Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, який мотивувала тим, що з 21.07.2006 року сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №1554, який заочним рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 18.01.2012 по справі №2-2854/11/0206 було розірвано. Від спільного шлюбу у сторін народились двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] та дочка - [PERSON] , [INFO] , які проживають та зареєстровані разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивачка зазначає, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 13.11.2009 у цивільній справі №2-4505/2009, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 500 грн., на кожну дитину зі всіх видів його доходів, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 30.10.2009 року. Однак, аліменти в розмірі по 500 грн., є вкрай недостатнім на сьогодні для належного утримання, виховання та розвитку дітей. Це сума, за яку неможливо повноцінно забезпечити дитину всім необхідним. Дітям потрібен якісний одяг та взуття, відповідно до сезону, що потребує регулярних фінансових витрат. Крім того, для належного рівня освіти діти потребують регулярних фінансових витрат із репетиторами, адже шкільної програми не завжди достатньо для повного засвоєння навчального матеріалу та підготовки до вступу у вищі навчальні заклади. Крім того, позивач зазначає, що слід враховувати й щоденні витрати на кишенькові гроші, харчування, проїзд, оплату гуртків та секцій, що є необхідним для розвитку здібностей та соціалізації дітей. Таким чином, встановлений розмір аліментів у 500 грн. на кожну дитину, не відповідає реальним потребам дитини, а також не дозволяє забезпечити їй належний рівень життя, розвитку та освіти. Також позивачка зазначає, що питання зміни розміру аліментів, які стягуються із відповідача на її користь на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , нею не ставиться, оскільки йому [INFO] виповнюється 18 років, тобто він досягне повноліття. У зв`язку з цим позивачка вважає за доцільне переглянути суму аліментів з урахуванням сучасних умов та потреб дитини та змінити спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми 500 грн. на 1/4 частку від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст.\~274\~ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 28.05.2025 року відкрито проваджененя та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач та її представник до судового засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання не з`явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, судову повістку із ухвалою про відкриття провадження, копією позовної заяви з додатками отримав 03.07.2025 р., що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про отримання поштового відправлення. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ч.ч.1, 2 ст.281 ЦПК України). За наявності існуючих умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд приходить до висновку про проведення розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 21.07.2006 між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, за актовим записом №1554, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 21.07.2006 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. В послідуючому, шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 18.01.2012 у цивільній справі №2-2854/11 . Судом встановлено, що батьками [PERSON] є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується її свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . З довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію, виданої МКП «Управляюча компанія «Київська» №249 від 05.05.2025 вбачається, що місцем проживання спільної неповнолітньої дитини сторін [PERSON] зареєстроване разом із матір`ю позивачем по справі. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 18.01.2012 у цивільній справі №2-4505-2009, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 30.10.2009 року. Старша дитина [PERSON] , [INFO] , досяг повноліття, а тому стягнення аліментів на нього припинилось. Разом з тим, аліменти на утримання неповнолітньої дитини сторін [PERSON] , [INFO] , становлять 500 грн., щомісячно. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України станом на 2025 рік» установлено, що з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, а саме дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Таким чином, присуджені рішенням Замостянського районного суду м.Вінниці від 18.01.2012 у цивільній справі №2-4505-2009, аліменти у розмірі 500 грн. становить приблизно 1/6 прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а тому, розмір аліментів є вкрай недостатнім для належного утримання, виховання та розвитку спільної неповнолітньої дитини сторін. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору відносно [PERSON] вбачається, що за період з січня 2024 року по квітень 2024 року інформація про доходи останнього відсутня, натомість з травня 2024 року по квітень 2025 року останній отримував виплати як військовослужбовець від військової частини [NUMBER] та військової частини [NUMBER] , що свідчить про покращення матеріального становище відповідача. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. 2 ст.51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманню та матеріальному забезпеченню дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язаний утримувати свою неповнолітню дитину. Відповідно до ст.12 ЗаконуУкраїни «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно із ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога міститься і в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року. Тобто зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства, суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.

Outcome: approved