Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі свого представника адвоката Авраменко А.С. звернувся до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя з позовом до Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 308\~903, 23 коп., в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 44\~700 грн. та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. 13 жовтня 2021 року слідчим СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021082050001679 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. 21 жовтня 2021 року було складено слідчим, погоджено із прокурором повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 191 КК України, яке вручено [PERSON] . 28 жовтня 2021 року складений слідчим, затверджений прокурором та направлений до Ленінського районного суду м. Запоріжжя для розгляду по суті обвинувальний акт відносно [PERSON] у кримінальному провадженні №12021082050001679 від 13.10.2021 за ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 191 КК України. 31 жовтня 2024 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя у судовій справі № 334/8361/21 [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, та виправдано за недоведеністю в його діях складу кримінальних правопорушень, у яких він обвинувачувався. 08 січня 2025 року ухвалою Запорізького апеляційного суду вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2024 залишено без змін. В ході досудового розслідування були обмежені права та свободи [PERSON] , більш ніж 3 роки позивача викликали до органів досудового слідства, прокуратури, суду з метою проведення за його участі різноманітних процесуальних (слідчих та судових) дій. За час досудового слідства та судового розгляду справи позивач вимушений був захищатися від незаконних дій органів прокуратури у зв`язку із притягненням до кримінальної відповідальності, доказувати свою невинуватість, в тому числі шляхом звернення до послуг адвокатів, подання різноманітних клопотань, заяв, звернень. Вказані обставини призвели до того, що впродовж тривалого часу позивач був позбавлений можливості вести звичайний спосіб життя, переносив дискомфортні умови існування, був вимушений пристосовуватись до несприятливих обставин. Як наслідок були порушені його нормальні життєві зв`язки, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, внаслідок незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності стан його здоров`я критично погіршився, у нього було діагностовано гіпертонічну хворобу 2 ступеню, цукровий діабет 2 типу, середньої важкості, діабетична полінейропатія нижніх кінцівок, у зв`язку з чим він проходив тривале лікування в медичних установах, що підтверджується медичними документами, копії яких додано до позовної заяви. Все це у сукупності безумовно призвело до моральних страждань [PERSON] та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення свого становища, яке існувало до початку кримінального переслідування. Позивач безпідставно перебував під кримінальним переслідуванням з боку правоохоронних органів протягом 38 місяців 19 днів, а саме: з 21.10.2021 року (з моменту повідомлення про підозру) 08.01.2025 року (момент вступу в законну силу виправдувального вироку). Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024, установлено з 1 січня 2025 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 8000 гривень. Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди, завданої [PERSON] незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури становить: 38 місяців 19 днів х 8000 грн. = 308903,23 гривень. Також позивач зазначає про спричинення йому і майнової шкоди. У зв`язку з необхідністю надання правової допомоги для захисту від необґрунтованого звинувачення у скоєнні кримінального правопорушення, позивач був змушений звернутись до адвоката щодо захисту своїх порушених прав. Правову допомогу на стадії судового розгляду кримінального провадження здійснював адвокат Кацюба Максим Володимирович, що підтверджується змістом судових рішень в справі №334/8361/21. Так, згідно платіжних квитанцій, що додаються до позову, позивач сплатив адвокату Кацюбі М.В. за юридичні послуги 44 700 гривень. Зазначену суму спричиненої моральної та моральної шкоди позивач просить стягнути з Державного бюджету на свою користь. Ухвалою судді від 13.05.2025 прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] , відкрите провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, встановлено строки для надання заяв по суті справи. 28.05.2025 від відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позов, за змістом якого відповідач заперечує проти позову та просить відмовити у його задоволенні з наступних підстав. У відзиві зазначено, що позивачем невірно визначено коло відповідачів у справі, крім того, позивачем не надано жодних доказів спричинення моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між виникненням хвороб у позивача і необхідністю проходження лікування та притягненням позивача до кримінальної відповідальності. Також вважають необґрунтованими вимоги про стягнення матеріальної шкоди, оскільки вони належними доказами не підтверджені. Щодо розподілу судових витрат, відповідач вважає, що у разі задоволення позову, витрати на правничу допомогу мають бути покладено на органи, якими позивачу завдано шкоду. 29.09.2025 від відповідача Запорізької обласної прокуратури надійшов відзив на позов та 10.06.2025 року додаткові пояснення. У відзиві зазначено, що позивач перебував під кримінальним переслідуванням 38 місяців 18 днів, а не 38 місяців 19 днів, як зазначено у позові, та для обрахунку мінімально гарантованого розміру морального відшкодування необхідно встановити правильний період перебування позивача під кримінальним переслідуванням. Вважає, що позивачем помилково розрахований період перебування під кримінальним переслідуванням та розмір моральної шкоди. Вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди, яка полягає у витратах позивача на юридичну допомогу під час кримінального переслідування, вважає такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки строк дії договору про надання правової допомоги від 18.08.2022 року завершився 18.08.2023 року, тому з 19.08.2023 року між сторонами відсутні договірні відносини, що виключає підстави для компенсації вартості юридичних послуг, які могли надаватися адвокатом після завершення дії договору. Крім того, вважає не підтвердженими належними доказами обставини щодо тривалості участі захисника у судових засіданнях під час розгляду справи у суді. Щодо розподілу судових витрат, понесених під час розгляду даної справи, вважає, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, є держава, як учасник цивільних відносин. Інших заяв по суті справи не надходило. Ухвалою суду від 11.06.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала на підставах, викладених у позовній заяві. Представник позивача вважає вірним визначений період перебування позивача під кримінальним переслідуванням, який слід обчислювати з моменту повідомлення про підозру, та розрахунок розміру заподіяної моральної шкоди. Повноваження захисника у кримінальному провадженні підтверджені договором про надання правової допомоги та додатковими угодами до нього, факт надання правової допомоги та витрати, понесені позивачем на оплату послуг адвоката підтверджуються актами про прийняття-передачу наданих послуг та платіжними інструкціями про їх оплату. Вважає доводи відповідачів необґрунтованими та просить задовольнити позов у повному обсязі. Щодо витрат на правничу допомогу при розгляді даної справи, повідомила, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, що докази про розмір витрат, які позивач сплатив у зв`язку з розглядом даної справи, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Представник відповідача Запорізької обласної прокуратури у судовому засіданні наполягав на невірності розрахунку періоду перебування позивача під кримінальним переслідуванням та розміру моральної шкоди з тих підстав, які викладені у відзиві на позов. Також вважає недоведеними належними та допустимими доказами вимоги про стягнення матеріальної шкоди, яка полягає у витратах позивача на правову допомогу під час розгляду кримінального провадження. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позов. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши відповідні норми матеріального і процесуального права, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 13 жовтня 2021 року слідчим СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021082050001679 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. 21 жовтня 2021 року було складено слідчим, погоджено із прокурором повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 191 КК України, яке вручено [PERSON] (а.с.11-17). 28 жовтня 2021 року складений слідчим, затверджений прокурором та направлений до Ленінського районного суду м. Запоріжжя для розгляду по суті обвинувальний акт відносно [PERSON] у кримінальному провадженні №12021082050001679 від 13.10.2021 за ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 191 КК України (а.с.18-23). 31 жовтня 2023 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя у судовій справі № 334/8361/21 [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, та виправдано за недоведеністю в його діях складу кримінальних правопорушень, у яких він обвинувачувався (а.с.26-39). 08 січня 2025 року ухвалою Запорізького апеляційного суду вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2023 залишено без змін (а.с.40-55). Таким чином, позивач [PERSON] перебував під кримінальним переслідуванням з боку правоохоронних органів протягом 38 місяців 18 днів, а саме з 21.10.2021 по 21.12.2024 року 38 місяців, з 22.12.2014 року по 08.01.2025 року 18 днів . За статтями 19, 55 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою маються на увазі втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу. Відповідно до ч.1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.2 ст. 1176 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду Відповідно до ст. 1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, у тому числі, внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до п.п. 4, 5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 зазначено, що: «у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Пунктом 9 постанови Пленуму ВСУ передбачено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що позивача [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 191 КК України та виправдано зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад зазначених злочинів, позивач [PERSON] має право на відшкодування шкоди в силу положень п. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». З наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що період перебування позивача [PERSON] під кримінальним переслідуванням з 21.10.2021 (дата повідомлення про підозру) по 08.01.2025 ( дата ухвалення рішення Запорізьким апеляційним судом ) становить 38 місяців 18 днів. У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) також зроблено висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. На підставі досліджених доказів, суд вважає, що позивачем доведено те, що внаслідок необґрунтованого пред`явлення обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення він більше трьох років фактично перебував у невизначеному стані, у зв`язку з чим його права обмежувались. Весь цей час позивач не міг відносно вільно пересуватись, був змушений з`являтись до органів досудового розслідування та відвідувати судові засідання, за власний кошт уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом в межах кримінального провадження. Безпідставне перебування [PERSON] в статусі підозрюваного та обвинуваченого в будь-якому випадку змінило звичайний уклад його життя, змушувало витрачати значну частину свого часу, зусиль та інших ресурсів на здійснення захисту та відновлення своєї репутації, підтвердження своєї невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення, викликало такі негативні емоції як тривога, страх, занепокоєння. Також суд бере до уваги дані про особу позивача, який є раніше не судимою особою, має міцні стабільні соціальні зв`язки, має постійне незмінне місце проживання. Крім того, під час незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності стан його здоров`я погіршився, у зв`язку з чим він проходив тривале лікування в медичних установах, що підтверджується медичними документами, копії яких додано до позовної заяви. Законом України «Про державний бюджет на 2025 рік» від 19.11.2024 встановлено мінімальний розмір заробітної плати на місяць з 01 січня 8 000 грн. Таким чином, виходячи з положень ст. 13 Закону, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивача, який гарантовано державою, становить 308 800,00 грн. (38 місяців х 8000 грн. = 304 000 грн.; 18 днів - 18 х 8000 / 30 = 4800 грн.). За таких обставин, суд, враховуючи положення ст. ст. 4, 12, 13 ЦПК України, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на правову допомогу у межах кримінального провадження, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 18.08.2022 між позивачем та адвокатом Кацюбою М.В. укладено договір про надання правової допомоги зі строком дії на 1 рік (а.с. 58). 18.08.2023 та 18.08.2024 року між позивачем та адвокатом Кацюбою М.В. укладено Додаткові угоди № 2, 3 до договору про надання правової допомоги від 18.08.2022 року, відповідно до умов яких, строк дії договору про надання правової допомоги продовжено до 18.08.2024 року, до 18.08.2025 року відповідно (а.с.144,145). У період дії зазначеного договору та додаткових угод адвокатом Кацюбою М.В. позивачу було надано правову допомогу на загальну суму 44 700 грн. 00 коп., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі наданих послуг. Оплата гонорару адвоката позивачем проведено у повному обсязі (а.с. 58-78). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2024 року в справі № 556/1626/23 (провадження № 61-6821св24) вказано, що: «згідно з пунктом 4 частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Суд зауважує, що, встановивши факт понесення витрат у зв`язку з наданням юридичної допомоги, підлягають стягненню витрати саме за час перебування під слідством і судом. Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи, не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим ст. 137 ЦПК України, тому у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у Рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. У Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. У даній справі позивачем на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду кримінального провадження надано суду відповідні документи, зокрема, договір про надання правової допомоги, додаткові угоди, акти приймання-передачі наданих послуг, платіжні інструкції, квитанції про сплату коштів, копії судових рішень, у яких зазначена участь захисника. Відповідно до п.6.1. Додаткової угоди № 1 від 18.08.2022 року, правова допомога вважається наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги. Вартість послуг визначена п.1 Додаткової угоди від 18.08.2022 року (а.с.59). Таким чином, Позивачем надані належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду кримінального провадження у розмірі 44 700,00 грн. Доводи представників відповідачів щодо не підтвердження позивачем розміру заявлених вимог про стягнення матеріальної шкоди, щодо надання адвокатом правової допомоги поза межами строку дії договору про надання правової допомоги та щодо нетривалості судових засідань, у яких брав участь захисник, суд вважає необґрунтованими, оскільки строк договору про надання правової допомоги продовжено додатковими угодами, повноваження захисника перевірені судом під час розгляду кримінального провадження, участь його у судових засіданнях підтверджена журналами судового засідання та судовими рішеннями, а гонорар адвоката визначений умовами договору про надання правової допомоги та додатковою угодою до нього. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо стягнення сум відшкодування з держави, суд зазначає наступне. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. В ст. 25 Бюджетного кодексу України встановлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та наявність передбачених законом підстав для їх часткового задоволення шляхом стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди грошових коштів в розмірі 308\~800,00 грн., в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 44 700 грн.

Outcome: partial