Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-07 00:00:00

У травні 2025 позивач звернувся до суду з позовом про стягнення до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем надавались житлово-комунальні послуги, які відповідач не сплачувала внаслідок чого виникла заборгованість за оплату послуг, у зв`язку з цим позивач звернувся до суду. Відтак, позивач просить: - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» основну заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 26 630,40 грн за період .з 01.11.2022 року по 31.03.2025 року; - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» суму інфляційних втрат у розмірі 3 119,85 грн. та 3 % річних у розмірі 721,44 грн. за період з 01.01.2024 по 31.03.2025 року; - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Ухвалою від 08.12.2023 відкрито спрощене провадження з розгляду справи та призначено дату судового розгляду з повідомленням сторін. 02.06.2025 відповідачем було подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що згідно з наданими документами, заборгованість за житлово-комунальні послуги за березень 2022 року становить 5 660,61 грн, що підтверджується копією квитанції. Отже, на думку відповідача строк позовної давності у цій частині сплив. Також, відповідач зазначила, що відсутні належні докази правомірності нарахувань заборгованості та не надано достатніх доказів фактичного надання послуг, їх обсягів та законності формування суми боргу. Таким чином, відповідач вимоги позивача не визнала та просила застосувати строки позовної давності до частини боргу до березня 2022 року та в іншій частині вимог, відмовити. 05.06.2025 представником позивача було подано відповідь на відзив , в якому зазначено, що у відповідача існує заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг на суму 26 630,40 грн. за період з 01.11.2022 (з 01 листопада 2022 року) року по 31.03.2025 року, що підтверджується розрахунком заборгованості б/н від 28.04.2025 р. по особовому рахунку № [NUMBER] відкритого для здійснення запису операцій, що відображають розрахунки власника квартири [ADDRESS] . Тобто, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем тільки з 01 листопада 2022 року, тому заявлені аргументи щодо «строків позовної давності за житлово- комунальні послуги за березень 2022 року» не можуть мати місце при розгляді справи за предметом наявного спору. Представник позивача звернув увагу, що заявлені позивачем вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.11.2022 року по 31.03.2025 року, є меншим за три роки і не підпадають під положення ст. ст.256, 257 Цивільного кодексу України. Також, фактичність надання житлово-комунальні послуги позивачем підтверджується копіями Договору № 107-0 на технічне обслуговування пожежних систем від 15.11.2012 р., Договору № 2/1848-К-12 на вивезення та знешкодження (захоронення) твердих побутових відходів (ТПВ) від 01.10.2012 р., Договору № 47 від 01.10.2012, Договору №16-08-2013-го від 01.08.2013р., Договору № 40 від 01.09.2022 року. Окрім цього, зазначено, що відповідач з жовтня 2022 по лютий 2025 року отримувала житлово-комунальні послуги, не відмовлялась від них, отримувала рахунки на сплату за житлово- комунальні послуги, які містять у собі суму заборгованості. Також, від відповідача не надходило жодного звернення на адресу позивача з відповідними заявами та необхідними документами, які б могли підтверджувати тимчасову відсутність споживача у житловому приміщенні в спірний період. Окрім того, жодних заяв про відмову від користування житлово-комунальних послуг, скарг щодо обсягу та якості наданих послуг відповідачем не заявлялось. Зважаючи на все вищевикладене, вважаємо, що позовні вимоги ТОВ «Перший український експертний центр» до [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю. Представник позивача про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Разом з цим, представник направив заяву, в якій просить суд розглядати справу у його відсутність, вимоги підтримав. В судове засідання відповідач не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась, шляхом направлення судових повісток та розміщенням інформації сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленою про розгляд справи належним чином. Окрім цього, суд звертає увагу, що згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних доазів, оскільки учасникам справи було надано достатньо можливостей реалізувати свої права. Відтак, суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судовим розглядом встановлено, що ТОВ «Перший український експертний центр» прийняло житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] на подальшу експлуатацію та обслуговування від ТОВ «ЖЕК-2617», що підтверджується актом приймання-передачі від 01.07.2017 року. ТОВ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ЕКСПЕРТНИЙ ЦЕНТР» є правонаступником усіх прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕК- 2617», у зв`язку з припиненням діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕК 2617», шляхом приєднання до ТОВ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ЕКСПЕРТНИЙ ЦЕНТР». У будинку, зокрема, і квартирі, за вищевказаною адресою позивачем безперебійно надавались житлово-комунальні послуги. Так, [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 2418, виданий 29.08.2017 року, належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . Отже, як власник квартири та споживач житлово-комунальних послуг, згідно статей 156, 162 ЖК Української РСР, відповідач зобов`язаний не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Згідно розрахунку заборгованості б/н від 28.04.2025 р. по особовому рахунку № [NUMBER] відкритого для здійснення запису операцій, що відображають розрахунки власника квартири [ADDRESS] з позивачем, існує заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг на суму 26 630,40 грн., за період з 01.11.2022 року по 31.03.2025 року. Позивач зазначив, що на даний час заборгованість не сплачена та завдає збитків товариству, у зв`язку з чим здійснюється нарахування інфляційних втрат у розмірі 3 119,85 грн. та 3 % річних у розмірі 721,44 грн. за період з 01.01.2024 по 31.03.2025року. Підтвердженням того, що позивачем дійсно надавались житлово-комунальні послуги є копії Договору № 107-0 на технічне обслуговування пожежних систем від 15.11.2012 р. Договору № 2/1848-К-12 на вивезення та знешкодження (захоронення) твердих побутових відходів (ТПВ) від 01.10.2012 р., Договору № 47 від 01.10.2012, Договору №16-08-2013-го від 01.08.2013р., Договору № 40 від 01.09.2022 року. З врахуванням зазначеного, позивач просить суд стягнути заборгованість з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» основну заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 26 630,40 грн за період з 01.11.2022 року по 31.03.2025 року; суму інфляційних втрат у розмірі З 119,85 грн. та 3 % річних у розмірі 721,44 грн. за період з 01.01.2024 по 31.03.2025 року. З врахуванням зазнчаеного, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово- комунальних послуг; послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо- будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо-будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо- будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Пунктом 5 частиною 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено зобов`язання споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Фактичне надання таких послуг підтверджується актами виконаних робіт. З огляду на вищенаведені норми Закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово- комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, при цьому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Дана позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 03.10.2013 року. Враховуючи викладене, відповідач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якими він користувався та які були надані позивачем. Відповідно до частини 4 статті 319 ЦК України, власність зобов`язує, а стаття 322 ЦК України наголошує на те що, Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач, будучи власником майна, зобов`язаний його утримувати. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо не встановлено договором або законом, зобов язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частина 1 статті 625 визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 статті 625 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% (три проценти) річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% (трьох процентів) річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Передбачена, п. 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» норма щодо відповідальності боржника у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово- комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування наслідків частини 2 статті 625 ЦК (постанови Верховного Суду України від 20 червня 2012 р. у справі № 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням визначених змістом зобов`язання умов (неналежне виконання). Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України ,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку про обгрунтованість вимог позивача, оскільки відповідач на спростування доводів сторони позивача своїх доказів суду не надала. Окрім цього, розмір суми заборгованості наданий позивачем відповідачем у в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, не спростований. Посиланння на строки давності є необгрунтованими, оскільки позивач просить суд стягнути за період з 01.11.2022 року по 31.03.2025 року, що не вказує на те, що до даного періоду підлягає застосування положень ст.256, 257 Цивільного кодексу України, а інших обєктивних доводів, розрахунків та доказів відповідачем не були надані. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved