Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, обґрунтовує позов тим, що вона з відповідачем є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними розірвано рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 18.01.2017 у справі № 145/1719/16-ц. Син проживає із нею за адресою: [ADDRESS] та перебуває переважно на її утриманні. Єдиною допомогою від відповідача є аліменти, які він сплачує у примусовому порядку на підставі рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 05.02.2016 у справі № 145/1558/15-ц у розмірі 750 грн щомісячно, заборгованості щодо сплати аліментів немає та один раз на рік, на день народження сина, дарує йому грошовий подарунок у розмірі 1000 грн. 24.04.2025 вона звернулась до Тиврівського ВДВС у Вінницькій області із заявою про припинення стягнення аліментів у зв`язку із чим виконавче провадження припинено. Протягом дев`яти років і восьми місяців, фактично від народження сина, відповідач участі у вихованні сина [PERSON] не приймає. Окрім того, відповідач не дбає про фізичний, моральний та психологічний розвиток сина, не цікавиться станом його здоров`я, навчання. За час перебування [PERSON] в дитячому садочку відповідач жодного разу не з`являвся до закладу, успішністю .дитини не цікавився, з вихователями не спілкувався, батьківські збори не відвідував. Дитину до закладу дошкільної освіти приводила і забирала вона або бабуся. Наразі [PERSON] , учень 4-го класу, проте відповідач його вихованням не займається, на батьківські збори протягом всіх навчальних років не з`являвся, його у школі не провідував, у класного керівника навчанням та вихованням сина не цікавився. Вона займається навчанням та вихованням дитини, оплату за харчування з 1-го по 4-й клас здійснювала вона. Крім того, відповідач не піклується про здоров`я їх сина, за медичною допомогою зверталась лише вона, батька жодного разу не було. Відповідач не позбавлений інформації щодо місця перебування їх сина, вона ніколи не чинила йому перешкод у спілкуванні з сином, також йому ніхто не перешкоджав приймати участь у вихованні дитини. Однак відповідач не проявляє батьківських почуттів до дитини вже досить тривалий час, фактично з народження сина, тобто з [INFO] . Коли дарує подарунок сину на день народження, то з ним не спілкується. Дані обставини свідчать про небажання змінювати свою поведінку до виконання батьківських обов`язків. Просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] , витребувати в органу опіки та піклування Сутисківської селищної ради Вінницького району Вінницької області висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та викликати у судове засідання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 28.04.2025 призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов, залучено до участі в справі в якості третьої особи Службу у справах дітей Сутисківської селищної ради Вінницького району та зобов`язано її надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. 06.05.2025 відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що він, як батько не підпадає під жодну з перелічених категорій передбачених ч. 1 ст. 164 СК України, та не може бути позбавлений батьківських прав, оскільки він не є наркотично залежною людиною, до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості немає, у розшуку не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, має у власності своє житло, він працевлаштований та має постійний дохід, позитивно характеризується за місцем роботи. Наразі він перебуває в офіційному шлюбі, його дружина не тільки не проти, а й всіляко підтримує його спілкування, а точніше намагання спілкуватися із сином. Але в силу обставин, які склалися між ним та колишньою дружиною [PERSON] це дуже не просто, а в деяких моментах і морально важко. Так як позивачка, мати його сина, всіляко маніпулює ним, при розмовах з нею в телефонному режимі остання не намагається налагодити зв`язок, а навпаки провокує на скандали, ця позовна заява не є винятком. До Служби у справах дітей та сім`ї Сутисківської селищної ради була подана заява [PERSON] про позбавлення його батьківських прав щодо якої було засідання органу опіки та піклування де він, як батько, висловив категоричну відмову щодо позбавлення його батьківських прав та навів аргументи щодо перешкоджання матері у спілкуванні з його неповнолітнім сином. Крім того, зазначає, що сплачує аліменти за рішеннями Тиврівського районного суду Вінницької області від 21.01.2016 у справі №145/1558/15-ц у розмірі 750 гривень щомісячно; від 15.01.2019 у справі №145/1869/18 у розмірі 1000 гривень щомісячно; від 15.01.2020 у справі №145/1677/19 у розмірі 1000 гривень щомісячно. Виходячи із викладеного він сплачує аліменти у розмірі 1600 гривень щомісячно, що є мінімальним гарантованим розміром на одну дитину відповідного віку. Він має на утриманні ще одного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та сплачує аліменти на його утримання у розмірі 1600 гривень щомісячно, відповідно до рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 02.12.2014 у справі №145/2106/14-ц. Також позивачем була подана позовна заява про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років від 27.09.2016 у справі №145/1280/16-ц у розмірі 250 гривень щомісячно. Заборгованості по сплаті аліментів у нього немає. Він ніколи не ухилявся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків. Грошові кошти у вигляді подарунків на свята надавались у руки безпосередньо сину [PERSON] при їх особистій зустрічі за його місцем проживання, а суми, що зазначені у позовній заяві не відповідають дійсності. На всі свята його сина [PERSON] відвідувала бабуся [PERSON] , яка вітала та надавала подарунки у вигляді грошових коштів, так як вони дотримувались думки, що краще хай мати купить дитині те, що йому необхідно. Він сумлінно та добровільно виконує покладені на нього обов`язки по утриманню дитини, має такі ж права на участь у вихованні сина як і матір, проте остання перешкоджає побаченням з сином і не дозволяє спілкуватися з ним. Тобто матір дитини порушує право дитини на нормальний духовний розвиток та розвиток особистості, оскільки нормальним розвитком є такий, в якому беруть участь обоє батьків, якщо інше не встановлено судом та порушує його права як батька, а саме право на особисте спілкування з сином [PERSON] . Він неодноразово намагався вирішити питання побачень з дитиною мирним шляхом, але безуспішно, звернувся до служби у справах дітей та сім`ї Сутисківської селищної ради для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Він, як батько, вбачає тиск з боку матері [PERSON] на його сина [PERSON] та нав`язування своєї думки з приводу його батьківства та спілкування з сином. При особистій зустрічі він дізнався, що син хотів би з ним спілкуватись та проводити свій вільний час, але боїться осуду з боку матері, таким чином вважає, що поведінка матері суперечить нормам Сімейного кодексу України, так і нормам, передбаченим, Законом України "Про охорону дитинства", зокрема ч. 1 ст.12, батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином позивач суперечить всім своїм позовним вимогам. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 13.05.2025 позивачем [PERSON] подано до суду відповідь на відзив, у якій позивачка вказала, що заперечення проти позову відповідач обґрунтовує тим, що він не підпадає під жодну з перелічених категорій, які зазначені у ч. 1 ст. 164 СК України, однак у своєму позові вона не зазначала про наявність судимостей у відповідача та про те, що він, ніби, є наркозалежним, а тому вважає, що його обґрунтування не відповідають предмету позову і є лише констатацією його уявлень про виконання батьківських обов`язків, а докази які ним подані на підтвердження цих вимог і заперечень є неналежними. Предметом свого позову вона визначила лише одну вимогу, яка передбачена п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, про що надала достатньо належних та допустимих доказів. Вона ніколи не перешкоджала відповідачу спілкуватися з їх сином [PERSON] . Один раз на рік, у день народження сина, він, все-таки, приїздив, щоб подарувати йому грошовий подарунок і відразу йшов, без усяких побажань чи спілкування з сином, навіть не затримуючись, він ніколи не питав, як у нього справи, не цікавився його навчанням, вподобаннями і захопленнями, його смаками, він не цікавився станом його здоров`ям, успішністю в дитячому садочку та у ліцеї, не знає, які його улюблені шкільні предмети і в якому він класі, про що [PERSON] йому особисто зауважив. Їх син впродовж більше п`яти років грає з хлопчиками у футбол на стадіоні, буквально, під вікнами квартири в будинку, де проживає відповідач, але він жодного разу, до подання нею позову до суду про позбавлення його батьківських прав, не підходив, щоб з ним поспілкуватися чи поцікавитися здоров`ям чи успішністю чи дати дитині якусь необхідну пораду чи підтримку. Однак, від моменту відкриття провадження у справі він вже тричі намагався з сином говорити, однак [PERSON] не розуміє, чому так змінилася поведінка відповідача, це навіть лякає [PERSON] і він не хоче з ним спілкуватися, оскільки не сприймає його як батька, тому що з віку одного ріку і одного місяця [PERSON] у сім`ї він бачив лише її чоловіка [PERSON] , який про нього піклувався і створював гармонійну атмосферу в сім`ї для розвитку і зростання сина. Вона розповідала синові, що справжнім його батьком є [PERSON] , але його уявлення про батька асоціюються лише з її чоловіком [PERSON] , який приймає участь у вихованні їх з відповідачем сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач мотивує свої заперечення також тим, що він приймає участь в утриманні сина. Однак він на підставі рішення Тиврівського районного суду Вінницької області у справі № 145/1558/15-ц виконував обов`язок, а не робив це добровільно. Вона відмовилася від аліментів, припинивши їх стягнення. Проте, додаткових коштів на утримання сина відповідач не надавав. Виконавчі листи у справах № 145/1869/18 і № 145/1677/19 вона не пред`являла до виконання, оскільки не вбачала у цьому доцільності після прийняття участі в судових засіданнях по цих справах. Просить позовні вимоги задоволити. 15.05.2025 Службою у справах дітей та сім`ї Сутисківської селищної ради Вінницького району Вінницької області подано суду висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . 15.05.2025 відповідачем [PERSON] до суду подано заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначено, що позивач опирається лише на свої власні переконання, так як він намагається довести позивачеві, що всі докази не є основою для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до четвертого абзацу позовної заяви [PERSON] він нібито дев`ять років і вісім місяців (фактично від народження сина), не брав участі у вихованні дитини. Відповідно до шостого абзацу відповіді на відзив він все ж таки приймав участь у вихованні сина один рік і один місяць, виходячи навіть з цього позивач надає недостовірну інформацію та змінює свою думку відповідно ситуації, у своїх доводах щодо його участі у вихованні [PERSON] . На засіданнях органів опіки та піклування позивач взагалі заперечувала його намагання спілкуватись із його дитиною. Відповідно до свідоцтва про шлюб між [PERSON] та її чоловіком [PERSON] з 17.10.2017 вони проживають однією сім`єю, ведуть разом спільне господарство, на момент одруження позивача, його сину два роки і два місяці. Коли [PERSON] був один рік і місяць [PERSON] проживала у громадянському шлюбі з [PERSON] про, що вказала у своїй відповіді на відзив. Мати не бажала, щоб він спілкувався із своєю дитиною бо у неї з`явився інший чоловік, тому це не є доречно. Так як син був дуже малим, він не міг з ним говорити про такі дорослі речі. Всі рази коли відвідував [PERSON] чекав, що мати сама все доступно пояснить його сину, так як була подана інформація про те, що він є лише "хрещеним батьком". При спробі говорити на тему батьківства позивач всіляко заперечувала його намагання та просила почекати, щоб син підріс. У відповіді на відзив позивач, вказала, що розповіла синові хто його батько, але це не так, бо саме він повідомив [PERSON] про це, після першого засідання органу опіки та піклування. Він був сильно приголомшений новиною про позбавлення його батьківських прав. Всі присутні на засіданні дали йому час на виправлення помилок та повірили, що він докладе зусиль, щоб, насамперед, довести синові, що він буде та стане для нього хорошим батьком. Телефонував позивачеві та просив взяти [PERSON] , на що вкотре отримав жорстку відмову. Відповідно всі доводи перешкоджання матері є доведені та аргументовані. Він дійсно проводив бесіду з сином на шкільному стадіоні, тому що мати проти його спілкування. Після кожної розмови з [PERSON] він помітив, що він все більше боїться говорити з ним та боїться його, мотивує це тим, що "мама витратила багато грошей, щоб я був "Рогою"". Позивач не думає про духовний та моральний стан дитини, чомусь переконана, що діє правильно та розумно, але забуває про найголовніше - бажання їх сина. Він впевнений, та з розмови зрозумів, що тиск на дитину через ситуацію, яка склалась та створена самою матір`ю, не зрозуміла його сину. [PERSON] боїться сказати щось інше крім того, що просить матір. Так як позивач мотивує всі позовні вимоги про які вона вказала у позовній заяві спираючись на те, що він не спілкується з сином, тому розмова дитини, а тим більш зустріч з ним може зламати всі плани матері щодо позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ст. 153 СК України батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. 28.05.2025 позивачем [PERSON] подано до суду клопотання про об`єднання справ в одне провадження, а саме позову [PERSON] до неї про усунення перешкод у спілкуванні і вихованні дитини та визначення способу участі батька у вихованні дитини №145/622/25, яка перебуває у провадженні судді Тиврівського районного суду Вінницької області Копилової Л.В., зі справою № 145/564/2025 за її позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, яка перебуває у провадженні судді Тиврівського районного суду Вінницької області Іванця В.Д., і провадження у якій відкрито раніше 28.04.2025. Протокольною ухвалою від 28.05.2025 у задоволенні клопотання про об`єднання справ в одне провадження відмовлено. 28.05.2025 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили суд їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник органу опіки та піклування Сутисківської селищної ради Писарська Л.В. вважає, що підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] відсутні, просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Допитаний за згодою в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] показав, що бажає спілкуватися зі своїм сином та брати участь у його вихованні. Так щороку він на День народження та на Різдво приходив до сина [PERSON] та давав йому гроші, не менше ніж дві тисячі. Коли син був маленький, то купував йому іграшки. Позивач [PERSON] розповіла їх сину [PERSON] , що він є хресним батьком. Про те, що він саме біологічний батько дитині не розповідав, оскільки боявся її травмувати. Думав розповісти про це, коли син підросте. Коли приходив до дитини чи зустрічався з нею, то спілкувався завжди по 5-10 хвилин. Мати налаштовує сина [PERSON] проти нього. Він постійно і вчасно сплачував аліменти на утримання сина. Водночас у садочок та школу до сина не приходив. Цьогоріч був на останньому дзвонику у школі, однак до сина не підходив, в зв`язку із складними відносинами з позивачкою. Коли хотів побачитися з сином чи телефонував позивачці, то та не брала слухавку. Також він спілкується з сином у селі, якщо його десь бачить на вулиці, в тому числі і на стадіоні, де син грає у футбол. Також він подав до суду позов щодо визначення днів побачення з сином, оскільки хоче з ним спілкуватися. На запитання представника позивача не зміг назвати хобі сина. Допитана за згодою в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] показала, що син [PERSON] із самого початку був небажаною дитиною для відповідача [PERSON] та його матері. Щоб розрахуватися за пологи сина, здавала у ломбард власні золоті прикраси. З відповідачем розійшлися погано, оскільки той кинув дитиною, якій було 2 тижні, об стіну. [PERSON] не давав їй дозволу виїхати з дитиною за кордон, на море. Він уникає зустрічей з сином [PERSON] , однак проїжджає повз їх будинок майже щодня. Одного разу, десь у 2016 році, просила відвезти дитину в лікарню, коли в нього була висока температура, однак відповідач відмовився допомогти. [PERSON] щороку двічі приходить до сина та дає гроші. Аліменти сплачував. Розповіла синові [PERSON] , що [PERSON] є його батьком уже після подання позовної заяви про позбавлення батьківських прав до суду. Ії теперішній чоловік добре відносить до [PERSON] , вчив його ходити, допомагав виховувати. Коли придбала синові телефон, то дала номер телефону відповідачу, але той так і не подзвонив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала показання, що останніх 13 років підтримує дружні стосунки з позивачкою [PERSON] , з відповідачем [PERSON] не спілкується. Так її дитина та син позивачки [PERSON] разом ходили до садочка, а зараз - до школи. Жодного разу не бачила [PERSON] як у школі, так і в садочку, в тому числі і на батьківських зборах. Коли приходила в гості до [PERSON] , то [PERSON] ніколи не бачила. Цього року [PERSON] був на останньому дзвонику у школі, але на її думку він прийшов до доньки, а до сина [PERSON] навіть не підійшов. Не бачила, що відповідач десь гуляв із сином [PERSON] , при цьому [PERSON] не перешкоджала батькові бачитися з дитиною. Коли декілька років тому [PERSON] купила дитині телефон, давши номер його батькові, однак той жодного разу дитині не зателефонував. Відповідач аліменти сплачував, чи щось дарував він синові, їй не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала показання, що останніх 10 років мешкає в м. Вінниця. З позивачкою вони подруги та куми. Раніше дружила з відповідачем, якого востаннє бачила на Дні народженні [PERSON] , коли дитині виповнився 1 рік. Вона присутня на всіх святах у позивачки [PERSON] , десь 2-3 рази на місяць. [PERSON] до дитини не приходив, подарунків не дарував, їй відомо зі слів позивачки, що відповідач давав дитині гроші десь 500-1000 грн. Позивач не перешкоджала батькові бачитися з дитиною. Відповідач не приходив до дитини в садочок, школу. [PERSON] вважає, що його батько [PERSON] , теперішній чоловік позивача. [PERSON] називає свого батька [PERSON] , тобто відповідача, [PERSON] . Також їй відомо, що коли [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, то повідомила синові, що його батько [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є подругою та кумою позивачки. Вона була присутня на весіллі в [PERSON] та [PERSON] . Через деякий час після весілля [PERSON] попросила допомогти забрати її речі з квартири [PERSON] , оскільки той підняв на неї руку. При цьому позивачка [PERSON] на той час була на 3-4 місяці вагітності. Вона допомогла їй забрати речі. Після чого приходила неодноразово в гості до [PERSON] , відповідач з нею не проживав. Перед пологами позивачка при ній здавала до ломбарду золоту каблучку, щоб розрахуватися в лікарні за пологи. Також [PERSON] просила [PERSON] , щоб той забрав її з сином з пологового, однак той відмовився, але все ж таки забрав. Коли [PERSON] був 1 рік, то на святкування прийшов [PERSON] , але за однієї умови, що на свято запросять ще одного кума. Також вона була у суді з [PERSON] , коли розглядався позов [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] . Однак батько навіть не підійшов до дитини і не заговорив із нею. Після того як [PERSON] виповнився один рік більше відповідача не бачила. Коли запитувала в [PERSON] про батька [PERSON] , то та відповідала, що відповідач приходив на День народження та давав гроші. [PERSON] сама лікувала сина [PERSON] , коли той хворів, а коли одного разу позивачка звернулася до [PERSON] , щоб той відвіз дитину в лікарню в зв`язку із високою температурою, то той, зі слів [PERSON] , відмовився допомогти. Відповідач [PERSON] аліменти на утримання дитини сплачував. Уже після подання позову [PERSON] декілька разів підходив до сина, коли той знаходився на стадіоні, щоб поспілкуватися. До неї, як до шкільного психолога, [PERSON] не звертався. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання, що є хресним батьком позивачки [PERSON] . Він часто навідується до [PERSON] , 3-4 рази на місяць, буває у неї на святах. Бачив як виховується син [PERSON] , при цьому відповідача не бачив. Позивачка мешкає в одному і тому ж місці, не знає чи батько брав участь у вихованні сина, [PERSON] про батька нічого не розповідав. Суд заслухав у судовому засіданні думку дитини [PERSON] , [INFO] , який, в присутності представника Сутисківської селищної ради Вінницького району Вінницької області (як органу опіки та піклування), суду повідомив, що з батьком [PERSON] не спілкується 10 років, він завжди проживав з мамою [PERSON] . У квітні 2025 року до нього підійшов [PERSON] , який розповів, що він є його батьком. Мати про це не розповідала, а говорила, що [PERSON] є його хресним батьком. Починаючи з квітня 2025 року, батько тричі підходив до нього на стадіоні та спілкувався з ним, пропонував поїхати в м. Вінницю погуляти, але він відмовився, бо злякався. Батько приходив на День народження та давав йому гроші, при цьому нічого не бажав. Мати не забороняє спілкуватися з батьком. Чоловік його матері проживає разом із ним, дає йому гроші, їздить на риболовлю, постійно з ним спілкується, приходить до нього на свята у школу. Рідний батько у школу до нього не приходить. Не бажає спілкуватися з батьком [PERSON] та не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Пояснив, що має образу на батька. Суд, вислухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Судом установлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 18.01.2017 розірвано. Після розірвання шлюбу за позивачкою залишилось прізвище " [PERSON] " (а.с.7). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про його народження (а.с.5). Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 21.01.2016 з [PERSON] на користь позивачки стягнуто аліменти у розмірі 750 грн на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи з 29.09.2015 (а.с.52-53). 17.10.2017 позивачка, зареєструвавши шлюб із [PERSON] , змінила прізвище на [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.17). Малолітній [PERSON] проживає із позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що стверджується витягами з реєстру Сутисківської територіальної громади №2024/005572414 від 17.05.2024 (а.с.4), №2024/005572884 від 17.05.2024 (а.с.6). Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданої виконавчим комітетом Сутисківської селищної ради № 1027 від 08.04.2025 (а.с.9) та актом обстеження умов проживання затвердженого начальником служби у справах дітей та сім`ї Сутисківської селищної ради 09.04.2025 (а.с.8), крім позивачки та її сина [PERSON] за вищезазначеною адресою проживають (без реєстрації): чоловік позивачки [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , крім того у акті зазначено, що [PERSON] не спілкується з біологічним батьком [PERSON] , так як батько не проявляє жодної ініціативи в спілкуванні та вихованні сина, не піклується про здоров`я своєї дитини та не бере участі у шкільному житті дитини. Відповідно до довідки виданої закладом дошкільної освіти "Пролісок" Сутисківської селищної ради від 03.04.2025 №32 (а.с.11), батько вихованця групи " Сонечко " [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] контакту із закладом дошкільної освіти не підтримував, успішністю дитини не цікавився, з вихователями не спілкувався, батьківські збори не відвідував. За час перебування дитини в садку батько жодного разу не з`являвся. Дитину до закладу дошкільної освіти приводила і забирала мати або бабуся, на виклики до закладу дошкільної освіти приходила тільки мама. Батьківську плату за харчування вносила мама. Згідно з довідками виданими Сутисківським ліцеєм Сутисківської селищної ради від 01.04.2025 №01-21/100 (а.с.12) та 23.04.2025 №28 (а.с.28) [PERSON] , [INFO] , учень 4-го класу, батько його вихованням не займається, на батьківські збори протягом всіх навчальних років не з`являвся, дитину в школі не провідував, в класного керівника навчанням та вихованням сина не цікавився. Мати займається навчанням та вихованням дитини. Хлопчик проживає з матір`ю. Матеріально забезпечує учня мама. Крім того, оплату за харчування з 1 по 4 клас здійснювала мама [PERSON] . Із характеристики виданої на учня 4-Б класу Сутисківського ліцею Вінницького району Вінницької області [PERSON] , [INFO] , мати цікавиться навчанням сина та відповідально ставиться до його виховання (а.с.14). Згідно з довідкою виданою КНП "Сутисківський ЦПМСД" Сутисківської селищної ради від 01.04.2025 №36 (а.с.15) батько [PERSON] , 1985 р.н., не піклується про здоров`я своєї дитини [PERSON] , 2015 р.н. За медичною допомогою зверталась лише мати дитини. Батька жодного разу не було. Відповідно до виконавчого листа Тиврівського районного суду Вінницької області від 21.01.2016 № 145/1558/15-ц (а.с.16) виконавче провадження 24.04.2025 завершене на підставі п. 1 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження", аліменти сплачено по 01.05.2025, що також стверджується постановою про закриття виконавчого провадження №50117948 від 24.04.2025 (а.с.19). Станом на 30.04.2025 заборгованість зі сплати аліментів у відповідача відсутня, що стверджується довідкою виданою Тиврівським відділом ДВС у Вінницькому району Вінницької області від 24.04.2025 № 1496 (а.с.18) та розрахунком заборгованості зі сплати аліментів (а.с.20-21). Позивач [PERSON] одружена, має двох малолітніх дітей, працює у приватного підприємця, по місцю проживання характеризується позитивно, що стверджується довідкою-характеристикою виданою виконавчим комітетом Сутисківської селищної ради від 22.04.2025 №02-15/397 (а.с.10). Відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , що стверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2025/004987030 від 17.04.2025 (а.с.45). Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 05.05.2025 №1267, крім відповідача за вищезазначеною адресою проживають: дружина відповідача [PERSON] , [INFO] , та дочка дружини [PERSON] , [INFO] (а.с.65), що також стверджується актом обстеження умов проживання затвердженого начальником служби у справах дітей та сім`ї Сутисківської селищної ради 13.05.2025 (а.с.89), у якому також зазначено, що усі члени родини не проти та підтримують бажання батька [PERSON] спілкуватися з дитиною [PERSON] та проводити спільно час. Крім того, відповідач має на утриманні ще одну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про його народження (а.с.49). Відповідно до рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 02.12.2014 у справі №145/2106/14-ц, з відповідача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 500 грн, щомісячно, починаючи з 11.11.2024 (а.с.59), заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Згідно з довідкою про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин від 05.05.2025 № 1417 у [PERSON] відсутні психіатричні, у тому числі спричинені вживанням психоактивних речовин, протипоказання (а.с. 61). Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості" від 05.05.2025 відомості про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності, про наявність незнятої чи непогашеної судимості, про розшук - відсутні (а.с.62). Згідно з характеристикою від 05.05.2025 № 12 виданою ТОВ "Техноінтерком" різальник металу на ножицях і пресах [PERSON] працює з 11.10.2024, зарекомендував себе як добросовісний, відповідальний та дисциплінований працівник, у колективі користується повагою (а.с. 63, 64). Відповідно до копії заяви від 17.04.2025 [PERSON] звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Сутисківської селищної ради про визначення порядку спілкування зі свої сином - [PERSON] (а.с.66-67). Згідно з довідкою Тиврівського відділу ДВС від 05.05.2025 № 18185 [PERSON] станом на 01.05.2025 не має заборгованості зі сплати на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] (а.с.69). Відповідно до довідки-характеристики виданої виконкомом Сутисківської селищної ради Вінницького району від 05.05.2025 № 02-15/429 [PERSON] одружений, проживає з дружиною та її малолітньою донькою, працює в ТОВ "Техноінтерком" різником по металу, по місцю проживання характеризується позитивно (а.с.70). Рішенням від 09.05.2025 № 52 виконавчий комітет Сутисківської селищної ради Вінницького району вирішив вважати недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , затвердив висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав (а.с.79). Згідно з висновком про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] - [PERSON] не порушує права та інтереси сина, тому орган опіки та піклування Сутисківської селищної ради вважає недоцільним позбавляти відповідача батьківських прав (а.с. 8-82). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІ (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться х дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, указаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] , як на підставу позбавлення батьківських прав, посилалася на те, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина, не дбає про нього, не цікавиться його життям, здоров`ям, навчанням, потребами, не виявляє бажання спілкуватися та приймати участь у підготовці до самостійного життя. Отже, правовою підставою для позбавлення батьківських прав відповідача позивач визначив п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Указані фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків на краще неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі №545/560/21, 06 березня 2024 року у справі № 150/137/23, від 20 березня 2024 року у справі № 405/5236/20). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21. Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування. У постанові Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) зроблено висновок, що: "зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин". Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5, 6 ст. 19 СК України). Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно з висновком органу опіки та піклування Сутисківської селищної ради Вінницького району Вінницької області (а.с.80-82), затвердженого рішенням вказаної селищної ради від 09.05.2025 № 52 (а.с.79), орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Наявний у матеріалах справи висновок органу опіки та піклування Сутисківської селищної ради Вінницького району Вінницької області про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина суд вважає за необхідне врахувати, оскільки указаний висновок є достатньо обґрунтованим, містить дані, які об`єктивно характеризують [PERSON] , як особу, яка намагається здійснювати свої батьківські обов`язки, а саме налагодити відносини з сином, зазначений висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками. Стосовно висловленої у судовому засіданні думки малолітнього [PERSON] , який не хоче спілкуватися з батьком та бажає, щоб його позбавили батьківських прав щодо нього, суд зазначає таке. Європейська конвенція про здійснення прав дітей 1996 року (набрала чинності в Україні 01.04.2007 ) була ратифікована Законом України від 03.08.2006 № 69-V із заявою до статті 1 такого змісту: "Відповідно до пункту 4 статті 1 Конвенції Україна заявляє, що дія цієї Конвенції поширюється на розгляд судами справ, що стосуються: усиновлення дитини; установлення опіки, піклування над дитиною; визначення місця проживання дитини; позбавлення або оспорювання батьківських прав; інших питань про відносини між батьками та дитиною; будь-яких інших питань, що стосуються дитини особисто, а також питань її сім`ї (у тому числі, її виховання, поновлення батьківських прав, управління її майном)". Предметом цієї Конвенції є забезпечення найвищих інтересів дітей, підтримка їхніх прав, надання дітям також процесуальних прав, а також сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються (пункт 2 статті 1). Також зазначено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу (ст. 6 Конвенції). Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкаються дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (ст. 12 Конвенції про права дитини). Згідно зі ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Наведене дає підстави для висновку, що з досягненням відповідного віку, який дає можливість дитині висловити свою думку, у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у вирішенні питання про позбавлення її біологічного батька батьківських прав щодо неї, а тому реалізація права дитини бути заслуханою не повинна залежати від наявності клопотання сторін. Закріплення цього права наголошує, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Практична реалізація цього права означає, що судом при ухваленні рішення щодо дитини ретельно досліджується різноманітні чинники, які разом з думкою дитини щодо предмета спору дозволяють ухвалити рішення в конкретній сімейній ситуації з урахуванням найкращих інтересів дитини. Про це свідчить стала судова практика, зокрема, висновки Верховного Суду у постановах від 01 серпня 2018 року у справі № 207/3144/16, від 04 березня 2020 року у справі № 356/417/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 18 серпня 2021 року у справі № 303/3102/19, від 18 грудня 2023 року у справі № 523/21283/21, від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22, від 31 липня 2024 року у справі №752/13450/22. Отже, для правильного застосування норм права під час вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав одного із батьків та з`ясування усіх обставин, необхідних для ухвалення рішення в інтересах дитини, перед прийняттям рішення суд надав можливість дитині висловити свою думку щодо питань, які стосуються її життя. Верховний Суд у постанові від 25.09.2024 у справі № 308/10666/22 зазначив, що думка дитини у вирішенні спору про позбавлення батьківських прав є важливою, проте вона не може бути вирішальною, як і не може бути безумовним свідченням того, що позбавлення батьківських прав призведе до забезпечення її якнайкращих інтересів. У постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 705/3040/18 зазначено: "Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї". Необхідно враховувати, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих та певних ситуацій, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини, які могли виникнути під впливом зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Разом з тим, суд вважає, що думка [PERSON] про необхідність позбавлення його батька батьківських прав не відповідає інтересам та бажанням малолітнього. Серед іншого доказом цього слугує те, що дитина в судовому засіданні спочатку говорила та добре висловлювалася про батька, проте зазначила, що не хоче з ним спілкуватись та хоче, щоб його позбавили батьківських прав, зазначивши, що в неї є образа на батька. При визначенні якнайкращих інтересів дитини суд також враховує необхідність збереження її зв`язків із сім`єю, про що вказав у справі "Мамчур проти України" (рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини. Крім цього, у рішенні по справі "Савіни проти України" (рішення від 18.12.2008) Європейський суд з прав людини звертає увагу на те, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Докази подані позивачем не є достатніми доказами для позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки беззаперечно не підтверджують факт свідомого ухилення відповідачем від виконання обов`язків щодо виховання сина і його винної поведінки. Крім того, як встановлено судом, відповідач виконував свій обов`язок утримувати сина, сплачуючи аліменти, та з часу їх призначення не мав заборгованості, щороку вітав [PERSON] з днем народження та Різдвом, даруючи подарунки, його поведінка, а саме намагання з квітня 2025 року зустрічатися з сином, звернення з завою до органу опіки та піклування про визначення порядку спілкування з дитиною підтверджують його бажання брати участь у вихованні та утриманні свого сина. При цьому суд враховує, що [PERSON] не має психіатричних протипоказань, у тому числі спричинених вживанням психоактивних речовин, що заважали б йому виконувати батьківські обов`язки, раніше не судимий, працює, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, його теперішня сім`я навпаки підтримує позицію відповідача щодо спілкування з сином, також у суда відсутні відомості про жорстоке поводження [PERSON] з дитиною та про те, що він вдавався до експлуатації дітей, є хронічним алкоголіком або наркоманом. Більш цього, наполягаючи на позбавленні відповідача батьківських прав, [PERSON] у судовому засіданні не змогла пояснити, у чому ж полягає доцільність і необхідність такого рішення саме для дитини. За таких обставин суд вважає, що відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якого можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з нею сімейних відносин не відповідає інтересам дитини. Отже, ураховуючи встановлені судом обставини справи, зважаючи на недоведеність позивачем навмисного та систематичного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків та його винної поведінки, з огляду на те, що позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують свої батьківські обов`язки, який у даному випадку не відповідає меті захисту інтересів дитини, тому суд вважає, що зазначені у позові підстави є недостатніми для його задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі ст. 150, 157, 164 СК України,

Outcome: dismissed