Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

31.10.2024 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням, мотивуючи свій позов тим, що 29.09.1992 року вона уклала шлюб з [PERSON] . Під час перебування шлюбі в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З часу реєстрації шлюбу вона проживала разом з чоловіком в квартирі [ADDRESS] . Перебуваючи в шлюбі, вони весь час поліпшували стан квартири, в якій проживали, шляхом її добудови, що значно збільшило площу квартири. Після завершення добудови мати відповідача, [PERSON] , узаконила всі добудови та приватизувала її на себе та двох синів: [PERSON] та його рідного брата [PERSON] , які в подальшому надали згоду на її реєстрацію та реєстрацію їхніх дітей. В 2002 році вона з відповідачам, будучи в зареєстрованому шлюбі, придбали дачний будинок в м.Кишеньки Кобеляцького району, Полтавської області. 21.05.2021 року рішенням Київського районного суду м.Полтави шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінив своє місце проживання, а вона разом з донькою продовжує проживати у спірній квартирі. Матір відповідача, [PERSON] , померла [INFO] . Протягом всього свого життя, починаючи з часу реєстрації шлюбу та по сьогоднішній день, вона постійно проживає в спірній квартирі, несе витрати на її утримання, ремонт та облаштування цього житла. Продовжує підтримувати належний стан квартири, в тому числі постійно сплачує комунальні послуги, окрім того вона не має іншого житла. [PERSON] всіляко намагається змусити її залишити квартиру, погрожує фізичною розправою, самоуправно змінити замки в дверях квартири, створює умови, які порушують нормальне життя. В зв`язку з цим просить суд визнати за нею право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 04.11.2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 11.12.2024 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Гайтотою І.М. подано до суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що [PERSON] пред`явлені позовні вимоги вважає необґрунтованими та недоведеними, а тому в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі У відзиві вказували на те, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 25.02.2003 року, виданого Головним управлінням з питань житлово-комунального обслуговування населення будинок по [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] - 1/3, та членам її сім`ї [PERSON] - 1/3, [PERSON] - 1/3. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.09.2021 року [PERSON] отримав спадщину після смерті матері [PERSON] , 1946 року народження, яка померла [INFO] 1/3 частини спірної квартири. На даний час кв. [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] не має іншого житла, це житло його батьків, де він проживав все життя, іноді він проживає в своєму будинку, але в зв`язку з конфліктами з [PERSON] , він змушений проживати де інде, у знайомих в товаришів і т.д. В свою чергу [PERSON] має власне житло, а точніше житло своїх батьків, яке успадкувала, але не оформила. Крім того, колишня дружина [PERSON] вселилася у спірний будинок, як член сім`ї і після розлучення втратила цей статус, то право володіння чужим майном на підставці ч.2 ст.406 ЦПК України має бути припиненим. 20.02.2025 року позивачем [PERSON] подано до суду відповідь на відзив, з якого вбачається, що вона наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі та просить визнати за нею право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 20.02.2025 року витребувано документи, що перебувають у володінні приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Цвітохи Ю.М. 27.03.2025 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Цвітохою Ю.М. надано лист, з якого вбачається, що із матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємцями було надано інформацію про склад спадкового майна, а саме: спадкодавцю належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , земельна ділянка площею 0,0671 га з кадастровим номером 5310136400:11:005:0016, транспортний засіб марки - Volkswagen Caddy. Станом на 18.03.2025 року свідоцтво про право на спадщину не видавалося, тому не має можливості надати повну і всебічну інформацію. 03.04.2025 року [PERSON] подано заперечення на позовну заяву про визнання права користування житловим приміщенням. В даних запереченнях просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовної зави про визнання права користування житловим приміщенням за безпідставністю. 09.05.2025 року [PERSON] надано суду пояснення по справі, з яких вбачається, що вона наполягає на задоволені позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 12.05.2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Листопад Н.А. позовні вимоги підтримали повному обсязі, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Гайтота І.М. щодо задоволення позовних вимог заперечували та просили відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши учасників розгляду справи, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26.09.1992 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який рішенням Київського районного суду м.Полтави від 21.05.2021 року розірвано. Під час перебування у шлюбі в сторін народилися діти - син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується доданими до матеріалів справи свідоцтвами про народження дітей. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечували сторони по справі, з часу реєстрації шлюбу [PERSON] проживала разом з відповідачем у квартирі, яка розташована за адресою [ADDRESS] та належала Державному житловому фонду. За час перебування в шлюбі сторони за спільні кошти та спільними трудовими зусиллями поліпшували стан спірної кватири, шляхом її добудови. Крім того, судом встановлено, що після завершення добудови, квартиру [ADDRESS] приватизувала [PERSON] , яка є матір`ю відповідача, також в приватизації спірної квартири приймали участь відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] . 01.02.2005 року на підставі наданої згоди [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] та дітей [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу, відповідач [PERSON] змінив своє місце проживання, а позивач [PERSON] разом з донькою до цього часу продовжують проживати у спірній квартирі. На протязі всього часу проживання в спірній квартирі позивач несе витрати на її утримання, ремонт та облаштування житла. Продовжує підтримувати належний стан квартири, в тому числі постійно сплачує комунальні послуги. Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не має іншого житла та вселилася у спірну квартиру на законних підставах. Крім того, судом встановлено, що 15.10.2024 року [PERSON] зняв [PERSON] з реєстрації місця її постійного проживання, а саме за адресою [ADDRESS] . В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила той факт, що позивач [PERSON] постійно проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] . Статтею 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частин 1 та 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею401 ЦК України передбачено право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, в якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частинами 1 та 2 статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved