Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визначення місця проживання дітей та визначення способі участі батька у вихованні дітей. Просить визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] [INFO] ., та [PERSON] [INFO] , з матір`ю [PERSON] [INFO] . Визначити спосіб участі батька [PERSON] [INFO] у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , шляхом надання йому можливості бачитися з дітьми в присутності матері [PERSON] , [INFO] та за бажанням дітей за місцем проживання (перебування) батька або за місцем проживання (перебування) дітей, в громадських місцях культурно-розважального характеру (парк, кінотеатр, та інших громадських місцях), що призначені для їх повноцінного відпочинку та відповідають віку та стану здоров`я дітей, у такі дні: кожного понеділка та п`ятниці з 18.00 год. до 20.30 год.; кожні перші, треті вихідні місяця з 11.00 год. суботи до 20.00 год. неділі; спільний відпочинок та проведення часу з батьком [PERSON] відбувається за бажанням дітей , без присутності матері протягом половини літніх, зимових шкільних канікул за місцем проживання (перебування) батька. На обґрунтування свого позову вказала, що відповідно до рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області справа №686/5482/20 від 17.04.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. [PERSON] та [PERSON] мають спільних дітей - доньку [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Діти зареєстровані та фактично проживають з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . (довідки про місце реєстрації додаються). Після розірвання шлюбу сторони остаточно не визначили, з ким повинні проживати малолітні діти, хоча останні фактично проживають за місцем своєї реєстрації з позивачкою у квартирі [ADDRESS] . Внаслідок відсутності між сторонами погодження щодо місця проживання дітей відповідач систематично погрожує позивачці, що забере дітей проживати до себе. Вказує, що він має право вільно забирати дітей коли йому захочеться та повертати їх без попередження. Вчиняв фізичне та психологічне насильство над нею, що підтверджується зверненням до Національної поліції, копія заяви буде надана на судовому засіданні. Користуючись фактом своєї реєстрації за місцем реєстрації дітей, маючи ключ від відповідної квартири, Відповідач приходить без її згоди у квартиру, де проживають діти, в будь-який час коли йому хочеться. Діти повністю знаходять на забезпеченні матері, батько не допомагає у вихованні дітей, а тільки намагається своєю поведінкою налаштувати дітей проти матері, та створити дискомфорт в їх житті. Вона повністю займається дітьми, діти відвідують школу, садочок та гуртки, і мають гарну успішність, що підтверджується їх характеристиками. Також вона не позбавляє прав батька, щоб він бачився з дітьми, а в зв`язку з тим що добровільно встановити графік побачень дітей та місце проживання дітей не має можливості вона вимушена звернутися до суду для вирішення цього питання для збереження інтересів дітей та їхнього емоційного, та психологічного здоров`я. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 159 Сімейного Кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Нормами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з [PERSON] , хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, ЇКЩО таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 727/3856/18 висловлено позицію, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини вирішальним є визначення місця проживання з кимось із батьків, а не сама У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 727/3856/18 висловлено позицію, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини вирішальним є визначення місця проживання з кимось із батьків, а не сама адреса зазначеного місця, оскільки особа має право змінювати постійне місце проживання на свій розсуд. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 461/3144/17. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Направив до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що з наведеними позивачем у позовній заяві обставинами та правовими підставами позову відповідач не погоджується, вважає їх безпідставними та необґрунтованими з наступних підстав: від шлюбу позивач та відповідач дійсно мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . 17.04.2020 року за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області шлюб між ними було розірвано. На даний час позивач разом з дітьми проживає у належній на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачу квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач проживає окремо у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Доводи позивачки про те, що «діти повністю знаходяться на забезпеченні матері, а батько не допомагає у вихованні дітей, а тільки намагається своєю поведінкою налаштувати дітей проти матері та створити дискомфорт в їх житті», є надуманими та не відповідають дійсності. З самого народження дітей і до теперішнього часу відповідач бере активну участь у їх житті, постійно займається їх вихованням, піклується про дітей та проводить багато часу з доньками; забезпечував і забезпечує дітей усім необхідним для їх життя та розвитку (продукти харчування, одяг, , оплата послуг за навчання, іграшки тощо); щоразу при потребі проводить медичні огляди дітей та проводить лікування; здійснює додаткове забезпечення потреб дітей на гуртки розвитку; постійно відвозить дітей до школи та садочка, на гуртки, які відвідують доньки, та привозить додому. По-друге, доводи позивачки про те, що сторони остаточно не визначили з ким повинні проживати малолітні діти, є надуманими та не відповідають дійсності. Як було зазначено вище, позивач разом з дітьми продовжує проживати за місцем їхньої реєстрації: [ADDRESS] . Відповідач жодного разу не вчиняв дій, які б могли свідчити про його бажання та намір зміни місця проживання дітей, доньки за власним бажанням багато часу проводять з батьком в тому числі і за місцем його проживання. Тому фактично спір щодо місця проживання дітей ініційований позивачкою (матір`ю дітей), з якою діти і так фактично проживають і відповідач (батько дітей) не вимагав та не вимагає зміни їх місця проживання. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про слухання справи за його відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області справа №686/5482/20 від 17.04.2020 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] мають дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Діти зареєстровані та фактично проживають з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про місце реєстрації та визнається сторонами по справі. Відповідно до висновку органу опіки та піклування №1169/01-31 від 23.05.2025 року - орган опіки та піклування вважає недоцільним визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] та встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 159 Сімейного Кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частина перша статті 160 СК України). Відповідно до положень частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я в якому вона проживає. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено, що до суду особа має право звернутися, якщо її права порушені, невизнані або оспорюються. Відповідно до ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі сторони позивача не надано до суду доказів тому, що між позивачем та відповідачем існує спір з приводу місця проживання дітей та щодо визначення способів участі у вихованні дітей та встановлення графіку зустрічей з дітьми. За таких підстав позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. ч.1,2 ст. 141 ЦКП України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то судові витрати покладаються на позивача. Врахуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed