Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-14 00:00:00

І. Описова частина Короткий виклад позиції позивача та відповідача Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення 3\~% річних на суму простроченої заборгованості за кредитним договором № СФВ-08/06-10 від 02.06.2006 в розмірі 4 854,86 доларів США, а також судових витрат. Позов обґрунтовано тим, що 02.06.2006 між банком та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір, який у подальшому змінювався додатковими угодами від 25.06.2007 та 30.07.2008, відповідно до яких розмір кредиту збільшувався та кінцевий строк повернення встановлено до 01.06.2026. Для забезпечення виконання зобов`язань за договором були укладені договори поруки із [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.11.2010 у справі № 2-2972/10, з відповідачів солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором. Указане рішення залишається невиконаним, борг не погашено у повному обсязі. Позивач зазначає, що відповідно до ст. 625 ЦК України у разі прострочення виконання грошового зобов`язання боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат та 3\~% річних. Прострочення триває, тому право на стягнення 3\~% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання і до його виконання. Розрахунок 3\~% річних у сумі 4\~854,86\~доларів США здійснено за період з 12.03.2017 до 23.02.2022. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , діючи через свого представника адвоката Чорноіваненка Д.О., подали відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечують у повному обсязі. Щодо позовних вимог до [PERSON] відповідачі зазначають, що її порука за договором поруки від 04.06.2006 № СФВДП-08/06-10 припинилася 30.07.2008, що підтверджено рішенням Черкаського апеляційного суду від 22.02.2022 у справі № 2-2972/10. На їх думку, укладення додаткових угод до кредитного договору без узгодження з поручителем реального розміру кредиту призвело до зміни обсягу її відповідальності, що відповідно до закону є підставою для припинення поруки. Вказане судове рішення має преюдиційний характер та підлягає врахуванню у даній справі. Щодо стягнення 3 % річних із [PERSON] та [PERSON] відповідачі вважають, що позивачем пропущено строки позовної давності, оскільки відсутні об`єктивні непереборні обставини, які б завадили звернутися до суду в період з 12.03.2017 до 23.02.2022. На їх переконання, карантин та воєнний стан продовжували або зупиняли перебіг позовної давності лише в межах, передбачених Перехідними положеннями ЦК України, а позовні вимоги за період з 12.03.2017 по 24.02.2019 на суму 2 938,93 доларів США підлягають відхиленню у зв`язку із пропуском позовної давності. Окрім цього, відповідачі посилаються на прострочення кредитора, оскільки [PERSON] неодноразово пропонувала погасити заборгованість шляхом добровільної реалізації предмета іпотеки (квартири), що належить їй на праві власності, в рахунок погашення боргу. Позивач від таких пропозицій відмовився, хоча їх реалізація могла б зменшити базу нарахування 3 % річних. Також відповідачі заявили клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 14 550,00 грн, докази понесення яких обіцяють надати в ході судового розгляду. Позивач - ПАТ АБ «Укргазбанк», діючи через свого представника Стадника П.В., надав відповідь на відзив відповідачів, в якій наполягає на повному задоволенні позовних вимог. Позивач зазначає, що невиконання відповідачами грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, а тому право на стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць прострочення до моменту його усунення та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову. При цьому строки позовної давності щодо таких вимог продовжувалися на час дії карантину, встановленого постановою КМУ від 11.03.2020 № 211, та під час воєнного стану відповідно до Законів № 540-ІХ і № 2120-ІХ. Отже, на момент звернення до суду у червні 2025 року вимоги за період з 12.03.2017 до 23.02.2022 залишалися у межах продовжених строків позовної давності. На спростування доводів відзиву про те, що карантин не є поважною причиною пропуску строку, позивач наголошує: запровадження карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків позовної давності, і питання поважності причин пропуску строку у такому випадку не підлягає вирішенню. На підтвердження наводяться правові висновки Великої Палати Верховного Суду та Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду. Щодо заявлених відповідачами витрат на правничу допомогу в сумі 14 550 грн позивач вважає їх неспівмірними зі складністю провадження та обсягом наданих адвокатських послуг. На його думку, відповідно до практики Верховного Суду, суд має пересвідчитися у реальності та необхідності таких витрат, а також у їх розумності з урахуванням обставин справи та фінансового стану сторін. У зв`язку з наведеним позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі, стягнути солідарно з відповідачів 3 % річних у сумі 4 854,86 доларів США, а також понесені ним судові витрати, та відмовити у задоволенні заявлених відповідачами витрат на правничу допомогу. В судовому засіданні представник позивача Стадник П.В. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача Чорноіваненко Д.О. заперечував проти задоволення позовних вимог, просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення Позовна заява надійшла до Соснівського районного суду м. Черкаси 30.06.2025. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.07.2025 відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від представника відповідача Чорноіваненка Д.О. 25.07.2025 надійшов відзив на позовну заяву. Представником позивача 29.07.2025 подано до суду відповідь на відзив, яка надійшла до суду 30.07.2025. Суд 11.09.2025 перейшов до стадії ухвалення судового рішення. ІІ. Мотивувальна частина рішення Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, оцінка суду Судом встановлено, що 02.06.2006 між ВАТ акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ акціонерний банк «Укргазбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір № СФВ-08/06-10, згідно з яким позичальник отримав кредит в сумі 5\~000,00 доларів США, відповідно до додаткової угоди про внесення змін та доповнень до кредитного договору № СФВ-08/06-10 від 02.06.2006, укладеної 25.06.2007 суму кредиту було збільшено до 14\~000,00 доларів США, відповідно до додаткової угоди про внесення змін та доповнень до кредитного договору № СФВ-08/06-10 від 02.06.2006, укладеної 30.07.2008, суму кредиту збільшено до 34\~112,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, 02.06.2006 між АБ «Укргазбанк», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки №\~СФВДП-08/06-10, зі змінами від 25.06.2007 та 30.07.2008 в зв`язку зі збільшенням розміру основного зобов`язання, а також 30.07.2008 між АБ «Укргазбанк», [PERSON] та [PERSON] укладений договір поруки № СФВДП-08/06-10/02. Оскільки [PERSON] не виконано зобов`язання кредитного договору, а саме щодо оплати кредиту та процентів за користування кредитом у строки, визначені кредитним договором позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.11.2010 у справі №\~2-2972/10 стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь АБ\~«Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 35\~915,54 доларів США, 20\~320,54\~грн та 1700 грн судового збору, 120 грн витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 35\~915,54 дол. США та 22 140,54 грн. Окрім цього, стягнуто із [PERSON] на користь АБ «Укргазбанк» штраф у розмірі 2\~310 грн. За апеляційною скаргою представника [PERSON] адвоката Чорноіваненка Д.О. заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.11.2010 в частині вимог акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості 22.02.2022 Черкаським апеляційним судом скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову до [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 35\~915,54 доларів США, 20 320,54 грн відмовлено. В іншій частині вказане судове рішення залишено без змін. На підставі вказаного рішення 01.02.2022 приватним виконавцем Недоступом Д.М. відкрито виконавчі провадження під №№ 684411706, 68437338 про стягнення із [PERSON] та [PERSON] на користь АБ\~«Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором. Відповідачі у відзиві не заперечують факту настання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до ст. 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В\~силу вимог ч. 1\~ст. 625\~Цивільного кодексу України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Вимагати сплати суми боргу з\~урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений\~у\~силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Такий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №\~657/1024/16\~зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених\~ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі №\~916/190/18 вказала, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.\~2\~ст. 625 ЦК\~України\~сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Як установлено у цій справі після прийняття 05.11.2010 рішення Соснівським районним судом м. Черкаси, воно станом на 23.02.2022, тобто на дату, на яку позивачем проведено розрахунок трьох процентів річних було не виконане, тобто зобов`язання відповідача не припинилося. Заборгованість відповідачів зі сплати трьох процентів річних на суму боргу в розмірі 32\~652,02\~доларів\~США (за період з 12.03.2017 до 23.02.2022) становить 4\~854,86 доларів США, що підтверджується відповідними розрахунками наданими позивачем, які відповідачем не спростовані. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково: з огляду на встановлений судом факт припинення поруки [PERSON] з 30.07.2008, підтверджений рішенням Черкаського апеляційного суду від 22.02.2022 у справі № 2-2972/10, вимоги позивача до неї про стягнення трьох процентів річних є безпідставними та не підлягають задоволенню. Водночас вимоги до [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованими, підтверджуються належними і допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню у заявленому розмірі 4 854,86 доларів США солідарно з цих відповідачів на користь ПАТ АБ «Укргазбанк». Щодо доводу відповідачів про звернення з позовними вимогами поза строками давності Статтею 256 ЦК унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України). Аналіз змісту ст. 256, 257 та 261 ЦК України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.\~625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Отже, з огляду навищенаведені правові висновки право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних мало б обмежуватися останніми трьома роками, які передували поданню такого позову. За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду. Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено ст. 263 та 264 ЦК України. Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин. Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020. У зв`язку з цим, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 Законом № 540-IX. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20. Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24.00 год 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023. Поряд із цим Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17.03.2022. Надалі Законом України від 08.11.2023 № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон №\~3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер. З огляду на це, в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Зазначені висновки відповідають тим, що наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24. За таких обставин звернення до суду з позовними вимогами про стягнення трьох процентів річних, нарахованих за період з 02.04.2017 до 01.04.2024, тобто без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим. Доводи відповідачів про безпідставність нарахування трьох процентів річних протягом зазначеного періоду спростовуються викладеними висновками. Водночас суд дійшов висновку, що позовна давність за вимогами про стягнення трьох процентів річних за період з 12.03.2017 до 01.04.2017 спливла. За таких обставин суд дійшов до переконання, що з відповідачів підлягає стягненню сума трьох процентів річних у розмірі 4\~798,50 доларів США (за період з 02.04.2017 до 23.02.2022). Щодо доводів відповідачів з приводу прострочення кредитора Відповідно до ч.\~4 ст.\~612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Частиною 1 ст. 613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених ч. 4 ст. 545 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 613 ЦК України якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Згідно із ч. 4 ст. 613 ЦК України боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Періодом прострочення в даному випадку, за який позивач просить стягнути відповідні суми, є період з 02.04.2017 по 23.02.2022, у зв`язку з чим дослідженню підлягають докази, які підтверджують/не підтверджують належне виконання відповідачем умов договору в частині оплати наданих позивачем послуг за такий період. Відповідачі посилаються на те, що [PERSON] нібито неодноразово пропонувала ПАТ\~АБ «Укргазбанк» погасити заборгованість шляхом добровільної реалізації предмета іпотеки квартири, яка належить їй на праві власності, в рахунок часткового чи повного погашення боргу, а відмова позивача від таких пропозицій, на їхню думку, свідчить про прострочення кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України. Разом з тим, у ході судового розгляду відповідачами не надано жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт прострочення кредитора, зокрема відмову позивача від прийняття належного виконання зобов`язання або невчинення ним необхідних дій для його прийняття. В матеріалах справи відсутні докази надсилання та отримання позивачем відповідних пропозицій, їх змісту, умов чи відповідності вимогам закону та кредитного договору. Отже, посилання відповідачів на прострочення кредитора є необґрунтованими та не підтверджені жодними доказами, у зв`язку з чим суд відхиляє ці доводи. Розподіл судових витрат Згідно із\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 та 2\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 1\~ст. 134 ЦПК України\~передбачено, що разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Судом встановлено, що у відзиві на позов представник відповідачів зазначив, що орієнтовний розмір витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги становить 14\~550,00 грн. Документи, які підтверджують розмір витрат на правничу допомогу будуть надані суду в ході розгляду справи. Згідно із\~п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України\~у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8\~ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно із ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Однак у ході судового розгляду відповідачами не надано жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують фактичне понесення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі 14 550,00 грн, зокрема договору про надання правничої допомоги, актів приймання-передачі послуг, рахунків чи платіжних документів, а також детального опису виконаних адвокатом робіт. У зв`язку з цим суд відмовляє у задоволенні заяви відповідачів про стягнення судових витрат з ПАТ АБ «Укргазбанк». Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні з позовом сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 18.06.2025. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено частково (98,8 %), суд стягує із відповідача на користь позивача витрати пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 2 393,30 грн (2\~422,40\~грн*98,8 %). На підставі наведеного,

Outcome: partial