Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у Придніпровський районний суд м.\~Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги\~обґрунтовує тим,\~що 30\~вересня 2021\~року [PERSON] \~отримав від\~позивача у\~позику 6\~000,00\~доларів США\~на строк\~в тридцять\~шість місяців,\~на підтвердження\~чого написав\~розписку.\~По спливу\~вказаного строку\~змінив контактний\~номер телефону\~та грошові\~кошти не\~повернув.\~21\~січня 2022 року [PERSON] отримав у позику від [PERSON] 7 500,00 доларів США, на підтвердження чого власноручно написав розписку. Зазначені кошти відповідач зобов`язався повертати по 200,00 доларів США до 25-го числа кожного місяця та 3 % річних за користування ними. Однак, після отримання коштів, свої зобов`язання за договором позики не виконав, станом на дату подачі позовної заяви кошти не повернув. Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 21.05.2024 у справі №711/2474/24 стягнуто з відповідача на користь позивача 5 000,00 доларів США за розпискою від 21.01.2022 за період з лютого 2022 року по березень 2024 року, отже за вказаною позикою залишилось несплаченими 2 500,00 доларів США. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь 8 500,00 доларів США заборгованості за договорами позики. Ухвалою суду від 11.02.2025 позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. На виконання ухвали суду від 11.02.2025, позивачем надано уточнено позовну заяву, в якій останній просив стягнути з [PERSON] на свою користь 6000,0\~доларів США заборгованості за договором позики від 30 вересня 2021 року та 2\~500,0доларів США заборгованості за договором позики від 21 січня 2022 року та понесені ним судові витрати. Ухвалою суду від 19.03.2025 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по справі. До суду надійшла заява представника позивача із розрахунком понесених позивачем судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5\~500,0 грн. та витрат зі сплати судового збору в розмірі 2\~851,20 грн. 24.04.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У судовому засіданні представник позивача адвокат Драченко В.В. підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі, на підставі обґрунтування, що наведене у позовній заяві (в редакції від 25.02.2025) та з урахуванням доданих до неї матеріалів. Крім того, зазначив, що на теперішній час, грошові кошти відповідачем не повернуті. Останній не відповідає на телефонні дзвінки та всіляко уникає особистих зустрічей. У судове засідання відповідач не з`явився, хоча судом повідомлявся у встановленому законом порядку про місце, день і час розгляду справи, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у контексті положень п.\~3 ч.\~8 ст.\~128, ст.ст.\~131, 223 ЦПК України, суд вважає, як повідомлення відповідача належним чином. Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст.\~8 ЦПК України, інформація про рух справи є відкритою, оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою можливо дізнатися необхідну інформацію щодо справи. Відзив на позовну заяву не подано. Справу розглянуто за правилами заочного розгляду, передбаченими ст.ст.\~280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача, який повідомлявся судом у встановленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, а позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Врахувавши думку представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідно до розписки від 30.09.2021, [PERSON] отримав у борг 6000 доларів США від [PERSON] , строком на 36 (тридцять шість) місяців, тобто до тобто до 30.09.2024. Оригінал цієї розписки знаходиться у позивача. Вказана розписка підписана власноручно позичальником [PERSON] , а тому, фактично відбулося укладення договору позики. Факт складання цієї розписки відповідачем не спростовується жодними доказами. До того ж, зазначена вище розписка, що надана позивачу відповідачем, відповідає вимогам ч.\~2 ст.\~1047 ЦК України, яка вказує, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Разом з тим, у визначений розпискою термін, тобто до 30.09.2024, [PERSON] не повернув кошти [PERSON] , чим порушив свої договірні зобов`язання. Таким чином, грошові кошти не повернуті відповідачем у встановлений розпискою строк. Зазначені обставини справи підтверджуються відповідними письмовими доказами, а тому суд вважає їх доведеними. Таким чином, відповідач порушив умови виконання зобов`язання, передбачені договорами позики, а саме прострочив повернення позивачу коштів у сумі 6000\~доларів США. Також судом встановлено, що відповідно до розписки від 21.01.2022, [PERSON] отримав у борг 7500 доларів США від [PERSON] , які зобов`язався виплачувати рівними частинами по 200 доларів США, щомісячно до 25-20 числа кожного місяця та 3% річних за користування ними. Оригінал цієї розписки знаходиться у позивача. Вказана розписка підписана власноручно позичальником [PERSON] , а тому, фактично відбулося укладення договору позики. Факт складання цієї розписки відповідачем не спростовується жодними доказами. Крім того, рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 21.05.2024 у справі № 711/2474/24 стягнуто з відповідача на користь позивача 5 000,00 доларів США за розпискою від 21.02.2022 за період з лютого 2022 року по березень 2024 року. Отже за вказаною позикою залишилось несплаченими 2 500,00 доларів США за період з березня 2024 по лютий 2025. Враховуючи, що зазначена вище розписка, яка надана позивачу відповідачем, відповідає вимогам ч.\~2 ст.\~1047 ЦК України, однак у визначений розпискою термін, тобто до 25.02.2025, [PERSON] не повернув кошти [PERSON] , то за таких обставин [PERSON] порушив свої договірні зобов`язання. Зазначені обставини справи підтверджуються відповідними письмовими доказами, а тому суд вважає їх доведеними. Таким чином, відповідач порушив умови виконання зобов`язання, передбачені договорами позики, а саме прострочив повернення позивачу коштів у сумі 6000\~доларів США за позикою від 30.09.2021 та у сумі 2500 доларів США за позикою від 21.01.2022. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.\~5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст.\~16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.\~3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно із\~ч.\~1\~ст.\~207\~ЦК України\~правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони,\~або надсилалися\~ними до\~інформаційно-комунікаційної\~системи,\~що використовується\~сторонами.\~У разі\~якщо зміст\~правочину зафіксований\~у кількох\~документах,\~зміст такого\~правочину також\~може бути\~зафіксовано шляхом\~посилання в\~одному з\~цих документів\~на інші\~документи,\~якщо інше\~не передбачено\~законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Тобто, розписка підписана відповідачем є документом, що стверджує про вчинення правочину між ним та позивачем, тобто сторонами фактично в письмовій формі був укладений договір позики. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Як визначено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.\~1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.\~629 ЦК України). Згідно із\~ст.\~631\~ЦК України\~строком договору\~є час,\~протягом якого\~сторони можуть\~здійснити свої\~права і\~виконати свої\~обов`язки\~відповідно до\~договору. Договір\~набирає чинності\~з моменту\~його укладення,\~якщо інше\~не визначено\~законом або\~договором. Сторони\~можуть встановити,\~що умови\~договору застосовуються\~до відносин\~між ними,\~які виникли\~до його\~укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Договір є\~укладеним,\~якщо сторони\~досягли згоди\~з усіх\~істотних умов\~договору. Істотними\~умовами договору\~є умови\~про предмет\~договору,\~умови,\~що визначені\~законом як\~істотні або\~є необхідними\~для договорів\~даного виду,\~а також\~усі ті\~умови,\~щодо яких\~за заявою\~хоча б\~однієї із\~сторін має\~бути досягнуто\~згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.\~638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,\~- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики, розписка про отримання коштів внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Тобто, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Правова позиція з цього приводу викладена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, постанові 13.12.2017 у справі №309/3458/14-ц. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, постанові Верховного Суду від 08.07.2019 справа №\~524/4946/16-ц. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст.\~525 ЦК України одноособова відмова від виконання зобов`язань і одноособова зміна умов договору не припустимі, якщо інше не встановлено договором чи законом. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. При цьому, судом враховані висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №483/1953/16-ц. Згідно з приписами ст.\~509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею\~11 цього Кодексу; зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст.\~610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Крім того, слід зазначити, що враховуючи норми ст.ст. 192, 524, 533, 1049 ЦК України, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Такий висновок суду також узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц. Тому, як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд також звертає увагу на те, що відповідно до положень ст.\~545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Позивач стверджує, що станом, як на момент подачі позовної заяви до суду, так і на час розгляду справи, відповідач борг не повернув, що підтверджується наявністю у нього оригіналами розписок від 30.09.2021 та від 21.01.2022. Під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що ним були надані грошові позики відповідачу, про що складені відповідні розписки від 30.09.2021, за якою [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 6000\~доларів США, та від 21.01.2022, за якою [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 7500\~доларів США. Також у вказаних вище розписках зазначено розмір отриманих відповідачем грошових коштів, валюта, строк та порядок їх повернення. Судом також достовірно встановлено, що за розпискою від 21.01.2022, [PERSON] не повернув [PERSON] борг у сумі 2500 доларів США, а за розпискою від 30.01.2021 [PERSON] не повернув [PERSON] усю суму позики, а саме 6000 доларів США, зокрема і на час розгляду справи. У суду відсутні будь-які документи, що підтверджують факт повернення боржником вказаних вище грошових коштів (2500\~доларів США та 6000 доларів США). До того ж, відповідачем не спростовано наявності заборгованості. Крім того, на час розгляду справи у суду відсутні підтверджуючі докази про те, що договір позики визнаний недійсним чи є розірваним. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які покликався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, а саме до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором позики від 30.09.2021 у розмірі 6000\~доларів США та за договором позики від 21.01.2022 у розмірі 2500\~доларів США. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 2851\~грн. 20\~коп., з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, що підтверджується платіжною квитанцією №\~4908-2800-3339-9265 від 30.01.2025. Тож, враховуючи те, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає сума 2851\~грн. 20\~коп. (судовий збір). Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, то суд керується нормами ч. ч. 2, 3\~ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)\~розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)\~розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч.\~4, 5 ст.\~137 ЦПК України). Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №\~379/1418/18 (провадження №\~61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Так, на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано: договір про надання правничої допомоги від 21.03.2024, укладений між [PERSON] та адвокатським об`єднанням «Право, бізнес і фінанси», в особі голови об`єднання Драченка Владислава Вікторовича, за умовами якого адвокат зобов`язався надавати правову допомогу, а [PERSON] зобов`язався оплатити адвокату кошти за надані послуги (виконані роботи); свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю серії\~ЧК №\~000897 від 02.04.2018 на ім`я Драченка Владислава Вікторовича; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії СА №1081162 від 26.03.2024, за яким Драченко В.В. уповноважений надавати правову допомогу [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 21.03.2024 №269-03; акт №3 надання послуг (детальний опис робіт) до договору про надання правничої допомоги №269-036 від 02.06.2025, у якому перелічені найменування наданих послуг, кількість годин, вартість та загальна сума 5500грн. 00коп., рахунок №686 від 02.06.2025 на суму 5500грн. 00коп., платіжну інструкцію №127 від 02.06.2025, за якою [PERSON] перерахував АО «Право, бізнес і фінанси» 5500грн. 00копа., як гонорар адвоката згідно із рахунком 686 від 02.06.2025. Вказані докази є належними та допустимими. Тобто, судом встановлено, що на виконання умов вказаного договору, адвокатом Драченком В.В. було надано рахунок для оплати на суму 5500\~грн. 00\~коп., та який позивачем оплачено 02.06.2025, про що свідчить платіжна інструкція № 127 від 02.06.2025. До того ж, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові у справі № 201/14495/16-ц від 30.09.2020, провадження № 61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №\~362/3912/18 (провадження №61-15005св19). У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Як на думку суду, знайшли своє підтвердження доводи сторони позивача про понесені ним витрати на професійну правничу допомогу адвоката під час розгляду цієї цивільної справи. Крім того, суд враховує той факт, що розмір витрат є справедливим, не завищеним і співмірним з тим обсягом наданих послуг (виконаних робіт), що дає підстави для задоволення вимог про стягнення витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги. Підстав для зменшення розміру таких витрат суд не вбачає і про зазначене відповідачем заявлено не було. Таким чином, оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені у повному обсязі, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі\~ 15500\~грн. 00\~коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved