Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника адвоката Саніна А.О., звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому прохає стягнути з відповідача суму заборгованості за борговою розпискою від 01.03.2019 у розмірі 5 000,00 доларів США та 3% річних у розмірі 372,33 долари США; суму заборгованості за борговою розпискою від 28.08.2019 року у розмірі 30 000,00 грн., 3% річних у розмірі 2 167,40 грн., інфляційні втрати у сумі - 5 878,09 грн. та 10% за правомірне користування позикою у розмірі 3 000,00 грн.; суму заборгованості за борговою розпискою від 16.02.2021 року у розмірі 20 000,00 грн., 3% річних у розмірі 567,12 грн., інфляційні втрати у сумі - 1 763,79 грн. В обґрунтування позову заначено, що 01.03.2019 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, у відповідності до якого відповідач отримав від позивача 5 000,00 доларів США строком на шість місяців до 01.09.2019. На даний час позичальник не виконав належним чином свої зобов`язання за договором позики, суму грошових коштів не повернув, через що у відповідача виникла перед позикодавцем заборгованість у розмірі 5 000,00 доларів США та зобов`язання сплатити на його користь 3% річних від суми невиконаного зобов`язання за весь час прострочення повернення запозиченої суми грошових коштів. Також, 28.08.2019 [PERSON] отримав у позику від [PERSON] грошові кошти у сумі 30000,00 грн. на один місяць, тобто до 28.09.2019 включно, під 10% в місяць. На даний час позичальником не було здійснено жодних оплат на користь позикодавця направлених на повернення отриманої від нього суми позики за борговою розпискою від 28.08.2019, що свідчить про порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, та наявності усіх підстав для того аби стягнути суму заборгованості у розмірі 30 000,00 грн., 10% від запозиченої суми за місяць правомірного користування позикою, інфляційних втрат та 3% річних. Крім того, 16.02.2021 [PERSON] отримав від позивача позику у розмірі 15 000,00 грн., які позичальник зобов`язався повернути у збільшеному розмірі, в якості компенсації за користуванням наданою йому сумою позикою, а саме у розмірі 20 000,00 грн. до 16.03.2021. Позичальник не виконав належним чином свої зобов`язання за вищевказаною борговою розпискою. Ухвалою суду від 13.03.2025 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Позивачем у визначені в ухвалі суду строки недоліки позовної заяви усунуті. Ухвалою суду від 27.03.2025 провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 04.06.2025\~ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача адвокат Санін А.О. звернувся до суду із заявою в якій прохав розглядати справу без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Частиною 8 ст. 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з\~ч.\~1\~та ч.\~2\~ст.\~4 ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, 01.03.2019 [PERSON] видав [PERSON] боргову розписку в якій підтвердив факт отримання ним від [PERSON] у борг грошові кошти у сумі 5000,00 доларів США строком на шість місяців (а.с.41). Також, 28.08.2019 позивач [PERSON] передав у борг відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 30000,00 грн. строком на один місяць під 10% в місяць (а.с.42). Оригінали вищезазначених розписок долучені до матеріалів справи позивачем. Крім того, відповідно до наявної в матеріалах копії розписки від 16.02.2021 [PERSON] , отримав від [PERSON] у борг грошову суму 15000,00 грн. Грошові кошти зобов`язався повернути до 16.03.2021 у розмірі 20000,00 грн. (а.с.18). Згідно з ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626,628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше\~сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять\~умови (пункти), визначені на розсуд\~сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими\~відповідно до актів\~цивільного\~законодавства. Частиною 1 ст.\~638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його\~обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). Статтею 524\~ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. За ч. 2, ч. 3 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Частиною 1 ст.\~1049\~ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правової позиції, закріпленої у постанові Верховного Суду від 08.02.2023 року у справі №750/12/20, тлумачення абзацу 1 частини першої статті\~1046, абзацу 1 частини першої статті\~1049 ЦК України\~дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац 1 частини першої\~статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац 1 частини першої\~статті 1049 ЦК України). Згідно зі ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суд від 04 вересня 2020 року у справі № 552/6989/16-ц (провадження № 61-3683св19) зазначено, що "за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15". Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 501/1243/20, провадження № 61-14794 св 21. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст.\~625\~ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Отже, у постановах Верховного Суду прослідковується стала правова позиція, що договір позики є реальною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є належним доказом та посвідчує факт передання грошової суми. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконано. При цьому, факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника з обов`язком повернення (постанова ВС від 26.04.2022 у справі № 753/1349/20). Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено частиною другою\~ст. 77 ЦПК України. Відповідно до змісту розписки від 01.03.2019 відповідач зобов`язався повернути позивач позику у розмірі 5000,00 доларів США протягом шести місяців. Щодо розписки від 28.08.2019 відповідач зобов`язався повернути позивачу 30000,00 грн. через місяць з 10 % в місяць. Проте, станом на дату звернення позивача до суду з цією позовною заявою відповідач борг не повернув, чим порушив виконання свого зобов`язання. Доказів повернення боргу матеріали справи не містять. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за борговими розписками від 01.03.2019 та 28.08.2019 підлягають задоволенню. Як вбачається зі змісту позову [PERSON] прохає суд відповідно до вимог за борговою розпискою від 01.03.2019 стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми у розмірі 372,33 доларів США (з 02.09.2019 по 24.02.2022), а також за борговою розпискою від 28.08.2019 стягнути з відповідача за період з 29.09.2019 по 24.02.2022 3% річних у сумі 2167,40 грн. інфляційні втрати у розмірі 5878,09 грн. Суд приймає розрахунок позивача щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Таким чином, з огляду на те, що відповідач свої зобов`язання за договорами позики від 01.03.2019 та 28.08.2019 своєчасно не виконав, грошові кошти в обумовлений сторонами строк не повернув, тому позовні вимоги про стягнення боргу з урахуванням відсотків, 3 % річних та інфляційних втрат ґрунтуються на законі та відповідають положенням\~статті 625 ЦК України, а отже підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст.\~95\~ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях(електронних копіях),повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Позивачем до суду оригіналу розписки від 16.02.2021, як документа, що підтверджує боргове зобов`язання у відповідача не надано. Позивачем до матеріалів справи долучено оригінал боргової розписки від 16.02.2021 на суму 503 390,00 грн, яка не має безпосереднього зв`язку з предметом спору. Наявність оригіналів розписок у позивача (позикодавця) згідно з положеннями ст.\~545\~ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. При цьому, знаходження у позикодавця лише копій розписок не може доводити, що договір боржником не виконаний, оскільки оригінал в такому разі міг бути переданий боржнику або знищений у зв`язку з виконанням боргового зобов`язання позичальником. Тому суди при розгляді таких спорів зобов`язані дослідити саме оригінали розписок та оригінали договорів позики. Враховуючи вищевикладене, з аналізу спірних правовідносин та матеріалів справи суд позбавлений можливості вивчити зміст розписки від 16.02.2021 та встановити той факт, що за даною розпискою відповідач [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 15000,00 грн. в борг від [PERSON] . Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 154/3443/18 та встановив, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Тобто, суд, вирішуючи спір про повернення боргу по суті, обов`язково повинен пересвідчитися в існування відповідного оригіналу боргової розписки та оглянути цей оригінал в судовому засіданні. Приймаючи до уваги те, що позивачем на підтвердження позовних вимог не подано до суду оригіналу боргової розписки щодо отримання [PERSON] від [PERSON] позики у розмірі 15000,00 грн, за таких обставин суд доходить висновку про залишення позову в частині стягнення боргу за розпискою від 16.02.2021 без задоволення за необґрунтованістю та недоведеністю заявлених вимог. Відповідно до приписів ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.3 ч.2 ст.141 цього Закону у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони покладається пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково (92,21%), тому з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 2644,87 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial