Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Ейсмонт М.О. 06 лютого 2025 року звернувся до суду з вказаним позовом до ПАТ «СУМИХІМПРОМ» та свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем та 02 грудня 2024 року був звільнений із посади на підставі ст.38 КЗпП України. Відповідач не повністю розрахувався з позивачем при його звільненні, що підтверджується довідкою про доходи позивача № 62 від 03 лютого 2025 року, виданої ПАТ «Сумихімпром» на адвокатський запит. Станом на дату подання позову до суду відповідач заборгував позивачу 39718,03 грн. Як вбачається з Довідки про доходи від 03 лютого 2025 № 63, середньоденна заробітна плата позивача складає 781,21 грн. Розрахунок середнього заробітку, який підлягає до сплати за несвоєчасний розрахунок з працівником за період з 03 грудня 2024 року (наступний день після звільнення) по 06 лютого 2025 року (день подачі позову до суду: 45 робочих днів * 781, 21 грн. (середньоденний заробіток) = 35154,45 грн. Посилаючись на вищезазначене, просить стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати, що становить 39718, 03 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи із середньоденного заробітку в сумі 781,21 грн. по дату ухвалення судового рішення, з подальшим утриманням податків та зборів, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211, 20 грн. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 12 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, судове засідання призначене на 28 травня 2025 року о 09 год. 00 хв. 07 березня 2025 року від представника відповідача ПАТ «СУМИХІМПРОМ» надійшов відзив на позов, в якому зазначає щопозивні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зазначає, що вимоги є не обґрунтованими і на думку відповідача задоволенню не підлягають виходячи з наступного. З 24 жовтня 2011 року ПАТ «СУМИХІМПРОМ» у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем перебувало в стадії санації, та лише 21 листопада 2023 року ухвалою Господарського суду Сумської області у справі № 5021/2509/2011 провадження у справі про банкрутство було закрито. Процедура санації відповідача вплинула не тільки на господарську діяльність і фінансовий стан підприємства, а й відносини з трудовим колективом. За період з 01 листопада 2023 року по 01 січня 2025 року з ПАТ «СУМИХІМПРОМ» звільнилося понад 814 працівників. Здебільшого причиною їх звільнення стала не своєчасна виплата заробітної плати. Як відомо за загальновідомими даними, розміщеними на офіційних Інтернет ресурсах ПАТ «СУМИХІМПРОМ» з початку 2024 року має заборгованість по заробітній платі і ця заборгованість кожного місяця зростає. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України із 05.30 год. 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і діє по теперішній час. Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з середньоденної заробітної плати, яка становила 781,21 грн. за період з моменту звільнення до ухвалення судового рішення. Так, дійсно затримки із виплати заробітної плати позивачу тривали з грудня 2023 року до грудня 2024 року. Однак, як вбачається із довідки про доходи [PERSON] від 03 лютого 2024 року № 62 заборгованість частково в сумі 88947,15 грн. була погашена. Залишок заборгованості із виплати заробітної плати складає 39718,03 грн. При цьому, слід звернути увагу, що причиною утворення цієї заборгованості є насамперед введення воєнного стану в України і вимушений простій підприємства. Оскільки, вказані військові дії агресора, створювали реальну небезпеку для життя та здоров`я працівників, виникали тривалі простої цехів, які працювали в період оголошення вимушеного простою. Окрім того в період з 24 лютого 2022 року по 01 січня 2025 року ПАТ «СУМИХІМПРОМ» неодноразово зазнавало військових обстрілів. Так, 10 березня 2022 року агресором пошкоджено філію підприємства оздоровчий табір «Зоряний»; 21 березня 2022 року - приміщення аміачного відділення цеху виробництва мінеральних добрив; 21 жовтня 2022 року - приміщення сушильно-абсорбаційного відділення сірчано-кислотного цеху; 01 вересня 2024 року - будівлю прохідної ЦОФ-2, складу ПММ, ЛЗР та складу готової продукції «Піросульфат»; в період з 10 вересня 2024 року по 17 вересня 2024 року -адміністративна будівля заводоуправління, приміщення цехів СКЦ-4. ЦСМД. ЦЦКВПТ і А, МСЧ. Таким чином, внаслідок військової агресії підприємству завдано збитків на суму більше 4 млн. грн., та порушено виробничу діяльність. Наведене у сукупності, свідчить що несвоєчасна виплата [PERSON] заробітної плати, пов`язана не тільки з кризовою ситуацією на підприємстві, а і внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, втратою активів підприємства. Відтак, відповідач вважає, що вимоги позивача щодо стягнення сум середнього заробітку є не співмірними зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, умовами що склалися в період воєнного стану, діями позивача та відповідача. За загальновідомими даними, розміщеними на офіційному сайті Зарічного районного суду м. Суми, із заявами та позовами про стягнення заборгованості та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 січня 2024 року по 01 січня 2025 року до суду звернулося понад 200 колишніх працівників ПАТ «СУМИХІМГІРОМ». З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки при звільненні, який є не співмірним із заборгованістю, поряд із задоволенням аналогічних вимог, інших позивачів - працівників ПАТ «СУМИХІМПРОМ», створить для підприємства (яке перебуває в стадії приватизації на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності» від 16.01.2019 № 36-р та Наказ Фонду державного майна України від 08.06.2018 №765) великий майновий тягар відповідних виплат, та унеможливить виконання роботодавцем зобов`язань із виплати заробітної плати іншим працівникам, при цьому цей тягар внаслідок вимушеного простою підприємства в умовах воєнного стану може бути взагалі непосильним. Враховуючи вказане, просить суд позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «СУМИХІМПРОМ» задоволено частково, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зменшити (а.с. 20-22). 28 травня 2025 року у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в Сумській області, розгляд справи відкладено до 01 серпня 2025 року, 11 год. 10 хв. 04 червня 2025 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Ейсмонт М.О. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, щовідповідачем не надано доказів того, що позивач був особисто під підпис ознайомлений з наказом про оголошення простою на підприємстві, по-друге, не надано журналу обліку робочого часу чи іншого документу, який вказував на те, що відповідач працював неповний робочий час чи наразі підприємство працює неповний робочий час, не надано розрахунку середнього заробітку, який підлягав би до стягнення, з урахуванням введеного на підприємстві простою. В той же час, відповідно до довідки про доходи від 03 лютого 2025 року № 63, які відповідач надав на адвокатський запит, вказують на те, що позивач працював повний робочий тиждень, де його середньоденна заробітна плата складає 781,21 грн. Просить суд врахувати дану відповідь на відзив при прийнятті рішення (а.с. 65-67). В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Норми ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлюють обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] працював в ПАТ «СУМИХІМПРОМ» по 02 грудня 2024 року та наказом (розпорядженням) № 1675 про припинення трудового договору від 02 грудня 2024 року його звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується копією наказу (а.с. 6). З довідки ПАТ «СУМИХІМПРОМ» від 03 лютого 2025 року №62 вбачається, що заробітна плата [PERSON] , що підлягає до виплаті станом на 02 грудня 2024 року становить 39718,03 грн. (а.с. 9). З довідки ПАТ «СУМИХІМПРОМ» від 03 лютого 2025 року №63 вбачається, що середньомісячна заробітна плата [PERSON] становить 17186,62 грн., середньоденна заробітна плата складає 781,21 грн. (а.с.10). З довідки ПАТ «СУМИХІМПРОМ» від 04 листопада 2024 року № 1851/85 вбачається, що 10 березня 2022 року пошкоджено філію ПАТ «Сумихімпром» Оздоровчий табір «Зоряний», завдано матеріальних збитків на суму 960000,00 грн. У ході авіаційних та ракетних обстрілів ПАТ «СУМИХІМПОМ, які сталися 10, 11, 13, 17 вересня 2024 року пошкоджено адміністративну будівлю заводоуправління, приміщення цехів підприємства, завдано матеріальних збитків на загальну суму 2 061 000,79 грн. 01 вересня 2024 року у ході обстрілів пошкоджено будівлю прохідної ЦОФ-2, складу ПММ, ЛЗР та складу готового продукту «Піросульфіт», загальні збитки становлять 1159000,44 грн. Вказані факти зафіксовані правоохоронними органами, всі пошкодження задокументовані актами обстежень та направлені органам досудового розслідування для включення підприємства в реєстр для відшкодування збитків (а.с.23). З довідки ПАТ «СУМИХІМПРОМ» від 07 листопада 2024 року № 1875/85 вбачається, що з початку введення 24 лютого 2024 року на території України воєнного стану у зв`язку з воєнною агресією російської федерації у виробничій діяльний ПАТ «Сумихімпром» склалися певні об`єктивні обставини, які вплинули на прибутковість його господарської діяльності. Насамперед, це пов`язано з порушенням логістичних зв`язків з постачальниками сировини та покупцями готової продукції, зниженням виробничих потужностей підприємства. Станом в період 2024 року в роботі знаходилося лише 3 основні цехи з 10, а завантаженість виробничих потужностей становила близько 8%. У зв`язку з чим діяльність підприємства залишається збитковою. Протягом 2024 року значно збільшилась кількість обстрілів виробничих потужностей підприємства, що супроводжувалося руйнуванням цехів, прохідної, об`єктів енергетичної інфраструктури тощо. Все це, разом з неодноразовим пошкодженням об`єктів постачальників електричної енергії, призвело до неодноразової зупинки виробництва на ПАТ «Сумихімпром». Внаслідок постійних обстрілів. повітряних тривог і припинення енергозабезпечення значно зросли борги за спожитий природний газ, електричну енергію і при відсутності обігових, коштів зростає борг із виплати заробітної плати працівникам підприємства. Таким чином, збитки від простоїв виробництва ПАТ «Сумихімпром» через відсутність електропостачання у 2024 році, станом на 23 жовтня 2024 склали 21960 800 грн. Загальні витрати, пов`язані з простоєм тільки за 3 квартал 2024 складають 81478 000 грн. Станом на 01 листопада 2024 на ПАТ «СУМИХІМПРОМ» у зв`язку з відсутністю сировини для виробництва готової продукції оголошено простій усіх структурних підрозділів (а.с.23-зворот). Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до положень статей 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У відповідності до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що відповідачем всупереч вимог ст. 116 КЗпП України позивачу не було виплачено у день звільнення усі належні йому суми. У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 243/2071/18 (провадження № 61-48088сво18) вказано, що: «зважаючи на вимоги позивача - виплата заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за затримку видачі трудової книжки та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»)». Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/10 (провадження № 12-56гс21) зазначила, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні статті 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили, а також, дійшла висновку, що: «Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (частина перша статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»). Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Викладене свідчить, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні». Разом з цим, обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо (стаття 82 ЦПК України). Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів. Відповідно до положень статті 263 ЦК України непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) - це обставини, що перешкоджають виконанню зобов`язань однією із сторін, незалежні від її волевиявлення і контролю, а також непереборні при вживанні всіх розумних заходів щодо їх запобігання. Визначення обставин непереборної сили наведено у статті 79 Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів (укладена у Відні 11 квітня 1980 року). Для визначення яких-небудь обставин форс-мажорними необхідно обов`язкова наявність ряду чинників: непереборність сили, що викликала ці обставини; неможливість контролювати ситуацію, впливати на неї; виникнення перешкоди не могло бути передбачено під час укладення зобов`язання. Положеннями частини другої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Із урахуванням положень частини першої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та пункту 6.10 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії Торгово-промислової палати України 18 грудня 2014 року № 44(5), документом, який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), є сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), який видає Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати, вимоги до якого встановлені пунктом 6.11 Регламенту. З огляду на вищезазначене слідує, що роботодавцю необхідно довести настання обставин непереборної сили, які б свідчили про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти позовних вимог проте не надав суду належних і допустимих доказів того, що порушення по невиплаті усіх необхідних сум заробітної плати при звільненні позивачки сталися внаслідок\~настання обставин непереборної сили (форс-мажору\~ведення на території, де знаходиться роботодавець, воєнних дій). Такі докази мали бути підтверджені сертифікатом Торгово-промислової палати України (уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат), як це передбачено чинним законодавством України та, в даному випадку, були б підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань по своєчасній виплаті заробітної плати. Щодо доводів представника відповідача щодо неспівмірності розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 06 грудня 2024 року у справі № 440/6856/22. Статтею 47 Кодексу законів про працю України\~визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. За правилами\~статті 116 Кодексу законів про працю України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. За змістом\~статті 117 Кодексу законів про працю України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX\~(далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022,\~статтю 117 Кодексу законів про працю України\~викладено в такій редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті». Відповідно до\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у редакції\~Закону № 2352-ІХ\~працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Загалом аналіз змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.09.2019 у справі\~№ 761/9584/15-ц дає підстави для висновку, що критерії зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, які викладено у цій постанові, побудовані саме з урахуванням того, що\~стаття 117 Кодексу законів про працю України\~в редакції\~Закону від 20.12.2005 № 3248-IV\~не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні. Такі критерії визначено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, і задля уникнення недобросовісності як роботодавця, так і працівника у таких правовідносинах. Також необхідність такої позиції була зумовлена недосконалістю нормативно-правового регулювання у питанні дотримання принципу співмірності в умовах необмеженості строку, за який такі суми підлягали стягненню. Водночас із прийняттям\~Закону № 2352-IX\~законодавець обмежив строк, за який роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові середній заробіток шістьма місяцями, чим фактично на нормативному рівні усунув обставини, які призводили до порушення критеріїв співмірності, недобросовісності. Крім того, з прийняттям указаного закону усунуто і такий чинник, який зумовлював можливість недобросовісної поведінки працівника, як необмеженість строку звернення до суду з позовом про стягнення невиплаченого заробітку, а саме шляхом внесення змін до\~статті 233 Кодексу законів про працю України, якою строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, обмежено трьома місяцями. У зв`язку з обмеженням законодавцем строку звернення до суду у таких спорах та можливістю отримання середнього заробітку шістьма місяцями, судова палата вважає, що застосовувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.09.2019 у справі № 761/9584/15-ц, на правовідносини, які регулюються\~статтею 117 Кодексу законів про працю України\~в редакції\~Закону № 2352-IX, не є можливим. Судом встановлено, що відповідачем всупереч вимог\~ст. 116 КЗпП України\~позивачу не було виплачено у день звільнення усі належні йому суми. За таких обставин, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Початок перебігу строку, з якого обчислюється середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні розпочинається з 03 грудня 2024 року, тобто з дня, наступного за днем, у якому відповідач не виконав свій обов`язок з виплати належних позивачу при звільненні сум. Позивач в позовній заяві порушує питання про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення. Однак, з врахуванням вимог ч. 1\~ст. 117 ЦПК України, згідно якої у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, підлягає стягненню середній заробіток не більше як за шість місяців, тобто за 131 робочих дні (за період з 03 грудня 2024 року по 03 червня 2025 року). З довідки про доходи [PERSON] вбачається, що його середньоденна заробітна плата складає 781,21 грн. (а.с.10). Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 03 грудня 2024 року по 03 червня 2025 року складає 102338, 51 грн. (131 робочий день х 781,21 грн.). З огляду на вказане з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в розмірі 39718, 03 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 грудня 2024 року по 03 червня 2025 року в розмірі 102338,51 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. та оскільки позивач при подачі позову за позовними вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі був звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: partial