Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

У липні 2025 року через систему «Електронний суд» [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Костюк Олена Сергіївна. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] (далі - заявник) є онукою померлого [PERSON] та його спадкоємицею за заповітом, посвідченим 01 червня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Костюк Оленою Сергіївною, зареєстрованим в реєстрі за № 386. Факт родинного зв`язку між заявником та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження матері [PERSON] - [PERSON] , батьком якої є [PERSON] . Свідоцтво про народження [PERSON] підтверджує, що вона є донькою [PERSON] . Отже [PERSON] є онукою [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, у зв`язку з чим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис №19463 та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] заявник 17 лютого 2025 року звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фої Людмили Григорівни із заявою про прийняття спадщини. За результатами звернення було заведено спадкову справу № 4/2025. У межах оформлення спадщини заявником надано нотаріусу правовстановлюючий документ на квартиру [ADDRESS] , а саме договір купівлі- продажу укладений 22 липня 1996 року та посвідчений державним нотаріусом сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори Фоєю Людмилою Григорівною та зареєстровано в реєстрі за № 1с-290. 03 червня 2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Костюк Оленою Сергіївною в порядку заміщення приватного нотаріуса Фої Людмили Григорівни видано відмову у вчиненні нотаріальної дії № 65/02-14, згідно якої зазначено, що у зв`язку з неправильним написанням по-батькові спадкодавця у договорі купівлі-продажу від 22 липня 1996 року зареєстрованого в реєстрі за № 1с-290, покупцем за яким виступав [PERSON] (російською мовою). Як вбачається з тексту договору купівлі-продажу від 22 липня 1996 року зареєстрованого в реєстрі за № 1с-290 покупцем квартири за адресою [ADDRESS] є [PERSON] (російською мовою), проте при укладенні договору державним нотаріусом сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори Фоєю Людмилою Григорівною було допущено технічну помилку з написання невірного по-батькові покупця [PERSON] (російською мовою) замість вірного [PERSON] (російською мовою). Тому заявник з метою захисту своїх прав та законних інтересів вимушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту неправильності запису в договорі купівлі-продажу нерухомого майна. Посилаючись на вказані обставини, заявник просив встановити факт, що правовстановлюючий документ - договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 22 липня 1996 року та посвідчений державним нотаріусом сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори Фоєю Людмилою Григорівною та зареєстровано в реєстрі за № 1с-290, належить [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25 липня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні за правилами окремого провадження на 12 серпня 2025 року о 12 год. 00 хв. У судовому засіданні представник заявника - адвокат Рябко Сергій Олександрович підтримав заяву з наведених у ній підстав та просив її задовольнити у повному обсязі. Заінтересована особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Костюк Олена Сергіївна у судове засідання не з`явилася, про час і дату розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представника заявника, оцінивши надані заявником докази, суд приходить до таких висновків. Судом установлено, що [PERSON] є онукою померлого [PERSON] та його спадкоємицею за заповітом, посвідченим 01 червня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Костюк Оленою Сергіївною, зареєстрованим в реєстрі за № 386. Факт родинного зв`язку між заявником та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження матері [PERSON] - [PERSON] , батьком якої є [PERSON] , що зазначено у свідоцтві про народження серії [NUMBER] . Отже [PERSON] є онукою [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, у зв`язку з чим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис №19463 та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] заявник 17 лютого 2025 року звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фої Людмили Григорівни із заявою про прийняття спадщини. За результатами звернення було заведено спадкову справу № 4/2025. У межах оформлення спадщини заявником надано нотаріусу правовстановлюючий документ на квартиру [ADDRESS] , а саме договір купівлі- продажу, укладений 22 липня 1996 року та посвідчений державним нотаріусом сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори Фоєю Людмилою Григорівною та зареєстровано в реєстрі за № 1с-290. 03 червня 2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Костюк Оленою Сергіївною в порядку заміщення приватного нотаріуса Фої Л.Г. видано відмову у вчиненні нотаріальної дії № 65/02-14, згідно якої зазначено, що неправильно написано по-батькові спадкодавця у договорі купівлі-продажу від 22 липня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1с-290, покупцем за яким виступав [PERSON] (російською мовою). Так, із тексту договору купівлі-продажу від 22 липня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1с-290, покупцем квартири за адресою [ADDRESS] є [PERSON] (російською мовою), що як зазначає заявник, є технічною помилкою нотаріуса, у зв`язку із чим звернулася до суду з відповідною заявою. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або невчиненням нею процесуальних дій. Суд, відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з частиною другою 2 цієї статті у судовому порядку можуть встановлюватися також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з пунктом 6 частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до роз`яснення пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Також, відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У справі, яка є предметом розгляду, спірні правовідносини пов`язані з установленням правильності чи помилковості відомостей про написання по батькові власника майна у договорі купівлі-продажу, який є спадкодавцем заявника. За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються в тому числі і показаннями свідків. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Установлено, що [INFO] помер дід [PERSON] - [PERSON] . Як спадкоємиць за заповітом [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті діда, заведена спадкова справа. З повідомлення нотаріуса від 03 червня 2025 року заявнику стало відомо, що у правовстановлюючому документі на право власності - договорі купівлі-продажу від 22 липня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1с-290, покупцем квартири за адресою [ADDRESS] є [PERSON] (російською мовою), у зв`язку з чим нотаріусом їй було запропоновано звернутися до суду з позовом про встановлення факту належності померлому спадкодавцю [PERSON] правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Так, згідно з довідкою Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 062/14-6116 від 26 червня 2025 року за даними реєстрових книг КП КМР «КМ БТІ» реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 17-ою Київською держнотконторою від 22 липня 1996 року, р №1с-290. До реєстрових книг КП КМР «Київське міське БТІ» відомості щодо права власності були занесені з договору купівлі-продажу від 22 липня 1996 року, а відповідно були внесені з тією ж помилкою в написанні по-батькові. Як вбачається з тексту заповіту складений він саме [PERSON] народженим [INFO] та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , який заповів квартиру [ADDRESS] заявнику, в той же час у договорі купівлі-продажу, посвідченого 17-ою Київською держнотконторою від 22 липня 1996 року, р №1с-290 покупцем квартири [ADDRESS] зазначений [PERSON] (російською мовою), проживаючий за адресою: [ADDRESS] . Таким чином є підстави вважати, що особа, яка є покупцем за договором купівлі-продажу та особа зазначена у заповіті є одна й та ж особа - [PERSON] , оскільки у вище вказаних документах прізвище, ім`я та місце реєстрації збігаються, а розбіжність є виключно у по-батькові, що, вірогідно, є наслідком технічної або мовної помилки під час оформлення договору російською мовою. Як вбачається з довідки КП «ЖЕО-103» №426 від 24 березня 2010 року [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS] . У всіх інших документах, що належали [PERSON] за життя, зокрема, атестат про середню освіту, РНОКПП, посвідченні водія, пенсійне посвідчення, посвідчення про закінчення курсів, приватизаційний майновий сертифікат, довідка про включення до реєстру осіб, що мають право на пільги, страховий поліс, свідоцтво про народження дочки [PERSON] , особа ідентифікується як [PERSON] . Як вбачається з викладеного, згідно з законом встановлення юридичного факту, із заявою про встановлення якого звернулася заявник, породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності вказаного документа дає змогу в подальшому належним чином прийняти спадщину після смерті [PERSON] . Згідно з частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючих документів, який просить встановити заявник є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, а чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved