Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

У квітні 2023 року ТОВ «РАДА 5» звернулось до Печерського районного суду м. Києва із позовом в якому просить стягнути [PERSON] на користь ТОВ «РАДА 5», заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 35106,19 грн., суму інфляційних нарахувань у розмірі 3 584,89 грн., 3 % річних у розмірі 1 777,43 грн., пеню у розмірі 18 824,94 грн. У обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] (далі - відповідач) є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач користується комунальними послугами, отримує в повному обсязі послуги з утримання будинку та прибудинкової території, які йому надаються, проте, по оплаті за спожиті послуги,утворилась заборгованість в сумі 35106,19 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Відповідач неодноразово попереджався працівниками ТОВ «РАДА 5» про необхідність розрахуватись за житлово-комунальні послуги, але бажаних результатів досягнуто не було. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами відкрито провадження та роз`яснено відповідачу право надати у десятиденний строк з дня вручення даної ухвали надати відзив на позовну заяву. Як вбачається із матеріалів позовної заяви, судові документи відповідачу не були врученні та конверт було повернуто за зворотною адресою з відміткою за закінченням терміну зберігання, то в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, йому роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи, відзив не подав. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Так, матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Між, ТОВ «РАДА 5» та відповідачем було укладено Договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 136,79 кв.м., жила площа 74,79 кв.м., кількість осіб, що мешкає - 3 (далі - Договір). Відповідно до п. 2.2.4 Договору співвласник зобов`язується не пізніше 1-го числа наступного місяця вносити плату на рахунок підприємства пропорційно його частині власності в будинку і в розмірах, визначених чинним законодавством, за надані послуги, а саме: диспетчирізацію і технічне обслуговування ліфтів, вивіз побутових відходів, обслуговування будинкових вузлів обліку, їх стандартизацію і метрологію, обслуговування водостоків, люків, димовентиляційних каналів, протипожежної автоматики, внутрішніх та зовнішніх тепло- та електропроводів будинку, дезінфекцію, дератизацію, послуги аварійної служби, підготовку будинку до експлуатації у зимовий період, електроенергію на роботу ліфтів, на освітлення сходових кліток, опалення місць загального користування, воду на миття та полив прибудинкової території, податок на землю, матеріальні витрати, витрати на утримання адміністративного приміщення та апарату управління підприємства, санітарне обслуговування прибудинкової території та . допоміжних приміщень будинку, технічне обслуговування, комунальні та інші платежі,передбачені чинним законодавством України. Згідно з додатком від 30 серпня 2002 року до вказаного договору п. 1.1 викладено в іншій редакції, а саме: Предметом договору є забезпечення підприємством обслуговування та поточного ремонту житлового будинку та прибудинкової території, де знаходиться квартира, що належить співвласнику на праві приватної власності. Адреса будинку: [ADDRESS] , загальна площа 139,8 кв.м. жила площа 76,1 кв.м., кількість осіб, що мешкає - 3. Відповідно до установчого договору про створення та діяльність ТОВ «РАДА 5» затвердженого протоколом № 1 від 23 серпня 2002 року загальних зборів учасників, встановлено, що ТОВ «РАДА 5» є правонаступником прав та обов`язків ТОВ «РАДА» в частині договірних відносин по обслуговуванню будинку [ADDRESS] . Отже, позивач у справі, є належною обслуговуючою організацією, а тому наділений правом вимоги щодо стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. Вищевказані обставини встановлені рішенням Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2023 року у справі № 757/65601/21-ц, тому в силу ч. 4 ст. 84 ЦПК України мають преюдиційне значення та не доказуються при розгляді даної справи, в якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. Матеріалами справи встановлено, що у результаті несплати за житлово-комунальні послуги, передбачені Договором, в період з 01.01.2023 по 01.10.2024 за Відповідачем утворилась заборгованість в розмірі 35106,19 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, який додано до позовної заяви. Згідно статті 13 Конституції України - власність зобов`язує. Відповідно до положень ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 322 ЦК України встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Статтею 151 Житлового кодексу Української РСР (далі за текстом - «ЖК УРСР») встановлено: «Громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом Української РСР». Стаття 162 ЖК УРСР закріплює імперативну норму по оплаті за житлово- комунальні послуги: «Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги». З набранням чинності Закону України від 09.11.2017 № 2189-УІІІ «Про житлово- комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-УІІІ) та втратою чинності на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1977 від 14.11.2019 розпоряджень про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, тариф на послугу з управління багатоквартирним будинком не підлягає державному регулюванню та визначається виконавцями цих послуг згідно фактичних витрат. Рішенням загальних зборів власників житлових та нежитлових приміщень будинку за адресою: [ADDRESS] від 01.08.2019, яке було оформлено Протоколом № 1, вирішено продовжити в подальшому надання послуг контрольно-пропускного режиму (далі - «послуги Консьєрж» та підвищити тариф на цю послугу до 453,00 грн (тариф є діяв до липня 2023 р.). Оскільки мешканці секції «Г» будинку [ADDRESS] , вирішили самостійно здійснювати оплату за послугу «Консьєрж», тому відповідна стаття витрат була виключена із переліку послуг утримання будинків і споруд та прибудинкової території з 01.07.2023. Розмір щомісячної плати за надання послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території по кожній квартирі, розраховується шляхом множення діючого у відповідному розрахунковому місяці тарифу за один квадратний метр на загальну площу квартири. Розпорядженням ТОВ «РАДА 5» від 01.12.2021 № 6 «Про зміну розміру плати» збільшено плату за утримання будинку та прибудинкової території - з 01 січня 2022 року тариф по будинку [ADDRESS] для жилих приміщень склав 7,39 грн за 1 м2. Згідно розпорядження ТОВ «РАДА 5» від 02.01.2023 №1/ІНД «Про індексацію тарифів» проведено індексацію тарифів, шляхом множення розміру плати за управління на середньорічний індекс інфляції, на підставі чого по будинку [ADDRESS] з 01.02.2023 тариф для жилих приміщень склав 9,36 грн. за 1 м2. Розпорядженням ТОВ «РАДА 5» № 3 від 31.05.2023 «Про зміну розміру плати» з 01.06.2023 була збільшена плата в межах кошторису по статтям: електропостачання ліфтів, освітлення МЗК на 57%, в зв`язку з чим тариф склав 10,86 грн. за 1 м2. Послуга з вивезення твердих побутових відходів (далі - ТПВ) виокремлена із переліку послуг утримання будинків і споруд та прибудинкової території відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Оплата за організацію надання послуг з вивезення твердих побутових відходів, габаритних відходів з урахуванням операцій поводження з побутовими відходами (збирання, перевезення, утилізація, захоронення) та обслуговування майданчиків для збору ТВП нараховується за кожен місяць окремо та залежить від загальної кількості (обсягу) вивезених ТПВ в розрахунковому місяці з будинку в цілому, тобто від кількості утворених ТПВ мешканцями будинку, а також від кількості фактично проживаючих осіб в квартирі. Розпорядженням ТОВ «РАДА 5» від 09.05.2022 № 1/ТПВ встановлено з 15.06.2022 тариф на оплату за організацію надання послуг з вивезення твердих побутових відходів, габаритних відходів з урахуванням операцій поводження з побутовими відходами (збирання, перевезення, утилізація, захоронення) та обслуговування майданчиків для збору ТВП в розмірі 223,92 грн за 1 м3 для населення (тариф є дійсним до тепер). Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону № 2189-VIII визначено, що житлово- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно статті 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно- технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. У відповідності до ч. 2 ст. 7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону № 2189-VIII визначено, що споживач зобов`язаний здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги щомісячно, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово- комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Таким чином обов`язок Відповідача сплачувати вартість одержаних послуг випливає з прямої вказівки Закону, а також із правовідносин в силу яких особа не може відмовитись від прийняття житлово-комунальних послуг, та зобов`язує до певної поведінки стосовно оплати. У відповідності до положень статті 10 Закону № 2189-VIII ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 2189-VIII надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України від 14.05.2015 № 417-УІІІ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі - Закон № 417-VIII) власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 417-VIII спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Пунктом 10 частини 1 статті 7 Закону № 417-УІІІ встановлено, що співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідно до частини 1-3 статті 12 Закону № 417-VIII витрати на управління багатоквартирним будинком включають: 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 2-1) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом. Згідно ч. 2 ст. 12 Закону № 417-VIII витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Відповідно до ч. З ст. 12 Закону № 417-УІІІ невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Частиною 1 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 ЦК України). Оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за Договором, тому заборгованість в сумі 35106,19 грн., яка утворилась в період з 01.01.2023 по 01.10.2024, підлягає стягненню на користь позивача в судовому порядку в силу п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Згідно з частиною першою ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Окрім того, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій ст. 625 Цивільного кодексу України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Так, відповідно до розрахунку,наданого представником позивача, інфляційна складова боргу становить у розмірі - 3 584,89 грн., 3 % річних у розмірі 1 777,43 грн., пеню у розмірі 18 824,94 грн. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих їй житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 35106,19 грн., суму інфляційних нарахувань у розмірі 3 584,89 грн., 3 % річних у розмірі 1 777,43 грн., пеню у розмірі 18 824,94 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 3 028,00 грн. та витрати з надання професійної правничої допомоги у розмірі 5 000,00 грн. підлягають стягненню з відповідачів. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). З викладеного,

Outcome: approved