Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

У травні 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про звільнення майна з-під арешту; третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління юстиції, в якому просить зняти арешт з нерухомого майна квартири [ADDRESS] , накладений згідно постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №27349427, що винесена Октябрським ДВС Полтавського МУЮ від 29.09.2011 року. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що [INFO] помер [PERSON] батько позивача. За заявою позивачки було відкрито спадкову справу. При перевірці відомостей про стан спадкового майна було виявлено в Єдиному реєстрі боржників інформацію про виконавчі провадження стосовно боржника [PERSON] (спадкодавця) та арешт майна боржника, зокрема, квартири [ADDRESS] . Дана квартира належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.12.2008 року, виданого згідно з розпорядженням органу приватизації (відділ приватизації ДП ВО «Знамя») за №258. Згідно відомостей з Єдиного реєстру боржників підставою обтяження є постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП №27349427 від 29.09.2011 року Октябрського ДВС Полтавського МУЮ. Так, на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №27349427, відкрите на підставі виконавчого листа АЕ-429 від 19.10.2011 року, виданого Октябрським районним судом м.Полтави про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з наявною заборгованістю, станом на 01.10.2011 року в розмірі 4529,55 грн., державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно боржника. Так як спадкодавець був власником квартири [ADDRESS] , то дана квартира на теперішній час знаходиться під арештом, що виключає можливість оформити її спадщину. Іншим шляхом, а ніж в судовому порядку, даний спір вирішити неможливо, оскільки виконавче провадження було знищене ще у 2015 році по завершенню строків зберігання у відповідності до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 року та Переліку типових документів, що створюються під час діяльності органів держаної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №578/5 від 12.04.2012 року. Згідно п.п.4.18 п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, якщо на спадкове майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Враховуючи наявність арешту на спадкове майно, позивачка як спадкоємець не може оформити у спадщину спадкове майно, крім того, позивачка є донькою спадкодавця, на утримання якої божник (спадкодавець) сплачував аліменти. Про те, що позивачка є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] свідчить довідка приватного нотаріуса від 09.05.2025 року. Ухвалою суду від 13.05.2025 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач та її представник до суду не з`явилися, в наданій заяві просили про розгляд справи у відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідач до суду не з`явилася, в наданій заяві просить розглянути справу в її відсутність, позов визнає. Представник третьої особи повторно до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим, відповідно до ст.ст.211,223 ЦПК України, розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних у справі даних і доказів. Суд, розглянувши подані матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4\~ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст.ст.\~11,\~15 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов`язки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Статтею 16 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] - [PERSON] (а.с.14). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на його майно, зокрема на квартиру[ADDRESS] . Відповідно до матеріалів спадкової справи №18/2025 від 28.03.2025 року [PERSON] є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після померлого батька (а.с.15 довідка нотаріуса, а.с.6 - Витяг). Згідно із\~матеріалами позову,квартира [ADDRESS] належала спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.12.2008 року, виданого згідно з розпорядженням органу приватизації (відділ приватизації ДП ВО «Знамя») за №258. На примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №27349427, відкрите на підставі виконавчого листа АЕ-429 від 19.10.2011 року, виданого Октябрським районним судом м.Полтави про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] [INFO] . У зв`язку з наявною заборгованістю, станом на 01.10.2011 року в розмірі 4529,55 грн., державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно боржника. Виконавче провадження було знищене ще у 2015 році по завершенню строків зберігання у відповідності до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 року та Переліку типових документів, що створюються під час діяльності органів держаної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №578/5 від 12.04.2012 року (а.с.9- довідка). На сьогоднішній день єдиний спадкоємець [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно батька [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку із наявністю арешту на нерухоме майно, зокрема на: квартиру [ADDRESS] . Відповідно до\~ст.56 Закону України «Про виконавче провадження»\~ арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Підстави зняття арешту з майна, передбачені\~ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно з ч.4\~ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у\~частині шостій\~статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені\~пунктом 1-2\~та\~підпунктом 2\~пункту 10-4\~розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного\~частиною першою\~статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому\~статтею 11\~Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". Відповідно до ч. 5\~ст.\~59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, Закон передбачає конкретний перелік випадків, коли арешт знімається виконавцем, а в інших випадках, такий арешт знімається судом. З правового висновку, який викладено в постанові Касаційного цивільного суду Верхового суду від 28 серпня 2024 року по справі 947/36027/21 вбачається, що наявність протягом тривалого часу арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за умов відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України\~власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16). Згідно до ст.ст.\~1216,\~1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Постанова № 5) від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Отже, виходячи з наведеного, основним позасудовим способом оформлення права власності на майно в порядку спадкування за законом є отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса. Наявність арешту на майно спадкодавця перешкоджає спадкоємцю за законом, оформити спадщину на майно, яке остання успадкувала в порядку\~ст. 1268 ЦК України\~після смерті свого батька та стало підставою затримки у видачі свідоцтва про право на спадщину до його зняття. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на спадкове майно позивачки, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту її права шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За встановлених\~обставин справи\~та вимог\~закону суд\~вважає,\~щопозов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved