Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за розпискою про отримання грошей від 17 травня 2016 року, в розмірі 10000,00 доларів США та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 731,50 доларів США. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 17 травня 2016 року він надав у борг відповідачу [PERSON] грошові кошти у сумі 10000 доларів США, про що свідчить письмова розписка відповідача від 17 травня 2016 року.\~Відповідно до умов позики та тексту розписки, відповідач зобов`язувався повернути позивачу вказані кошти у строк до 01 вересня 2016 року. Відповідач борг позивачу не віддав, чим порушив виконання свого грошового зобов`язання.\~На неодноразові звернення позивача з проханням повернути грошові кошти відповідач належним чином не реагує, чим ухиляється від вирішення спору. Станом на 01 лютого 2019 року [PERSON] прострочив виконання своїх боргових зобов`язань за договором позики на 890 днів (період з 01.09.2016 по 08.02.2019). У зв`язку з простроченням відповідачем терміну виконання зобов`язання за вказаний період нараховані 3% річних, які становлять 731,50 доларів США. За вказаних обставин позивач змушений звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 березня 2019 року відкрито провадження по справі. 13 травня 2019 року відповідач подав суду відзив на позовну заяву в якому позов визнав частково з наступних підстав. Дійсно, 17 травня 2016 року відповідач позичив у [PERSON] грошові кошти в розмірі 10000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 01 вересня 2016 року, про що власноруч написав розписку на аркуші паперу форматом А-4 і віддав позивачу. В обумовлений строк до 01 вересня 2016 року, а саме в серпні місяці, відповідач повернув позивачу 3000 доларів США. Ця обставина була зазначена на розписці, на тому самому аркуші паперу, а саме нижче тексту розписки. Через раптові матеріальні труднощі відповідач не мав можливості повернути позивачу всю суму грошей, і вони усно домовились, що відповідач буде повертати частину позики, що залишилась, поступово, як тільки у нього з`являться грошові кошти. Виконуючи усну домовленість, наприкінці квітня 2017 року відповідач повернув позивачу ще 1000 доларів США, про що на вищевказаній розписці було зроблено відповідний запис. Ще 300 доларів США відповідачем було повернуто позивачу 23 лютого 2019 року, підтверджується квитанцією про переказ грошей на банківську картку позивача. Таким чином із суми позики 10000 доларів США відповідачем було повернуто [PERSON] 4300 доларів США, і залишилось повернути 5700 доларів США. Так як відповідач повернув [PERSON] частину суми позики, то підлягає зменшенню не тільки сума повернення боргу, а й сума трьох процентів річних. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 червня 2019 року підготовче провадження по справі закрито; справу призначено до судового розгляду. Спеціальним розпорядженням Голови Верховного суду № 2/0/9-22 від 08 березня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються Харківським районним судом Харківської області та визначено територіальну підсудність Полтавському районному суду Полтавської області. На підставі вищевказаного розпорядження цивільна справа передана до Полтавського районного суду Полтавської області за підсудністю. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 06 грудня 2023 року справу передано на розгляд до Харківського районного суду Харківської області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 березня 2024 року справу прийнято в провадження. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові, крім того не заперечував, що наданий відповідачем фінансовий розрахунок (аркуш справи 48) складений ним, але розрахунок не має відношення до договору позики від 17.05.2016 року, а складався, коли відповідач за усною домовленістю отримував у нього позички на незначні суми. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя. Відповідач судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що дійсно 17 травня 2016 року позичив у позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 10000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 01 вересня 2016 року, але повернув тільки 4300 доларів США і залишилось повернути 5700 доларів США. Вказав, що позивач склав фінансовий розрахунок стосовно суми боргу за розпискою від 17 травня 2016 року, який відповідач сфотографував і надав суду (аркуш справи 48). Представник відповідача Маслова О.Г. в судовому засіданні підтримала позицію свого довірителя. Суд, заслухавши позивача, відповідача та їх представників, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 17 травня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10000,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути вказану грошову суму до 01 вересня 2016 року в повному обсязі. На підтвердження вказаних обставин відповідач надав розписку про отримання позики від 17 травня 2016 року, в якій підтвердив, що отримав від позивача грошову суму в розмірі 10000,00 доларів США та зобов`язався повернути вказану грошову суму до 01 вересня 2016 року. На підтвердження часткового погашення суми боргу відповідач надав фінансовий розрахунок станом на 01.05.2019, наступного змісту: 17.05.16 грошима 10000$ (без %); - повернення 3000$ (в строк без %); 01.09.16 строк повернення; 01.09.16 домовленість про виплату 3% в місяць з 7000$, що складає 210$ (місяць); на 01.04.17 борг складає 7000$ + 1470 (%); 26.04.17 отримано 1000$ (за процентами) залишок 470$; на 01.05.17 сальдо 7000$ + 470$ (залишок) + 210$ = 7000$ + 680$; на 01.01.18 сальдо 7000$ + (8 міс) 1680$ + 680$ = 2360$; на 01.02.19 - сальдо 7000$ + 2360$ + (13 міс) 2730$ = 7000$ + 5090$(по %); 23.02.19 повернення на карту % - 8100 гривень (що дорівнює 310$); на 01.03.19 сальдо 7000$ + 5090$ (по %) + 210$ (по % за поточний місяць) - 310 $ (повернення на карту) = 7000$ + 4990$ (по %); на 01.05.19 сальдо 7000$ + 4990$ (%) + 420$ (% за 2 місяці) = 7000$ + 5410$ (%); всього: 7000$ + 5410$(%). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано суду беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Аналізуючи надані сторонами докази та пояснення позивача та відповідача у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 17 травня 2016 року відповідач позичив у відповідача грошові кошти в розмірі 10000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 01 вересня 2016 року. Також, у судовому засіданні встановлено, що позивачем 01.05.2019 власноруч складено фінансовий розрахунок (аркуш справи 48), зі змісту якого вбачається, що датою позики є 17 травня 2016 року, датою повернення коштів вказано 01.09.2016, сума позики вказана 10000 доларів США, також міститься інформація про повернення коштів. Таким чином, судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів у встановлений строк виконав частково та повернув позивачу лише 4300 доларів США, тому не повернута сума заборгованості за договором позики від 17 травня 2016 року у розмірі 5700,00 доларів США підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у примусовому порядку. Заперечення позивача, що фінансовий розрахунок 01.05.2019 не має відношення до договору позики від 17 травня 2016 року, суд розцінює критично і не приймає до уваги, оскільки розрахунок містить усі реквізити розписки - договору позики укладеної між позивачем та відповідачем 17 травня 2016 року і позивач не надав доказів, що 17 травня 2016 року укладав з відповідачем інший договір позики на таку саму суму із такою самою датою повернення боргу, при цьому не є переконливим, з точки зору стороннього спостерігача, посилання позивача, що не отримавши повернення суми боргу за письмовою розпискою, надавав відповідачу без розписки грошові кошти за усною домовленістю. Щодо вимог позивача про стягнення трьох процентів річних, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Враховуючи викладене, суд також стягує з відповідача на користь позивача 3% річних, розраховуючи їх з урахуванням простроченої суми, яка стягнута судом з відповідача, у розмірі 416,96 доларів США (5700 доларів США х 890 х 3 : 100 : 365). Таким чином, суд частково задовольняє вимоги позивача та питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial