Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

13 лютого 2024 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого, з урахуванням заяви про збільшення позивних вимог, посилається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на недоотриману пенсію за період з 01 травня 2022 року по 31 грудня 2022 року в розмірі 64 807,76грн. За життя [PERSON] заповіту не складав. Позивач зазначає, що його батько [PERSON] помер на тимчасово окупованій території, який був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] перебував на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області. У визначений законом строк 07 серпня 2023 року він, [PERSON] звернувся до Першої черкаської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію, що залишилася після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , проте постановою державного нотаріуса Шалденко Л.В. від 08 серпня 2023 року за вих. № 1290/02-31 позивачу було відмовлено у вчиненні відповідних нотаріальних у зв`язку з неможливістю встановити коло спадкоємців та спадкоємців, які постійно проживали разом зі спадкодавцем. [PERSON] наголошує на тому, що він є єдиним спадкоємцем на майно, що залишилося після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , а тому має право на отримання в порядку спадкування за законом належні батьку [PERSON] суми недоотриманої пенсії, яка належала померлому та була не отримана ним за життя. У зв`язку з наведеним, [PERSON] просив суд: -визнати за ним право власності на суму недоотриманої пенсії, яка належала померлому [PERSON] , але не була ним отримана за життя у розмірі 64 807,76 грн. за період з 01 травня 2022 року по 31 грудня 2022 року, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] ; Ухвалою суду від 15 лютого 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04 квітня 2024 року зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Луганській області надати на адресу суду інформацію щодо суми недоотриманої пенсії [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 28 жовтня 2024 року зобов`язано Першу Черкаську державну нотаріальну контору надати на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 10 литого 2025року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі, вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача\~Головного управління\~Пенсійного фонду\~України в\~Луганській області\~в судове\~засідання не\~з`явився,\~в той\~же час\~звернувся до\~суду з\~клопотанням,\~згідно якого\~просив розглядати\~справу без\~його участі,\~вимоги не\~визнав,\~посилаючись на\~їх необґрунтованість\~та безпідставність,\~просив у\~позові відмовити,\~з огляду\~на наступне.\~Так,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~на момент\~смерті перебував\~на обліку\~в Головному\~управлінні Пенсійного\~фонду України\~в Луганській\~області та\~отримував пенсію\~за віком.\~Виплата пенсії\~ [PERSON] \~здійснювалася з\~січня по\~липень 2022\~року через\~відділення АТ\~«Укрпошта».\~З серпня\~2022\~року виплату\~пенсії [PERSON] \~було переведено\~до АТ\~«Ощадбанк»,\~шляхом зарахування\~на поточний\~рахунок,\~відкритий за\~зверненням Пенсійного\~фонду України\~відповідно до\~постанови КМУ\~від 26.02.2022\~року №\~162\~«Про особливості\~виплати та\~доставки пенсій,\~грошових допомог\~на період\~воєнного стану».\~На цей\~рахунок також\~зараховано неотриману\~через відділення\~поштового зв`язку\~пенсію за\~період з\~березня по\~липень 2022\~року.\~Так,\~відповідно до\~постанови КМУ\~№ 162\~суми пенсії,\~зараховані на\~поточний рахунок,\~відкритий за\~зверненням Пенсійного\~фонду України,\~повертаються банком\~Пенсійного фонду\~України не\~пізніше ніж\~наступного операційного\~дня від\~дня закінчення\~шестимісячного строку\~з дати\~відкриття такого\~рахунка,\~якщо протягом\~цього строку\~одержувачем не\~укладено договір\~банківського рахунка.\~Таким чином,\~суму пенсії,\~недоотриманої [PERSON] \~було повернуто\~банківською установою\~на рахунок\~Пенсійного фонду\~України 13\~квітня 2023\~року відповідно\~до платіжного\~доручення №\~2095963013\~на суму\~17\~719,76\~грн.\~за період\~з 01.02.2023\~року по\~31.03.2023\~року та\~14\~квітня 2023\~року згідно\~платіжного доручення\~№ 3865113701\~на суму\~72\~917,64\~грн.\~за період\~з 01.08.2022\~року по\~31.01.2023\~року.\~Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~49\~ЗУ від\~09.07.2003\~№ 1058-ІV\~«Про загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування» виплата\~пенсії за\~рішенням територіальних\~органів Пенсійного\~фонду України\~припиняється,\~зокрема у\~разі неотримання\~призначеної пенсії\~протягом 6\~місяців підряд,\~у зв`язку\~з чим\~01\~травня 2023\~року виплату\~пенсії [PERSON] \~було призупинено,\~так як\~останній протягом\~6\~місяців підряд\~не отримував\~призначену та\~нараховану пенсію.\~Порядок виплати\~недоотриманої пенсії\~у зв`язку\~зі смертю\~пенсіонера встановлений\~ст.\~52\~ЗУ від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».\~Так,\~відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~52\~ЗУ від\~09.07.2003\~№ 1058-ІV\~«Про загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування» у разі відсутності членів сім`ї, які проживали спільно з пенсіонером на день його смерті, або у разі не звернення ними за виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсії протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, така сума пенсії входить до складу спадщини. Якщо нарахування та виплата пенсії не здійснювалася на час смерті, тобто відсутні суми пенсії, що належали пенсіонеру і залишилися недоотриманими у зв`язку зі смертю, розмір недоотриманої пенсії розраховується відповідно до ч. п. ст. 46 ЗУ від 09.07.2003\~№ 1058-ІV\~«Про загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування» (не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії), де датою звернення за отриманням пенсії є день звернення спадкоємця з усіма необхідними документами. У випадку, коли на день смерті пенсіонера нарахування та виплата пенсії не здійснювалася, заява щодо поновлення пенсії особисто пенсіонером не надавалась, органи Пенсійного фонду України можуть розрахувати недоотриману пенсію на підставі заяви спадкоємця, визначеного нотаріусом. Норма закону або підзаконного акта, яка б зобов`язувала органи Пенсійного фонду України нараховувати суми пенсії за віком пенсіонерам після їх смерті за зверненням спадкоємців у законодавстві відсутні. Стосовно виплати спадкоємцям пенсії після смерті пенсіонера стосуються лише тієї пенсії, яка була нарахована пенсіонеру за час його життя, тобто належала пенсіонеру на час смерті та увійшла до складу спадщини на момент відкриття спадщини. Так, Згідно з п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1,\~днем звернення\~за виплатою\~недоотриманої пенсії\~у зв`язку\~зі смертю\~вважається день\~прийняття органом,\~що призначає\~пенсію,\~заяви з\~усіма необхідними\~документами.\~Для виплати\~недоотриманої пенсії,\~яка увійшла\~до складу\~спадщини,\~у зв`язку\~з відсутністю\~членів сім`ї\~або в\~разі не\~звернення ними\~за виплатою\~вказаної суми\~протягом шести\~місяців з\~дня відкриття\~спадщини до\~органу,\~що призначає\~пенсію,\~в якому\~перебував на\~обліку померлий\~пенсіонер,\~надається документ,\~що посвідчує\~особу заявника,\~свідоцтво про\~смерть та\~свідоцтво про\~право на\~спадщину.\~Таким чином,\~Порядком надання\~та оформлення\~документів для\~призначення (перерахунку)\~пенсій відповіло\~до ЗУ\~ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого\~постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера, яка увійшла до складу спадщини, здійснюється виключно на підставі свідоцтва про право на спадщину. Позивач [PERSON] в позові посилається на те, що 07 серпня 2023 року він звернувся до Першої черкаської державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію, яка належала його померлому батьку [PERSON] , за результатами якої нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, в якій зазначено, що з відомостей наданих [PERSON] у останнього відсутня можливість надати довідку про місце реєстрації та склад сім`ї померлого станом на день смерті. Тобто, нотаріус фактично був позбавлений можливості встановити осіб, які могли прийняти спадщину шляхом сумісного проживання зі спадкодавцем та у зв`язку з чим перевірити коло спадкоємців. 22 вересня 2023 року за вх.№ 6313/С-1200-23 позивач [PERSON] звернувся до ГУ ПФУ в Луганській області з заявою щодо суми недоотриманої пенсії померлого [PERSON] , до якої було долучено ряд документів, але свідоцтво про право на спадщину позивачем надано не було. У зв`язку з чим, [PERSON] було роз`яснено звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини для отримання свідоцтва про право на спадщину на недоотриману пенсію, яким відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій будуть перевірені всі факти та підстави оформлення спадкових прав. Станом на теперішній час, [PERSON] до ГУ ПФУ в Луганській області з заявою про виплату недоотриманої пенсії за померлого [PERSON] не звертався. Представник третьої особи Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [INFO] в м. Лисичанськ Луганської області помер батько позивача [PERSON] [PERSON] , [INFO] , про що 04 квітня 2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис № 1062, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04 квітня 2023 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на недоотриману ним пенсію. 07 серпня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Першої Черкаської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію, що залишилася після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , проте постановою державного нотаріуса Шалденко Л.В. від 08 серпня 2023 року за вих. № 1290/02-31 позивачу було відмовлено у вчиненні відповідних нотаріальних у зв`язку з неможливістю встановити коло спадкоємців та спадкоємців, які постійно проживали разом зі спадкодавцем, оскільки з відомостей наданих позивачем [PERSON] у останнього відсутня можливість надати довідку про місце реєстрації та склад сім`ї померлого станом на день смерті. Отже, нотаріус фактично був позбавлений можливості встановити осіб, які могли прийняти спадщину шляхом сумісного проживання зі спадкодавцем та у зв`язку з цим перевірити коло спадкоємців. Так, згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 79136307 від 13 листопада 2024 року вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] , [INFO] не заводилася. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] на момент смерті перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримував пенсію за віком. Виплата пенсії [PERSON] здійснювалася з січня по липень 2022 року через відділення АТ «Укрпошта». З серпня 2022 року виплату пенсії [PERSON] було переведено до АТ «Ощадбанк», шляхом зарахування на поточний рахунок, відкритий за зверненням Пенсійного фонду України відповідно до постанови КМУ від 26.02.2022 року № 162 «Про особливості виплати та доставки пенсій, грошових допомог на період воєнного стану». На цей рахунок також зараховано неотриману через відділення поштового зв`язку пенсію за період з березня по липень 2022 року. Так, відповідно до постанови КМУ № 162 суми пенсії, зараховані на поточний рахунок, відкритий за зверненням Пенсійного фонду України, повертаються банком Пенсійного фонду України не пізніше ніж наступного операційного дня від дня закінчення шестимісячного строку з дати відкриття такого рахунка, якщо протягом цього строку одержувачем не укладено договір банківського рахунка. Судом встановлено, що суму пенсії, недоотриманої [PERSON] було повернуто банківською установою на рахунок Пенсійного фонду України 13 квітня 2023 року відповідно до платіжного доручення № 2095963013 на суму 17 719,76 грн. за період з 01.02.2023 року по 31.03.2023 року та 14 квітня 2023 року згідно платіжного доручення № 3865113701 на суму 72 917,64 грн. за період з 01.08.2022 року по 31.01.2023 року. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~49\~ЗУ від\~09.07.2003\~№ 1058-ІV\~«Про загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України припиняється, зокрема у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд. Судом встановлено, що 01 травня 2023 року виплату пенсії [PERSON] було призупинено, оскільки останній протягом 6 місяців підряд не отримував призначену та нараховану пенсію. Встановлено, що 22 вересня 2023 року за вх.№ 6313/С-1200-23 позивач [PERSON] звернувся до ГУ ПФУ в Луганській області з заявою щодо суми недоотриманої пенсії померлого [PERSON] , до якої було долучено ряд документів, але свідоцтво про право на спадщину позивачем надано не було. У зв`язку з чим, [PERSON] було роз`яснено звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини для отримання свідоцтва про право на спадщину на недоотриману пенсію, яким відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій будуть перевірені всі факти та підстави оформлення спадкових прав. Станом на теперішній час, [PERSON] до ГУ ПФУ в Луганській області з заявою про виплату недоотриманої пенсії за померлого [PERSON] не звертався. В той же час, 11 квітня 2024 року на виконання ухвали суду від 09 квітня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області було надано інформацію щодо суми недоотриманої [PERSON] за життя пенсії, що нарахована відповідачем за період з 01 травня 2022 року по 31 грудня 2022 року в сумі 64 807,76 грн. Як встановлено вище, згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 79136307 від 13 листопада 2024 року вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] , [INFO] не заводилася. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . В той же час, в матеріалах справи відсутні відомості про місце реєстрації та склад сім`ї померлого [PERSON] на день його смерті, як і відсутнє судове рішення про встановлення факту проживання позивача разом із спадкодавцем на момент його смерті. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд наводить наступні норми права. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже,\~стаття 15 ЦК України\~визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із\~статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною першою\~статті 316 ЦК України\~передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, частиною 1\~статті 1216 ЦК України\~передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як вбачається із частини 1\~статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частини 1\~статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1219 ЦК України\~передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені\~статтею 608 цього Кодексу. Частиною 1\~статті 1227 ЦК України\~передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України). Тлумачення\~статті 1227 ЦК України, свідчить про те, що: - цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої\~ЦК України\~процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до\~статті 1227 ЦК України\~не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень\~статті 1227 ЦК України\~за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення\~статті 1227 ЦК України\~доводить, що право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту\~смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї\~спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до\~статті 1227 ЦК України\~не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Частиною 1 статті 52 вказаного вище Закону передбачено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій\~статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. Як вбачається із частини3статті 52вказаного вище Закону, у разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Частиною 1\~статті 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення»\~вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Норми ч. 1\~ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. В той же час, законом визначено порядок прийняття спадщини та оформлення прав на спадкове нерухоме майно, якого повинні дотримуватись спадкоємці. Так, за вимогами п. 2.26 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину. Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно із статтею 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Відповідно до статті 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Згідно із п. 4.14 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який було затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 із змінами та доповненнями, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічне твердження закріплене і в ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Так, зі змісту постанови Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі № 570/6046/14-ц вбачається, що під час розгляду справ про визнання права власності на майно в порядку спадкування суду слід перевіряти чи були спадкоємцем здійснені всі необхідні заходи щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, чи вимагав він у відповідності до приписів пунктів 1, 3 глави 13 розділу I Порядку від нотаріусу винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва), чи оскаржував таку постанову у судовому порядку або відразу звернувся до суду за правилами позовного провадження. На думку суду, зміст ст. 1296 ЦК України, ст. 66, 68 Закону України «Про нотаріат», п. 4.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідчить про те, що основним позасудовим способом оформлення права власності на майно в порядку спадкування є отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса. Крім того, у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 вказано, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Це пояснюється тим, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є виключним способом захисту прав спадкоємця, який може застосовуватися лише у випадку об`єктивної відсутності умов для отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку та неможливості усунення обставин, які створюють відсутність таких умов. Відсутність умов для отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку може бути усунута шляхом встановлення певного юридичного факту в суді або шляхом отримання певних документів, які дають змогу нотаріусу та спадкоємцю визначити точний обсяг спадкового майна. Застосування іншого підходу призведе до того, що суд фактично перебере на себе функції нотаріуса у таких спадкових справах. Таким чином, якщо відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 20 травня 2021 року по справі № 339/369/18, провадження № 61-18714св19. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат»\~встановлено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до\~статті 67 Закону України «Про нотаріат»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В т ой же час, позивачем не було дотримано вимог закону для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батька. Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року № 667/8257/13-ц, провадження № 61-9324св18. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину позивачем [PERSON] не підтверджена належними доказами, оскільки за відсутності спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] у суду відсутні підстави вважати, що позивач [PERSON] відповідно до приписів ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину після смерті батька, шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання заяви про прийняття спадщини у строки, передбачені ст. 1270 ЦК України. У зв`язку з чим, з огляду на приписи ч.1 ст. 1272 ЦК України, суд припускає, що позивач [PERSON] не прийняв спадщину після смерті батька, оскільки протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із\~статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1\~ст. 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3\~статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою\~статті 10 ЦПК України\~і\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Закон України "Про судоустрій і статус суддів"\~встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги не підтверджені належними доказами та передчасні, а тому задоволенню не підлягають. Інші доводи сторін не приймаються до уваги, оскільки не спростовують наведених висновків суду. Згідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати в розмірі 1 211,20 грн. покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed