Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

В січні 2025 року представник АТ «Сенс Банк» звернувся до Подільського районного суду м Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 630697442 у загальному розмірі 276 082 грн 94 та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31.07.2017 між [PERSON] та АТ "Альфа Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк", було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (кредитний договір) № 630697442. Позивач вказує, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, в зв`язку з чим згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором у відповідача перед банком виникла заборгованість, яка станом на 22.01.2023 становить суму в розмірі 276 082 грн 94 коп., з яких: 118 988 грн 32 коп. - прострочене тіло кредиту, 2 077 грн - відсотки за користування кредитом, 147 346 грн 48 коп - тіло кредиту, 7 671 грн 14 коп - відсотки за прострочене тіло кредиту. Посилаючись на викладене, а також в зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути із відповідача на користь позивача зазначену суму боргу в примусовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2025, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 20.01.2025, у справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. В лютому 2025 року відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ «Сенс Банк», в якому просив зобов`язати банк здійснити перерахунок заборгованості за угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630697442, зарахувавши всі вже сплачені [PERSON] кошти в розмірі 275 244 грн 92 коп., що були спрямовані на погашення РКО основної картки, плати за СМС інформування, платежу за страховий пакет від фінансових ризиків, процентів за користування кредиту, тощо в рахунок погашення суми основного боргу та процентів, а також зобов`язати банк здійснити перерахунок заборгованості за угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630697442 та списати з обліку зайво, безпідставно нараховані (як плата за списання процентів за користування кредитом готівкові операції, РКО основної картки, плата за СМС інформування, платіж за страховий пакет від фінансових ризиків, тощо), кошти в сумі 97 908 грн 96 коп. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначено, що між сторонами дійсно була укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630697442. Однак, після ознайомлення із випискою по рахунку за карткою, позивачу стало відомо, що банк щомісячно безпідставно списував плату за різні додаткові послуги, які були не передбачені умовами кредитного договору, а саме: списання процентів за користування кредитом готівкові операції, РКО основної картки, плата за СМС інформування, платіж за страховий пакет від фінансових ризиків, тощо. Разом така плата становить більше ніж передбачено узгодженими умовами кредитного договору в розмірі 24 % річних. Позивач вказує, що умови угоди в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту (списання процентів за користування кредитом готівкові операції, РКО основної картки, плата за СМС інформування, платіж за страховий пакет від фінансових ризиків, тощо) в розмірі, що перевищує узгоджений в кредитному договорі 24,00 % річних суперечить положенням ч. 1 та ч. 2 ст. 11, та ч. 5, ч. 6 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі умови є нікчемними, що свідчить про наявність підстав для зобов`язання банку вжити заходів щодо здійснення перерахунку заборгованості за угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630697442, зарахувавши всі вже сплачені [PERSON] кошти в розмірі 275 244 грн 92 коп, що були спрямовані на погашення РКО основної картки, плати за СМС інформування, платежу за страховий пакет від фінансових ризиків, процентів за користування кредиту, тощо в рахунок погашення суми основного боргу та процентів, а також зобов`язання банку вжити заходів щодо здійснення перерахунку заборгованості за угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630697442 та списання з обліку зайво, безпідставно нараховані (як плата за списання процентів за користування кредитом готівкові операції, РКО основної картки, плата за СМС інформування, платіж за страховий пакет від фінансових ризиків, тощо), коштів в сумі 97 908 грн 96 коп. Посилаючись на викладене, позивач вимушений звернутись до суду із даними зустрічними позовними вимогами. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10.03.2025 вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27.03.2025 прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до АТ «Сенс Банк» про захист прав споживачів до спільного розгляду із первісним позовом, та об`єднано ці позову в одне провадження. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22.05.2025, у справі закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд. Представник позивач за первісним позовом в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач за первісним позовом в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься письмова заява про розгляд справи без його участі, в якій відповідач просить задовольнити зустрічні позовні вимоги. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 27.07.2017 між [PERSON] та АТ "Альфа Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк", було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (кредитний договір) № 630697442, відповідно до умов якої банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертали кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ "Сенс Банк". Умовами вказаного кредитного договору було передбачено сплату відповідачем на користь АТ «Альфа-Банк» комісійної винагороди за послуги з розрахунково-касового обслуговування, а саме: за надання кредиту 24,00% від суми кредиту, зазначеної в кредитному договорі; за обслуговування (управління) кредиту, при цьому обумовлено сплату комісійної винагороди за діючими тарифами банку. Відповідач засвідчив у письмовій формі ознайомлення з всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту, із нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ; з інформацією, зазначеною в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; інформацію про порядок звернення з питань виконання умов договору, а також інформацію щодо права звернення до НБУ з питань захисту прав споживачів. Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного Кодексу України встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного Кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 Цивільного Кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Згідно із ч. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 Цивільного Кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного Кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як передбачено ст. 526 Цивільного Кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного Кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Також, згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Частиною 1 статті 612 Цивільного Кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Пунктом 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року передбачено, що договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій, у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов`язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 1048 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до умов кредитного договору, Банк зобов`язується надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується в поряду та на умовах, що визначені Кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Судом достовірно встановлено, що Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі. Однак, відповідач в повній мірі не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 22.01.2023 заборгованість відповідача перед позивачем становить суму в розмірі 276 082 грн 94 коп., з яких: 118 988 грн 32 коп. - прострочене тіло кредиту, 2 077 грн - відсотки за користування кредитом, 147 346 грн 48 коп. - тіло кредиту, 7 671 грн 14 коп. - відсотки за прострочене тіло кредиту. Доказів про належну сплату банку коштів за наданим кредитом у повному розмірі та у відповідності до умов укладеного між сторонами договору, стороною відповідача суду надано не було, що свідчить про неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань, та порушення законних прав та інтересів АТ "Сенс Банк". Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги обґрунтованість первісних позовних вимог, та наявність у відповідача перед позивачем заборгованості за кредитним договором з огляду на неналежне виконання його умов, а відтак суд вважає, що наявні підстави для стягнення із відповідача на користь банку заявленої суми боргу в примусовому порядку, в зв`язку з чим первісні позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо зустрічних позовних вимог про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити дії, суд зазначає наступне. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України, на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Зі змісту укладеного договору № 630697442 вбачається, що між сторонами передбачено та погоджено сплату позичальником на користь банку комісійної винагороди, в тому числі плати за списання процентів за користування кредитом готівкові операції, плата за СМС інформування, платіж за страховий пакет від фінансових ризиків, та при цьому обумовлено сплату комісійної винагороди за діючими тарифами банку. Таким чином, відповідач засвідчив у письмовій формі ознайомлення з всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту, із нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ; з інформацією, зазначеною в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; інформацію про порядок звернення з питань виконання умов договору, а також інформацію щодо права звернення до НБУ з питань захисту прав споживачів. Окремо варто вказати на те, що позивачем за зустрічним позовом не доведено, що дії банку при укладанні кредитного договору суперечили його волевиявленню, в тому числі і з огляду на встановлення в умовах договору сплати комісійної винагороди за послуги банку. З наведеного вбачається, що між сторонами укладено змішаний договір, що містить у собі ознаки угоди про надання особистого кредиту, відкриття відновлювальної кредитної лінії, про розрахунково-касове обслуговування, в тому числі про розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості на підставі договору про комплексне банківське обслуговування, а за надання зазначених послуг встановлюється комісійна винагорода. Після укладення оскаржуваної угоди позивач частково виконував свої зобов`язання та не виявив наміру відкликати свою згоду, що свідчить про наявність у нього волі до укладення правочину та настання відповідних наслідків, що ним обумовлені. Варто відмітити, що саме за ініціативою позивача за зустрічним позовом укладено вказаний кредитний договір із АТ «Альфа-Банк», до якого за погодженням сторін включено умову про оплату позичальником комісійної винагороди за послуги банку і ці умови не суперечать положенням ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п. 4 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому відсутні підстави вважати ці умови нікчемними та такими, що порушують права позивача за зустрічним позовом. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що судом не встановлено, а стороною позивача за зустрічним позовом не доведено підстави, з якими закон пов`язує можливість визнання певних положень договору нікчемними, а відтак суд вважає, що відсутні підстави для застосування наслідків нікчемності укладеного між сторонами договору у вигляді зобов`язання банку здійснити перерахунок заборгованості із зарахуванням вже сплачених коштів за списання процентів за користування кредитом готівкові операції, РКО основної картки, плати за СМС інформування, платежу за страховий пакет від фінансових ризиків, в зв`язку з чим в задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір за первісними позовними вимогами в сумі 4141,24 грн підлягає стягненню із відповідача на користь позивача за первісним позовом. Судові витрати за зустрічним позовом слід залишити за позивачем за зустрічним позовом по фактично понесеним. На підставі викладеного, та

Outcome: approved