Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

У червні 2025 року позивач ТОВ "Факторингова компанія "Укрглобал-Фінанс" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № Z06.00107.004988108 від 04.03.2019, укладеним з АТ "Ідея Банк", у розмірі 144 447,01 грн. Позов обґрунтовано так: відповідачу надано кредит у розмірі 49 999,00 грн строком до 04.03.2024, із сплатою відсотків у розмірі 22% річних та платою за обслуговування кредитної заборгованості. Позичальник зобов`язався своєчасно повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі. У зв`язку з порушенням зобов`язань загальна заборгованість відповідача становить 144 447,01 грн, у тому числі: за кредитом 48 723,52 грн; за процентами 35 696,22 грн; за обслуговування кредитної заборгованості 60 027,27 грн. 25.07.2023 між АТ "Ідея банк" (клієнт) та ТОВ "Росвен Інвест Україна" (правонаступник ТОВ "Свеа Фінанс") укладено Договір факторингу № 01.02-31/23, за яким право вимоги за Кредитним договором перейшло до ТОВ "Росвен Інвест Україна". 26.07.2023 між ТОВ "Росвен Інвест Україна" (правонаступник ТОВ "Свеа Фінанс") та ТОВ "ФК "Укрглобал-фінанс" укладено Договір факторингу № 01.02-38/23, за яким право вимоги за Кредитним договором перейшло до ТОВ "ФК "Укрглобал-фінанс". Відповідач не виконав зобов`язання за Кредитним договором. Станом на 26.07.2023, відповідно до Реєстру боржників № 1 та Договору факторингу № 01.02-38/23, сума заборгованості становить 144 447,01 грн. Позивач просив стягнути з відповідача також судові витрати: судовий збір 2 422,40 грн; правова допомога 10 000,00 грн. 6 червня 2025 року в автоматизованій системі документообігу Монастириського районного суду Тернопільської області зареєстровано вказану позовну заяву Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду даної справи визначено суддю Галіяна І.М. Монастириський районний суд Тернопільської області ухвалою від 17 червня 2024, після усунення недоліків, відкрив провадження в цивільній справі, призначивши її розгляд в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; в подальшому, у зв`язку із нез`явленням відповідача в судове засідання, розгляд останньої відкладався. Представник позивача Руденко К. В. в клопотанні адресованому до суду, просив розглянути справу № 603/306/25 за відсутності представника ТОВ "ФК "Укрглобал-Фінанс", за наявними в матеріалах справи документами. Відповідач [PERSON] ,\~про дату,\~час і\~місце розгляду\~справи повідомлений\~належним чином\~відповідно до\~вимог ЦПК України, шляхом направлення рекомендованої кореспонденції на адресу місця реєстрації, встановлену судом, що підтверджено даними АТ "Укрпошта", а саме відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з вказівкою «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Про зазначене неодноразово вказував Верховний Суд (див. Постанова КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/17944/18 (61-185св23)). У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Зазначені обставини та приписи ЦПК України, вказують на наявність підстав для розгляду справи без участі сторін в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами, оскільки клопотань про інше від сторін не надходило. Відповідно до частини 2 статті 247\~ЦК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив таке 04.03.2019 між Публічне акціонерне товариство "Ідея Банк" (первісний кредитор) та [PERSON] (відповідач по справі) уклали кредитний договір № Z06.00107.004988108. Згідно з цим договором [PERSON] від Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" отримав кредит в розмірі 49999,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж строком до 04.03.2024, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22% річних та платою за обслуговування кредитної заборгованості, згідно з графіком щомісячних платежів. Публічне акціонерне товариство "Ідея Банк" свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 16-17). У суду відсутні підстави вважати, що відповідачем [PERSON] оспорюються обставини укладення кредитного договору № Z06.00107.004988108 від 04.06.2018 року між ним та ПАТ "Ідея банк", а також факт отримання та використання кредитних коштів, оскільки відповідач відзиву на позовну заяву суду не надав, із зустрічним позовом не звертався. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором № Z06.00107.004988108 від 04.03.2019, станом на 25.07.2023 заборгованість [PERSON] становить 144447,01 грн, що складається з: 48723,52 грн заборгованість за основним боргом; 35696,22 грн заборгованість за відсотками; 60027,27 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями (плата за обслуговування кредитної заборгованості) (а.с. 18). 25.07.2023 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», правонаступником якого є ТОВ «Свеа Фінанс», укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № Z06.00107.004988108 від 04.03.2019, боржником за яким є [PERSON] (порядковий номер 2493 у Реєстрі боржників № 1 до зазначеного договору факторингу), перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна». 26.07.2023 між ТОВ «Росвен Інвест Україна», правонаступником якого є ТОВ «Свеа Фінанс», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-38/23, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № Z75.00607.003996588 від 04.06.2018 (порядковий номер 1289 у Витягу з Реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 01.02-38/23 від 26.07.2023) перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс». З урахуванням викладеного, відповідно до договору факторингу № 01.02-38/23 від 26.07.2023, до ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № Z06.00107.004988108 від 04.03.2019 на загальну суму 144 447,01 грн, яка складається з: 48 723,52 грн заборгованість за основним боргом; 35 696,22 грн заборгованість за відсотками; 60 027,27 грн заборгованість за плату за обслуговування кредитної заборгованості. Вищевказані обставини, стали причиною звернення позивача, із відповідним позовом до суду. Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з такого. Відповідно до статей 11, 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що породжують зобов`язальні правовідносини, у яких боржник зобов`язаний виконати обов`язок на користь кредитора, а кредитор має право вимагати його виконання. Згідно зі статтями 526, 1049, 1054 ЦК України зобов`язання за кредитним договором мають виконуватися належним чином, позичальник зобов`язаний повернути отримані кошти та сплатити проценти у строки і на умовах, передбачених договором. Статті 512, 514 ЦК України передбачають можливість заміни кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги. Відповідно до статті 1077 ЦК України таке відступлення може здійснюватися, зокрема, на підставі договору факторингу, який передбачає передачу права вимоги за плату. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах (зокрема, від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18, від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20) неодноразово звертала увагу, що правова природа договору визначається за його змістом, а факторинг є різновидом відступлення права вимоги, відмінним від цесії тим, що здійснюється виключно за плату та з метою фінансування клієнта. Отже, як установлено, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача останній [PERSON] продовжує ухилятися від виконання зобов`язань, і заборгованість за кредитним договором не погашена, що порушує законні права ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс». Матеріали справи не містять доказів того, що станом на день ухвалення рішення відповідач хоча б частково повернув борг. Тому, між сторонами існує спір щодо належного виконання зобов`язань за кредитним договором, який регулюється нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного договору. З огляду на встановлене та враховуючи, що відповідач (позичальник) [PERSON] не виконав належним чином свої зобов`язання за кредитним договором № Z06.00107.004988108 від 04.03.2019, укладеним із ПАТ «Ідея Банк», позовні вимоги ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», як правонаступника кредитора, підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 48723,52 грн та за процентами у розмірі 35696,22 грн. Такі висновки відповідають усталеній практиці Верховного Суду та свідчать про те, що право вимоги, яке законно перейшло до правонаступника, підлягає виконанню на умовах первісного договору, а боржник зобов`язаний його виконувати на користь нового кредитора. Щодо нарахування плати за обслуговування кредитною заборгованістю за кредитним договором в сумі 60027,27 грн, суд приходить до такого висновку. Пунктом 1.11 кредитного договору, передбачена плата за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості, надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку, опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду, зокрема правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, а також положень Закону України «Про споживче кредитування», нарахування платежів, що не є оплатою за окрему, чітко визначену та реально надану послугу, визнається нікчемним. Це стосується випадків, коли така плата фактично є прихованою комісією за дії, що є обов`язком кредитодавця або вже включені до загальної вартості кредиту, яка сплачується споживачем у вигляді процентів. Банк не має права стягувати з позичальника оплату за дії, які він виконує на власну користь (ведення кредитної справи, облік заборгованості, розрахунки за кредитним договором тощо), або за дії, що виконуються на користь позичальника (наприклад, прийняття платежу), чи за дії, пов`язані з укладенням, зміною або припиненням правовідносин за кредитним договором. Іншими словами, банк не вправі стягувати з позичальника плату за управління кредитом, оскільки такі дії є невід`ємною частиною виконання банком його обов`язків за кредитним договором та відповідають економічним інтересам лише банку. Матеріали справи не містять доказів надання відповідачу окремих та чітко визначених послуг, що обґрунтовували б нарахування плати за «обслуговування кредитної заборгованості». Відтак, суд дійшов висновку, що така плата не відповідає вимогам законодавства та умовам кредитного договору і не підлягає стягненню з відповідача в сумі 60 027,27 грн. Тому, оцінивши надані позивачем докази, суд вважає доведеною заборгованість за кредитним договором та стягує з відповідача [PERSON] суму 84419,74 грн, у тому числі 48723,52 грн заборгованість за кредитом та 35696,22 грн заборгованість за процентами. Щодо суми 60027,27 грн, заявленої як плата за обслуговування кредитної заборгованості, суд установив, що правових підстав для її стягнення немає, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Таким чином, задоволенню підлягає лише частина позову про стягнення заборгованості за кредитом та нараховані проценти. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача 1?415,45?грн судового збору, що відповідає 58,44?% частки задоволеного позову. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, ці витрати підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», відшкодовуються лише витрати, що мають розумний розмір. Суд, аналізуючи надані позивачем докази понесених витрат на правничу допомогу (10?000,00?грн), враховує вимоги частини першої статті 129 ЦПК України щодо відшкодування лише реальних та обґрунтованих витрат, а також критерій розумності їхнього розміру з урахуванням складності справи та обсягу виконаних адвокатом дій (правова позиція Верховного Суду у постановах від 02.07.2020 у справі №?362/3912/18 та від 30.09.2020 у справі №?201/14495/16-ц). Встановлено, що заявлена сума перевищує необхідний обсяг витрат для належного представництва інтересів позивача, тому суд стягує з відповідача на користь позивача 3?000,00?грн.

Outcome: partial