивач вирішує самостійно, дитина знаходиться на повному його утриманні. Відповідач не піклується про доньку, не проявляє зацікавленості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя та надала письмову заяву про відмову від батьківських прав. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 березня 2025 року справу передано на розгляд до Куликівського районного суду Чернігівської області за підсудністю. Після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача на підставі ч. 8 ст. 187 ЦПК України, ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області від 09.04.2025 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області від 02.06.2025 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач та третя особа надали заяви про розгляд справи за їх відсутності Відповідач викликалася в судове засідання в порядку, передбаченому ч. 10 ст. 187 ЦПК України, в судові засідання, призначені на 12.05.2025, 02.06.2025, 25.06.2025 та 11.08.2025 не з`явилась, причини неявки суд не повідомила, у встановлений судом строк відзив на позов не надала, зустрічний позов не пред`явила. На підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши заяви по суті справи та надані сторонами докази, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Згідно розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації № 939 від 22.10.2019 визначено місце проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] (а.с.13). З довідки виданої Пологівським старостинським округом Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області вбачається, що [PERSON] проживає по [ADDRESS] разом з донькою [PERSON] . Мати дитини з родиною не проживає (а.с.20). Відповідно до довідки № 29 від 03.02.2025 [PERSON] [INFO] відвідує структурний дошкільний підрозділ «Дзвіночок» Пологівської філії І-ІІ ступенів ОЗ «Теплицька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №1». Батько, [PERSON] та бабуся [PERSON] , завжди цікавляться успіхами та життям дитини у дошкільному закладі. Дівчинка всім необхідним приладдям, одягом забезпечена. Батько бере активну участь у заходах закладу щодо організації навчально-виховного процесу. (а.с.15). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 03.02.2025 вихованням [PERSON] займається батько [PERSON] (а.с.16). Рішенням виконавчого комітету Теплицької селищної ради від 12 лютого 2025 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] . Із змісту висновку слідує, що [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, матеріально не утримує, не піклується про її здоров`я, моральний та духовний розвиток. (а.с. 11-12). З заяви посвідченої приватним нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області від 31.01.2025 вбачається, що [PERSON] не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з ч.1-4 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, а тому, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст. 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Згідно пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України), та є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідач тривалий час життям дитини не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти, що свідчить про ухилення нею від виконання своїх батьківських обов`язків і виходячи із положень статей 164 - 167 СК є підставою для позбавлення батьківських прав. Вирішуючи питання яке полягає в тому, наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини [PERSON] і чи немає підстав для попередження відповідача щодо зміни свого відношення до виховання дитини без позбавлення батьківських прав, суд зауважує наступне. З досліджених судом доказів вбачається, що протягом тривалого часу відповідач не виявила бажання вчинити будь-які дії пов`язані з відновленням свого зв`язку із дитиною. Добровільно надала згоду на позбавлення її батьківських прав. Відповідач жодним чином не демонструє свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дитиною і в такій ситуації, на думку суду, без бажання відповідача держава позбавлена можливості посприяти їй у виконанні нею своїх батьківських обов`язків і відновленні або зміцненні здатності сім`ї. Також, при позбавленні батьківських прав відповідача, відносини, які склались між нею і дитиною не зміняться в бік розлучення її з дитиною, яка разом не проживає з нею протягом тривалого часу. Так само, позбавлення батьківських прав змінить ситуацію в бік поліпшення піклування про малолітню дитину, що як наслідок буде сприяти захисту інших її прав. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між матір`ю та дитиною, не призведе до відібрання дитини у матері, оскільки вона з нею не проживає протягом тривалого часу, а також не призведе до ситуації за якої матір в силу об`єктивних причин не зможе бачитись зі своєю дитиною. Крім того, позбавлення батьківських прав не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169). З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, при цьому перешкоди у спілкуванні з дитиною відсутні, позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки така міра є виправданою з огляду на необхідність захистити інтереси дітей.

Outcome: approved