Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

21.11.2022 року представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] адвокат Незвіський Д.Я. звернувся до суду з позовною заявою [PERSON] , який діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Борщагівська сільська рада Бучанського району Київської області про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на її утримання. В обґрунтування позову сторона позивача за первісним позовом зазначила, що з 26.01.2018 року [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу у сторін [INFO] народилася дитина [PERSON] . У жовтні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу (цивільні справа № 369/10728/22). Починаючи з жовтня 2022 року, Позивач та Відповідачка перестали проживати разом. Спільного господарства не ведуть. Позивач разом з малолітнім сином [PERSON] проживає в помешканні (квартирі) за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка проживає окремо від дитини. Фактичне місце проживання Відповідачки не відоме. В помешканні (квартирі) у якій проживає Позивач разом з малолітнім сином [PERSON] створені всі належні умови для комфортного проживання малолітньої дитини. Батько повністю опікується, виховує сина та забезпечує його всім необхідним. Після фактичного припинення сімейних та шлюбних відносин, та початку окремого проживання, питання щодо опіки та місця проживання малолітнього [PERSON] між батьками не вирішено. І хоча діти наразі проживають разом з батьком (Позивачем), згоди щодо визначеного місця проживання малолітніх дітей сторін формалізоване у будь-якому документі між батьками не Досягнуто, а тому питання місця проживання дітей залишається невирішеним. Крім того, як зазначає позивач, відповідачка участі в утриманні малолітнього сина не приймає, ані в грошовій, ані в натуральний спосіб. Тому, на думку сторони позивача є доречним стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання спільної дитини сторін, яка проживає з батьком. На підставі зазначеного позивач просив суд: - визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] (РНОКПП № [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] ) до досягнення ним 14-ти річного віку; - стягувати з [PERSON] (РНОКПП невідомий, паспорт громадянки російської федерації № [NUMBER] , останнє відоме місце проживання за адресою: [ADDRESS] ) на ім`я [PERSON] (РНОКПП № [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] ) аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті (1/4) від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, від дня подання цієї позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; - допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах платежу за один місяць; - вирішити питання розподілу судових витрат у справі з урахуванням процесуальної поведінки сторін. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. від 23.01.2023 року провадження у справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. 14.02.2023 року відповідач [PERSON] подала до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на її утримання. В обґрунтування зустрічної позовної заяви сторона позивача за зустрічним позовом зазначила, що з 26 січня 2018 року відповідачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу відбулася зміна прізвища, у зв`язку з чим було також змінено посвідку на постійне проживання [NUMBER] , видану органом 3201. На підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 грудня 2022 року шлюб між сторонами розірвано. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а саме: [INFO] у нас народився син [PERSON] . Позивачка за зустрічним позовом зазначила, що після народження сина подружні стосунки значно погіршилися, зникло взаєморозуміння, взаємоповага та допомога зі сторони відповідача, виникали суперечки на побутовому ґрунті. Відповідач неодноразово застосовував до позивачки за зустрічним позивом психологічне та моральне насилля. [PERSON] зазначає, що разом сім`єю сторони проживали у квартирі [ADDRESS] , проте у зв`язку з постійними сварками, спровокованими відповідачем за зустрічним позовом, 25 жовтня 2022 року [PERSON] , будучи напідпитку, в черговий раз застосував до позивача за зустрічним позовом психологічне і фізичне насилля, завдав тілесні ушкодження, в результаті яких вона отримала струс мозку та чисельні синці, виштовхав силою із квартири посеред ночі, на очах малолітнього сина, який був наляканий та постійно плакав. Відповідач зазначила, що ураховуючи, що в нашій країні йде війна і постійно існує загроза ракетних обстрілів, у місті введено комендантську годину, Назар навіть не дав позивачу за зустірчним позовом одягнутися чи зібрати речі та неправомірно відібрав у неї дитину. У зв`язку з зазначеним позивач за зустрічним позовом звернулася до правоохоронних органів і 25 жовтня 2022 року внесено відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення (№ 12022116380001635) на підставі частини першої статті 125 КК України. Органами досудового розслідування встановлено факт завдання тілесних ушкоджень [PERSON] позивачу, що спричинило негативні наслідки для здоров`я позивача за первісним позовом. Позивачка за зустрічним позовом повідомила, що на момент звернення із цією заявою справа № 369/10731/22 перебуває на розгляді у Києво-Святошинському районному суді Київської області, де позивач [PERSON] є потерпілою, а [PERSON] є обвинувачуваним. Крім того, [PERSON] подана заява начальнику Бучанського РУ ГУНП в Київській області про вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України, оскільки [PERSON] привласнив її особисті кошти, які вона зберігала в квартирі, з якої він її вигнав та зняв без попередження із реєстрації, відомості внесені до ЄРДР від 02 грудня 2022 року, кримінальне провадження № 1202211113800000897. Як зазначає у зустрічному позові [PERSON] протягом усього цього часу (з 25 жовтня 2022 року) [PERSON] постійно чинив їй перешкоди у спілкуванні з дитиною, не дозволяв забирати із садочка, біля якого постійно перебували невідомі чоловіки в одязі «Охорона». На постійні прохання [PERSON] та вмовляння дати їй можливість проводити час із дитиною, оскільки вона мати, права якої порушуються, [PERSON] лише насміхався, погрожуючи, що дитину вона більше не побачить, ображаючи постійно нецензурними словами, принижуючи честь та гідність матері дитини, попри те, що у сина є сильна емоційна прив`язаність до неї як мами. Як зазначає [PERSON] батько дитини надав їй можливість бачитися з сином у час визначений батьком, на його умовах, і лише у його квартирі, проте гуляти на дитячих майданчиках, на вулиці, ходити до магазинів чи закладів громадського харчування їй з сином заборонив. [PERSON] зазначила, що коли вона приходить до дитини, [PERSON] завжди закриває їх у квартирі, ключів від якої вона не має, чим безсумнівно порушено право особи (її та дитини) на вільне пересування. Вона просила чоловіка не замикати її з дитиною, оскільки у зв`язку з війною у квартирі часто було вимкнено світло, опалення, не було води, пропадав будь-який зв`язок і існують непоодинокі випадки надзвичайних ситуацій. [PERSON] пояснювала чоловікові, що у випадку пожежі чи повітряної тривоги, вона з дитиною перебувають на шостому поверсі у замкненій квартирі, вийти з якої в укриття чи безпечне місце не мали можливості, а у зв`язку з відсутністю мобільного зв`язку навіть не зможуть викликати відповідні служби чи попросити про допомогу. Вказані дії чоловіка є залишенням дитини у небезпеці, що свідчить про його недбале ставлення до батьківських обов`язків, та підтверджено матеріалами, наданими на електронному носії. Як зазначає [PERSON] у ніч із 14 на 15 листопада 2022 року у дитини погіршився стан здоров`я, піднялася температура (38,7) і чоловік, не розуміючи, що потрібно робити, які ліки треба давати малолітній дитині, як понизити жар, який догляд необхідний, у паніці о третій годині ночі зателефонував їй і повідомив про стан малюка, дозволивши прийти та залишитися на ніч. Позивачка за зустрічним позовом збила температуру дитині, а вранці записала на прийом до лікаря і вони поїхали у лікарню. У дитини було встановлено наявність інфекції у горлі (вуглеводний антиген стрептококу А) та виписано відповідне лікування (копія довідки міститься у додатках). У лікарні чоловік знову почав вести себе неадекватно, перед посторонніми кричати на неї нецензурними словами та не дозволив іти до квартири з сином. На наступний день попри рекомендації лікаря, визначене лікування та кволий стан дитини, [PERSON] повів сина у садочок, оскільки у нього були якісь справи. У подальшому, 17 листопада 2022 року, коли [PERSON] прийшла в обумовлений час побачитися з дитиною, звичайно, у квартиру Назар а, оскільки це єдине місце за його умовами, де вона може проводити час із сином, [PERSON] , як завжди, сказав, що закриє їх. [PERSON] була проти цього, оскільки серйозно непокоїлася про їх із сином безпеку у зв`язку з ракетними обстрілами (15 листопада 2022 року, за два дні до цього, ракети прилетіли у житлові будинки у м. Києві, загинули люди), у результаті чого, як зазначає [PERSON] , чоловік почав її принижувати, кричати нецензурні і образливі слова, виганяти з квартири та погрожувати, що викличе поліцію, якщо вона не покине квартиру. Назар викликав поліцію та довго не міг пояснити причини такого виклику, у результаті чого подзвонив своєму адвокату, який пояснював поліції свою версію того, що відбувалося, при цьому не будучи ні свідком, ні учасником тих подій. [PERSON] написала до поліції заяву про вчинення домашнього психологічного та морального насильства. [PERSON] зазначила, що вона як мати дитини завжди виконувала та якнайкращим чином виконує свої батьківські обов`язки щодо сина, піклується про його фізичне та психологічне здоров`я, інтелектуальний та фізичний розвиток, має стабільний заробіток (є ФОПом), має позитивну характеристику серед працівників, громади, створила належні умови для проживання сина у квартирі, що належить їй на праві користування, має зареєстроване місце реєстрації. До кримінальної відповідальності не притягувалася, незнятої чи непогашеної судимості не має, психічних чи наркологічних захворювань також не має. Між [PERSON] та сином існує тісний психологічний зв`язок. Попри те, що відповідач вчиняє протиправні дії по відношенню до матері свого сина, порушує її права як матері, порушує рівність прав батьків щодо дитини, вона не втрачала контакт із сином та беру активну участь у процесі його виховання, погоджуючись на будь-які умови чоловіка. У свою чергу, при визначенні судом місця проживання [PERSON] зі матір`ю, враховуючи якнайкращі інтереси дитини, вона не заперечуватиме щодо спілкування сина з батьком, оскільки для неї потреби та інтереси сина стоять на першому місці. На думку [PERSON] визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , враховуючи його вік, із матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дитини, сприятиме стабільності і урегульованості відносин та створить для дитини найкращі умови для фізичного, психічного та духовного розвитку. На підставі зазначеного [PERSON] у зустрічному позові просила суд: - прийняти до спільного розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , та об`єднати в одне провадження; - для надання висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] залучити до участі у справі у процесуальному статусі третьої сторони Борщагівську сільську раду Бучанського району Київської області (Службу у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області); - у задоволенні первісних позовних вимог відмовити в повному обсязі. Задовольнити зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] ; - призначити місце проживання [PERSON] з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - судові витрати, понесені за подачу позовної заяви у розмірі 1073,60 грн, а також витрати на правничу допомогу, понесені мною, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] . Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. від 15.02.2023 року постановлено прийняти зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на її утримання до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] , який діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Борщагівська сільська рада Бучанського району Київської області про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на її утримання. 14.02.2023 року до канцелярії суду від відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] надійшла заява про забезпечення позову, в якій вона просила суд вжити заходи забезпечення позову. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. від 17.02.2023 року у задоволенні заяви відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] про забезпечення позову в цивільній справі № 369/11756/22 відмовлено. 24.02.2023 року до суду від представника відповідача за первісним позовом [PERSON] адвоката Кравця Д.М. подано відзив на первісну позовну заяву у якому сторона відповідача за первісним позовом зазначила наступне. Відповідач повністю заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, вважаємо, що позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими, безпідставними, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідач постійно проживає в Україні з 2015 року, має місце реєстрації та місце проживання в одному населеному пункті с. Софіївська Борщагівка, що свідчить про прив`язку до постійного місця проживання, забезпечення стабільності та незмінності місця проживання для дитини. Позивач, створюючи перешкоди дитині у спілкуванні та отриманні належної уваги, любові та турботи від Відповідача, своїми протиправними діями по відношенню як до Відповідача, так і до дитини, безумовно не враховує та порушує якнайкращі інтереси дитини. Також, сторона відповідача за первісним позовом у відзиві виклала аналогічні обставини зазначені у зустрічній позовній заяві та підтримала їх належність. На підставі зазначеного відповідач [PERSON] у відзиві просила суд: - відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування: Борщагівська сільська рада Бучанського району Київської області про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу адвоката попередньо (орієнтовно) в розмірі 69 000,0 грн.; - всі інші судові витрати покласти на Позивачів. 16.03.2023 року до суду від відповідача за зустрічним позовом [PERSON] надійшов відзив, у якому він зазначив наступне. Як зазначає відповідач за зустрічним позовом в ніч з 24.10.2023 року на 25.10.2023 року, [PERSON] добровільно залишила місце спільного проживання подружжя. Жодного відібрання дитини не відбулось. Спільний син [PERSON] залишився в своїй квартирі та в своєму постійному та звичному місці проживання, в якому проживає від народження. Жодних тілесних ушкоджень [PERSON] не завдавав [PERSON] , фізичного та психологічного насильства не вчиняв. Жодних перешкод у спілкуванні та вихованні [PERSON] з сином [PERSON] не чиняться. Більш того, як зазначив [PERSON] ним навпаки створюються усі умови для того, щоб [PERSON] приймала більше участі у вихованні та утриманні сина та стала повноцінною матір`ю. На думку [PERSON] . [PERSON] навмисно замовчує (приховує від суду та органів опіки та піклування) важливі обставини у цій справі (сімейно-правовому спорі), які є край важливими та напряму вливають на вирішення питання про місце проживання їх спільної дитини. Так, [PERSON] вважає, що істотне значення в цій справі є обставина громадянства [PERSON] , оскільки вона є громадянкою російської федерації. Тобто, на думку [PERSON] , якщо місце проживання малолітнього [PERSON] рішенням суду буде визначено разом з матір`ю громадянкою російської федерації та вона виїде разом з дитиною з України, зокрема до росії, повернути таку дитину до України буде неможливо. На сьогоднішній день не існує жодних правових гарантій, які б виступали запобіжниками несанкціонованого виїзду дитини з України та гарантували механізми повернення дитини до України в разі її незаконного переміщення та/або незаконного утримання на територію російської федерації. Саме за цих обставин [PERSON] прийнято рішення про проживання його малолітнього сина разом з ним в помешканні, в якому він живе від народження, без жодного обмеження матері на повноцінну участь у вихованні та утримані сина. Крім того, [PERSON] вважає, що [PERSON] може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини, оскільки вона приховує від суду важливу обставину, що вона вчиняла розпусні дії та подружню зраду, перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , що власне і стало причиною його припинення шляхом розірвання судом саме за ініціативою [PERSON] . Як зазначає [PERSON] . [PERSON] регулярно допускала негідну поведінку у шлюбі, а саме вчиняла подружню зраду (добровільний статевий акт з чоловіком, який не є її чоловіком у шлюбі). На підставі зазначеного відповідач за зустрічним позовом [PERSON] просив у своєму відзиві у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до нього про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на її утримання у цивільній справі № 369/11756/22 відмовити та вирішити питання розподілу судових витрат сторін у справі з урахуванням ухваленого рішення та процесуальної поведінки сторін. 29.11.2023 року до канцелярії суду від відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] надійшла заява про забезпечення позову, в якій вона просила суд вжити заходи забезпечення позову. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. від 01.12.2023 року постановлено відмовити у задоволенні заяви відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] про забезпечення позову в цивільній справі № 369/11756/22. 19.09.2024 року до суду від представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] адвоката Бузанова Д.В. надійшла заява про зміну предмету позову в якій сторона позивача за зустрічним позовом просила суд постановити ухвалу, якою прийняти до розгляду заяву про зміну предмету зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на її утримання та змінити предмет позову по справі 369/11756/22 шляхом доповнення позовною вимогою наступного змісту: - визначити [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] ) наступні способи участі у вихованні малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , а саме:систематичне спілкування та побачення з можливістю спільного відпочинку за місцем проживання батька або у громадських місцях, без присутності матері: кожного понеділка та середи з 17:00 до 20:00; кожної п`ятниці з 17:00 до 20:00; кожної суботи з 09:00 до 20:00. Протокольною ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. від 06.05.2025 року судом відмовлено у прийнятті заяви про зміну предмету позову, оскільки фактично подано новий позов, тому що одночасно змінюється предмет та підстави позову. Крім того, підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні 31.07.2025 року позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали первісні позовні вимоги, просили суд їх задовольнити, заперечували щодо задоволення зустрічного позову у повному обсязі. У судовому засіданні 31.07.2025 року відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги за зустрічним позовом, просили суд їх задовольнити, заперечували щодо задоволення первісного позову у повному обсязі. Представник третьої особи Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи третю особу було повіднослено належним чином, надали заяву про розгляд справи без участі їх представника. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, вислухавши думку учасників справи та заслухавши пояснення свідків, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 26.01.2018 року Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, між громадянином України [PERSON] , [INFO] , та громадянкою російської федерації [PERSON] , [INFO] , зареєстровано 26.01.2018 року шлюб, про що 26.01.2018 року Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві складено відповідний актовий запис № 171. Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу у сторін народилася спільна дитина син [PERSON] , [INFO] . Так, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 26.10.2022 року Центральним відділом державної реєстрації пактів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] народився [INFO] , про що Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 06.12.2019 року складено відповідний актовий запис № 5324. Батьками особи зазначено: батько громадянин України [PERSON] , мати громадянка російської федерації [PERSON] . Рішенням судді Києво-Святошинським районним судом Київської області Пінкевич Н.С. від 07.12.2022 року у цивільній справі № 369/10728/22 ухвалено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задовольнити та розірвати шлюб, зареєстрований 26 січня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] у Печерському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №171. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] ». Рішенням Виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 12.12.2023 року № 697 вирішено: 1. Визначити способи участі матері - гр. [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , встановивши їй наступний графік спілкування з дитиною: - встановити черговість участі матері у вихованні дитини тиждень через тиждень; - тиждень кожного з батьків починається о 20:00 неділі, і закінчується о 20:00 годині наступної неділі. 2. Батька дитини - гр. [PERSON] повідомити про відповідальність, передбачену частиною п`ятою статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення за невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до Акту обстеження умов провадження від 31.10.2022 року, за адресою [ADDRESS] , з метою визначення місця проживання дитини, в якому вказано, що умови проживання задовільні, кімнати облаштовані сучасними меблями, технікою. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: окрема кімната, окреме ліжко, шафа для речей, стіл для виконання завдань, іграшки. В квартирі зареєстровані та проживають батько [PERSON] , та син [PERSON] . Стосунки родинні, ходять на майданчики, відвідують ігрові кімнати, цирк, зоопарк. Згідно Акту оцінки потреб сім`ї/особи складеного відносно [PERSON] , за адресою проживання: [ADDRESS] , батько проживає з дитиною та перебуває в процесі розлучення, харчування дитини задовільне, зріст та вага відповідають віку. В помешканні чисто та затишно. Квартира облаштована меблями і технікою. В дитини є окрема кімната, окреме ліжко, шафа для речей, облаштовано місце для гри, іграшки. Дитина всім забезпечена. Відповідно до Висновку оцінки потреб сім`ї складеного 31.10.2022 року директором Комунального заходу «Центр надання соціальних послуг Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області» Яковенко Г. та фахівцями, які здійснювали оцінку, сім`я складається з двох осіб: [PERSON] та [PERSON] , складні життєві обставини відсутні, стан потреб дитини задовільний, проблеми відсутні. Відповідач зареєстрована за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади № 2022/000969295 від 02.11.2022 року. 29.11.2022 року КЗ «Центр надання соціальних послуг Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області» складено Акт обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] з метою визначення місця проживання дитини, а 24.11.2022 року складено Висновок оцінки потреб особи за адресою [ADDRESS] , заявниця [PERSON] , в яких вказано, що умови проживання задовільні, кімнати облаштовані сучасними меблями, технікою. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: окрема кімната, окреме ліжко, шафа для речей, стіл для виконання завдань, речі, іграшки. В квартирі проживають [PERSON] (заявник мама) без реєстрації. Стосунки, традиції сім`ї: ходять з дитиною на дитячі майданчики, в розважальні дитячі кімнати, їздять на каруселі. Також вказано, що зі слів [PERSON] , вона кожний ранок відводить дитину до садочку (під наглядом охоронця). І кожний вечір приходить до дитини додому (зі слів [PERSON] спілкується з дитиною під наглядом камер). В помешканні дотримуються санітарно-гігієнічні норми, в квартирі чисто та затишно. Для дитини в сім`ї створені всі необхідні умови для повноцінного утримання та виховання. Для дитини підготовлена окрема кімната, ліжко, шафа для речей, стіл для виконання завдань, речі, іграшки. 24.11.2022 року складено Акт оцінки потреб сім`ї/особи за адресою [ADDRESS] , за заявою [PERSON] , в якому вказано, що в помешканні чисто та затишно, квартира облаштована сучасними меблями і технікою, в квартирі створені всі належні умови для виховання та розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Зі змісту ст. 150 СК України, випливає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" cім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. З вимог статей 141, 150, 153, 155 СК України, випливає, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення п. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції, частин 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Судом встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо місця проживання дитини, а наданий до суду висновок органу опіки та піклування не вичерпує наявного між сторонами конфлікту. З матеріалів справи вбачається, що мати та батько дитини, мають самостійний дохід. За місцем проживання як матері дитини так і батька проведено обстеження житлово-побутових умов та з`ясовано, що для дитини створено всі належні умови. Допитана у судовому засіданні 16.07.2025 року свідок [PERSON] пояснила, що вона є ФОП, її дитина та дитина сторін [PERSON] ходили в один дитячий садочок. Пояснила, що батько дитини не надавав доступу матері до дитини. Дитина [PERSON] просив набрати його матері по мобільному зв`язку для спілкування з матір`ю. Допитаний у судовому засіданні 16.07.2025 року свідок [PERSON] пояснила, що з 2020 року вона веде бізнес з учасниками справи. Пояснила, що [PERSON] забирав постійно дитину на ночівлю, дозволяв спілкуватися матері з дитиною на його умовах. Аналізуючи надані сторонами докази, суд враховує, що сторонами не було чіткої домовленості щодо місця проживання дитини. [PERSON] , [INFO] , проживав з батьком та спілкувався з матір`ю на умовах батька, що не заперечувалося стороною позивача, оскільки у батька були застереження, щодо вивезення матір`ю дитини до країни агресора у зв`язку з її громадянством російської федерації та його переконання щодо аморальної поведінки матері. Батько дитини пояснює такі дії необхідністю створення безпечних умов для життя та здоров`я сина, що є першочерговим обов`язком батьків, особливо за умови військової агресії росії проти України. Судом не встановлені та не підтверджені стороною позивача за первісним позовом [PERSON] наявність аморальної поведінки матері дитини [PERSON] . Крім того у судовому засіданні сторона позивача за первісним позовом не заперечувала факту того, що [PERSON] гарна мати та піклується про умови життя дитини та її виховання. Щодо громадянства матері дитини [PERSON] яка є громадянкою російської федерації та побоювання батька дитини щодо вивезення [PERSON] , [INFO] , за межі країни Україна, суд зазначає наступне. Суд враховує, що зважаючи на введення воєнного стану в Україні, при вирішенні спорів, що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення безпеки дитини та її права на життя. Однак, суду не наданні докази створення [PERSON] умов для вивезення [PERSON] за кордон. Суд зазначає, що агресія проти України триває, але у цьому конкретному випадку, з урахуванням обставин справи, найкращим інтересам дитини відповідає перебування дитини разом з матір`ю, оскільки позивач не надав доказів на спростування «серйозного ризику» для дитини та наявність ризиків вивезення дитини до країни агресора в разі встановлення місяця проживання дитини з матір`ю. У постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) Верховний Суд зазначив, що при вирішення питання про визначення місце проживання дитини суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема щодо обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Верховний Суд у постанові від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19 (провадження № 61-19210св20) визначив базові елементи, які підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини, а саме: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту. При вирішенні цієї категорії спорів також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач за первісним позовом - є підставою для відмови у позові. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. З урахуванням встановлених в ході розгляду обставин, досліджених письмових доказів, пояснень позивача, відповідача та показань свідків, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою місця проживання матері дитини: [ADDRESS] . Ухвалюючи рішення про визначення місця проживання дитини з матір`ю суд виходить з конкретних обставини даної справи, при цьому враховує інтереси самої дитини її вік, соціальні зв`язки, психологічний стан тощо, а також дотримання балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Суд вважає, що наразі мати дитини [PERSON] створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання малолітньої дитини слід задовольнити та у свою чергу відмовити у задоволенні первісних вимог [PERSON] ,\~який діє\~в інтересах\~малолітнього сина\~ [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~третя особа:\~Борщагівська сільська\~рада Бучанського\~району Київської\~області про\~визначення місця\~проживання малолітньої\~дитини та\~стягнення аліментів\~на її\~утримання. При цьому суд зауважує, що батько дитини, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Відповідно до висновку Виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 21.06.2023 року № 270/14 встановлено, що малолітня дитина [PERSON] , відвідує дошкільний навчальний заклад ТОВ «Гімназія «Умка Смарт» села Софіївська Борщагівка, Київської області. Відповідно до характеристики закладу: «Виховується в неповній сім`ї, проживає з батьком. До дитячого садочку приводить та забирає [PERSON] тато [PERSON] і мама [PERSON] , але частіше тато. Батько цікавиться розвитком дитини та щоденним режимом: як спав, їв протягом дня». На підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Борщагівській сільській раді Бучанського району Київської області від 23 травня 2023 року (протокол № 6) орган опіки та піклування на теперішній час вважає за доцільне визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом батьком [PERSON] . Відповідно до частини\~шостої\~статті\~19 СК України\~суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд оцінює критично поданий висновок Виконавчого комітету\~Борщагівської сільської\~ради Бучанського\~району Київської\~області про доцільність визначення місця проживання\~малолітньої дитини\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~разом батьком\~ [PERSON] , і не погоджується з ним, оскільки він є як недостатньо обґрунтованим так і таким, що суперечить інтересам малолітньої дитини сторін. Так, на думку суду, виконавчим комітетом Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області під час складання висновку не були враховані моральні якості матері та батька дитини та не встановлено всіх обставин. Так, згідно довідки Міністерства Внутрішніх справ України № ВР-000425715 [PERSON] , [INFO] , уродженка Смоленск, Російська Федерація на території України станом на 08.11.2022 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. У [PERSON] , [INFO] , станом на 09.11.2022 року ознак наркологічних захворювань не виявлено, що підтверджується Сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду від 09.11.2022 року, Сертифікат дійсний до 09.11.2024 року. У [PERSON] , [INFO] , станом на 09.11.2022 року ознак психічних захворювань не виявлено, що підтверджується Медичною довідкою про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 09.11.2022 року, Довідка дійсна до 09.11.2024 року. [PERSON] , [INFO] , є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 17.08.2018 року запис № 2\~339\~000 0000 023527. [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку платників єдиного податку як фізична особа-підприємець, що підтверджується Витягом з реєстру платників єдиного податку від 17.08.2018 року. [PERSON] активно бере участь у громадському житті та отримувала подяки за свою відданість, що підтверджується Подяками від 15.06.2022 року та 09.07.2022 року. Вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності (постанова Верховного Суду від 28.12.2020 р. у справі №487/2001/19-ц). 29.11.2022 року [PERSON] подана заява начальнику Бучанського РУ ГУНП в Київській області про вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, зі слів [PERSON] за фактом привласнення [PERSON] особистих кошів [PERSON] , які остання зберігала в квартирі, з якої Позивач Відповідача вигнав та зняв без попередження із реєстрації, відомості внесені до ЄРДР від 02.12.2022 року, кримінальне провадження № 1202211113800000897. Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.04.2023 року у кримінальній справі № 369/10731/22, провадження № 1-кп/369/25/23, ухвалено [PERSON] , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу, у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень в дохід держави. Цивільний позов потерпілої [PERSON] - задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 10000,00 грн. (десять тисяч грн. 00 коп.), в якості відшкодування моральної шкоди. У іншій частини позовних вимог відмовити. Як встановлено з зазначеного вироку, 25 жовтня 2022 року близько 02 години (більш точного часу не встановлено), [PERSON] , перебував у квартирі за адресою: [ADDRESS] , де на той час також перебувала потерпіла [PERSON] . В той же час, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи прямий умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень останній, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність - здоров`я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, [PERSON] підійшов до потерпілої [PERSON] , та штовхнув останню, від чого [PERSON] , вдарилась об стіну. В подальшому [PERSON] , взявши в руки віник з ручкою, наніс потерпілій один удар по правій нозі в область стегна, один удар по лівій нозі нижче стегна. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на заподіяння тілесних ушкоджень. [PERSON] стиснув [PERSON] за плечі та виштовхнув з квартири. При судово-медичному огляді у [PERSON] були виявлені синці плечей та стегон, правої підлопаткової ділянки. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого (-их) предмету (-ів), за давністю можуть відповідати вказаному в постанові терміну та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Постановою Київського апеляційного суду від 17.03.2025 року у кримінальній справі № 369/10731/22 апеляційну скаргу захисника Незвіського Д.Я. в інтересах обвинуваченого [PERSON] залишено без задоволення. В порядку ч.2 ст.404 КПК України вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2023 року, ухвалений щодо [PERSON] , змінено. Відповідно до ч.5 ст.74 КК України звільнено [PERSON] від покарання на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України. В решті вирок суду залишено без змін. Крім того, відповідно до протоколу № 5 про адміністративне правопорушення від 26.12.2023 року заступником начальника служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області складено цей протокол про те, що [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 184 КУпАП та 24.12.2023 року не виконав рішення виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 12.12.20223 року № 697 «Про встановлення способу участі матері [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] та спілкуванні з нею» чим порушив ст.ст. 141,158 Сімейного кодексу України. Як вбачається з протоколу №5 від 26.12.2023 року складеного відносно [PERSON] , зазначено, що 24.12.2023 року [PERSON] не виконав рішення виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 12.12.2023 року № 697 «Про встановлення способу участі матері [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] та спілкуванні з нею», чим порушив ст.ст. 141, 158 СК України, таким чином вчинив правопорушення передбачене ч. 5 ст. 184 КУпАП. Суд враховує, що постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.02.2024 року у справі № 369/214/24 провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно\~ [PERSON] , [INFO] , за ч. 5\~ст. 184 КУпАП\~ закрито\~за відсутністю в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності,\~складу адміністративного правопорушення (з підстав не доведення отримання [PERSON] рішення виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 12.12.2023 року № 697). Згідно довідки Міністерства Внутрішніх справ України № ВР-000423771 громадянин України [PERSON] , [INFO] , уродженець Шпола, Україна на території України станом на 08.11.2022 незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Разом з тим, 29.10.2022 ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, кримінальне провадження №12022116380001635 від 25.10.2022. КП направлено в суд з обвинувальним актом 31.10.2022. Відомості про результати розгляду кримінального провадження до МВС не надходили. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності. Таким чином, встановивши наявність практично однакових належних матеріально-побутових умов як у матері, так і у батька для проживання і виховання малолітнього сина, однакову прихильність дитини до обох батьків, а також виконання обома батьками належним чином своїх обов`язків по вихованню дитини, суд дійшов достатньо обґрунтованого висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У зв`язку з відмовою у задоволенні первісної позовної заяви [PERSON] ,\~який діє\~в інтересах\~малолітнього сина\~ [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~третя особа:\~Борщагівська сільська\~рада Бучанського\~району Київської\~області про\~визначення місця\~проживання малолітньої\~дитини та\~стягнення аліментів\~на її\~утримання, судові витрати за первісним позовом суд вважає за доцільне покласти на позивача за первісним позовом [PERSON] . Оскільки суд задовольняє зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання малолітньої дитини з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають сплаті судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved