Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

Шелест звернувся до суду із заявою, у якій просить суд встановити факт перебування на його утриманні неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Шелест в обґрунтування позову вказує, що він перебуває в шлюбі з [PERSON] , яка є матір`ю неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] . Біологічний батько дітей ухиляється від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей. Зазначає, що він утримує цих неповнолітніх дітей. Вказаний факт необхідний заявнику для отримання відстрочки від військової служби. Представник позивача адвокат Поліщук Д.О., представник відповідача та треті особи у судове засідання не прибули, сповіщалися належним чином. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та [PERSON] з 26.03.2022 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Заявник та [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON] [INFO] . Водночас, [PERSON] від попереднього шлюбу має двох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , батько дітей - [PERSON] . З [PERSON] стягуються аліменти на утримання [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Також, у підтвердження перебування дітей [PERSON] та [PERSON] на утриманні заявника, останнім додано до заяви акт про фактичне проживання, довідку Одеської гімназії №19, характеристику, постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER], виписку з рахунку приватного клієнта АТ «Південний». Згідно ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до приписів пункту 2 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Сам по собі факт проживання за однією адресою не може свідчити про перебування на утриманні. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові 18 квітня 2018 року у справі № 165/325/17, який відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України враховується при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Правовідносини «утримання дітей», є предметом регулювання Сімейного кодексу України. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч. 2 ст. 166 СК). У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 КК України. Визнання батьків або одного із них недієздатними не припиняє їх обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину. Водночас, смерть матері або батька чи оголошення їх померлими припиняє їх обов`язок по утриманню дитини. До спадкоємців померлих батьків обов`язок по утриманню дитини не переходить. Отже, аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків. Діюче законодавство не передбачає обов`язку інших осіб здійснювати утримання дитини у випадку, якщо батьки не позбавлені батьківських прав. Відповідно до ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Отже вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків, прямо передбачений законом, лише за сукупності таких обставин: - такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; - вітчим може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що позивач є вітчимом двох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , щодо яких просить встановити факт їх утримання. Вітчим - це чоловік (нерідний батько) рідної матері дитини, з яким мати й дитина постійно проживають однією сім`єю. Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки. Як було зазначено вище, сімейне законодавство передбачає права та обов`язки щодо утримання вітчимом падчерки, пасинка (ст.268 Сімейного кодексу України). Матеріали справи свідчать про те, що падчерка та пасинок позивача мають рідних батьків. Суд зазначає, що не сплата аліментів рідним батьком [PERSON] та [PERSON] на їх утримання, не свідчить про відсутність обов`язку такого утримання та не виключає стягнення з аліментів в майбутньому в процесі здійснення державним виконавцем виконавчих дій. Суд підкреслює, що у матеріалах справи відсутні також будь-які дані щодо відсутності у неповнолітніх дітей рідних діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ж неможливості належного утримання ними таких дітей. Також, надані позивачем акти про фактичне проживання, випискою з рахунку заявника та довідка одеської гімназії №19 не є доказами утримання заявником зазначених ним дітей, оскільки сімейне законодавство передбачає інші джерела доказування в даному випадку, зокрема участь та звернення батьків до органу опіки та піклування та отримання від останніх рішень, довідок, актів, тощо. Отже, суд оцінюючи надані позивачем докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, вважає недоведеним факт перебування неповнолітніх дітей на утриманні позивача. З огляду на викладене, позовна заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, є не обґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed