Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулося до суду через свого представника Полякова Олексія Володимировича з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, у зв`язку із невиконанням грошових зобов`язань за договором кредитної лінії № 148173 від 30.07.2024 року на суму 10\~992,32 грн, яка складається з наступного: 10 589,00 грн - заборгованість по кредиту; 2,32 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 401,00 грн - комісія. Також позивач просить стягнути судові витрати, що складаються з судового збору 2\~422, 40 грн та витрати на правничу допомогу 7\~000,00 грн. Свої позовні вимоги мотивувало тим, що 30.07.2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідач уклали кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору. Позивач умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит в розмірі 10589,00 грн, в свою чергу відповідач зі свого боку не виконав умови кредитного договору і в нього виникла заборгованість. 10.10.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та позивач уклали Договір факторингу № 10102024 згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 148173 від 30.07.2025 року. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просять розглядати справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку шляхом направлення судової повістки за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання. Адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відтак, відповідач у контексті положень п. 3 ч. 8 ст.128, ст.131\~ЦПК України вважається належним чином повідомлений про розгляд справи. Відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. Суд, зі згоди позивача, та враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: 30.04.2025 року ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області цивільну справу передано до Черкаського районного суду Черкаської області для розгляду за підсудністю. 05.06.2025 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін Встановлені судом обставини: На підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, судом встановлено наступне. 30.07.2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] уклали кредитний договір № 148173 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору f5660b9e відправленого на номер телефону [NUMBER] відповідача та ним введено 30.07.2024 року о 13:10:39. Відповідно до кредитного договору сума кредиту становить 10\~589,00 грн, яка була надана наступного дня після укладення договору в наступному порядку: 8\~993,88 грн для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит №137559 від 18.04.2024 року укладеним з кредитодавцем; у розмірі 6,77 грн на рахунку/карту позичальника № [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 1\~588, 35 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини договору. Комісія за надання кредиту у розмірі 1\~588,35 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення вищевказаного договору, за ставкою 15,00 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту. Загальний строк кредитування за цим договором складає 184 днів з 30.07.2024 року по 30.01.2025 року. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, а саме 30.07.2024 року ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку № [NUMBER] , що, підтверджується довідкою від 29.01.2025 року та карткою обліку виконання договору та що в свою чергу свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитора. Оскільки відповідач належним чином не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів, у нього виникла заборгованість у розмірі 10\~922,32 грн., яка складається з наступного: 10 589,00 грн - заборгованість по кредиту; 2,32 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 401,00 грн комісія. 10.10.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та позивач уклали Договір факторингу № 10102024 згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 148173 від 30.07.2025 року. Таким чином, відповідно до витягу з Реєстру Боржників за Договором факторингу № 10102024 від 10.10.2024 року від ТОВ «ФК «Кредіплюс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 10\~992,32 грн. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №10102024 від 10.10.2024 року та платіжною інструкцією № 4519 від 12.11.2024 року, яка свідчить про виконання фактором своїх обов`язків за вищевказаним Договором факторингу. Позивач зазначає, що ним жодних нарахувань за вищевказаним договором не здійснювалось. Норми права, що підлягають застосуванню: Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками Згідно з ч. 1 ст. 1049\~ЦК\~України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050\~ЦК\~України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронні довірчі послуги» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. У відповідності зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч.1 ст.516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, положеннями ст.\~1077\~ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Судом встановлено, що 30.07.2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] уклали кредитний договір № 148173 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору. Відповідачу було надану кредит в загальній сумі становить 10\~589,00 грн, тобто первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав. 10.10.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та позивач уклали Договір факторингу № 10102024 згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 148173 від 30.07.2025 року. Таким чином, відповідно до витягу з Реєстру Боржників за Договором факторингу № 10102024 від 10.10.2024 року від ТОВ «ФК «Кредіплюс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 10\~992,32 грн. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №10102024 від 10.10.2024 року та платіжною інструкцією № 4519 від 12.11.2024 року, яка свідчить про виконання фактором своїх обов`язків за вищевказаним Договором факторингу. [PERSON] неналежно виконав умови кредитного договору, і станом на момент подання позову у нього виникла заборгованість перед кредитором у загальному розмірі 10\~992, 32 грн, яка складається з наступного: 10 589,00 грн - заборгованість по кредиту; 2,32 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 401,00 грн - комісія. Жодних доказів, які б спростовували висновки суду про чинність договору, відповідач не надав, в тому числі ним не спростовано розміру нарахованої суми заборгованості. Оскільки, на день розгляду справи, відповідачем не надано доказів про виконання свого зобов`язання в частині сплати заборгованості за договором, суд вважає, що позов є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати: Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.\~ Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на правничу правову допомогу позивачем надано: договір про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025, Додаткової угоди до нього № 7 від 04.02.2025 та Акту прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025, копія довіреності та копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю представника позивача. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги тривалість розгляду справи, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання адвокатських робіт (наданих послуг), фактичну участь представника позивача при розгляді даної справи, ціну позову, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги у даній справи є завищеними та підлягають частковому задоволенню, в розмірі 3 000 грн 00 коп. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією № 10006 від 21.04.2025 року про сплату судового збору в сумі 2\~422,40 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 2\~422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved