Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, поданим представником [PERSON] , до відповідача Львівської міської ради, в якому просить визнати в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на реальну частину житлового будинку [ADDRESS] , що складається з наступних приміщень: кухні літ. 3-1 площею 9,9 кв.м, житлової кімнати літ. 3-2 площею 21,8 кв.м, коридору літ. 3-3 площею 4,9 кв.м, погребу площею 4,9 кв.м та сходів літ. б'. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина за заповітом, згідно з яким останній на випадок своєї смерті заповів все своє майно і все те, що на день смерті йому буде належати і на що він матиме право за законом, позивачеві. Так, на момент смерті, у приватній власності [PERSON] перебувала частина житлового будинку [ADDRESS] . На підставі заяви [PERSON] від 07.12.2022, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Щебивовк О.О. заведено спадкову справу №53/2022. 26.09.2023 позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак отримав відмову з підстав наявності суперечностей між заявленим та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно у поданих ним документах. Так, єдиним наявним документом, що підтверджує державну реєстрацію права власності спадкодавця є витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21458973 від 30.12.2008, виданий обласник КП ЛОР «БТІ та ЕО», відповідно до якого [PERSON] на праві спільної часткової власності належала 31/100 частка будинку за адресою: [ADDRESS] , підстава виникнення права власності - рішення Сихівського районного суду м. Львова від 06.06.2007. Згідно з вказаним рішення, зокрема, визнано за [PERSON] право власності на 31/100 частка будинку за адресою: [ADDRESS] , а також виділено йому квартиру [ADDRESS] . Водночас, при визначенні судом часток не враховувались прибудови, які були наявними на час розгляду справи, зокрема приміщення кухні, побудоване [PERSON] в 1980-х роках, узаконене рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів №725 від 11.12.1990. На виконання вказаного рішення, у вересні 1996 року Львівським БТІ виготовлено технічний паспорт, в якому відображено зміни у поверховому плані будинку, зокрема зазначено, що квартира [ADDRESS] складається із кухні площею 15,1 кв.м, житлової кімнати площею 21,8 кв.м. Тобто, окрім приміщень, зазначених у рішенні Сихівського районного суду м. Львова від 06.06.2007, [PERSON] також належало згадане приміщення кухні, право власності на яке набуто у встановленому законом порядку. У зв`язку із наявними розбіжностями, позивачем було замовлено проведення оціночно-будівельної технічної експертизи, висновком якої встановлено, що частка [PERSON] становить на реальну частину житлового будинку [ADDRESS] , що складається з наступних приміщень: кухні літ. 3-1 площею 9,9 кв.м, житлової кімнати літ. 3-2 площею 21,8 кв.м, коридору літ. 3-3 площею 4,9 кв.м, погребу площею 4,9 кв.м та сходів літ. б'. Наведені обставини позбавляють позивача можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відтак просить визнати за ним право власності на згадане спадкове майно в судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2024 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 18.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 17.10.2024 клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Щебивовк О.О. належним чином засвідчену копію спадкової справи №53/2022, відкритої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 05.12.2024 клопотання представника позивача [PERSON] задоволено, прийнято відмову позивача від позовних вимог до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] , його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, від останнього через систему «Електронний суд» надійшла заява про проведення розгляду справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують та просять такі задовольнити. Представник відповідача Львівської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Щебивовк О.О. в судове засідання не з`явилась, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заперечень щодо позовної заяви не має, з приводу прийнятого рішення покладається на розсуд суду. Враховуючи неявку сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Між сторонами виник спір з приводу визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В силу ч.1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктами 4.10, 4.16 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Статтею 177 ЦК України передбачено, що об`єктами цивільних прав є речі, гроші, цінні папери, цифрові речі, майнові права, роботи та послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні та нематеріальні блага. Згідно з ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Одночасно, статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Відповідно до ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті, показаннями свідків, оглянути речові докази. Згідно заповіту зареєстрованого в реєстрі № 6-1077 від 27.05.2011 [PERSON] розпорядився усім своїм майном, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, в тому числі належну йому на праві власності частину житлового будинку [ADDRESS] заповів [PERSON] (т. 1, а. с. 11). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 29.06.2022 Жовківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (т. 1, а. с. 12). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 70836537 від 07.12.2022 приватним нотаріусом Щебивовк О.О. зареєстровано спадкову справу за спадкодавцем [PERSON] (т. 1, а. с. 13). Як вбачається із Технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами такий виготовлено щодо об`єкту нерухомого майна, розташованого у [ADDRESS] за замовленням [PERSON] 15.05.2023, який складається із житлового будинку, прибудов, котрому присвоєно дві адреси 78б та 78б1. При цьому, за адресою [ADDRESS] , наявне приміщення 3-2 (житлова), площею 3-2, 3-1(кухня) площею 9,90 та 3-3 - площею 4,9 (коридор), котре охоплюється площею будинку 75,10 кв.м., в тому числі житловою 38,60 кв.м. (т. 1, а. с. 13-17). Згідно з листом № 132/02-14 від 16.09.2023 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Щебивовк О.О. повідомлено [PERSON] про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку із наявністю суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно (т. 1, а. с. 18). З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21458973 від 30.12.2008 вбачається, що [PERSON] є власником 31/100 будинку у [ADDRESS] на підставі рішення Сихівського районного суду м. Львова від 06.06.2007 (т. 1, а. с. 19). Згідно з рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 06.06.2007 у справі № 2-2/2007 вирішувався спір між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про реальний поділ будинковолодіння по [ADDRESS] , за результатами котрого за [PERSON] визнано право власності на 31/100 частини будинковолодіння по [ADDRESS] , та виділено в натурі квартиру [ADDRESS] , яка складається з житлової кімнати літ. «3-2», горищем над цією кімнатою (т. 1, а. с. 20-21). Рішенням виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих від 13.07.1960 № 894 задоволено заяву [PERSON] та передано останньому земельну ділянку площею 450 кв. для індивідуальної забудови по [ADDRESS] (т. 1, а. с. 22). Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів розглянуто заяву [PERSON] та вирішено узаконити добудову до житлового будинку розміром 3,4х5,55 м. де розташована кухня пл. 15 м., після чого частина житлового будинку буде складатися з однієї житлової кімнати пл. 21,80 м.кв і кухні 15,10 м. кв. (т. 1, а. с. 23). Згідно з технічним паспортом на житловий будинок по [ADDRESS] , складеного у вересні 1996 року, власниками такого були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з визначенням 1/3 часток, загальна площа будинку становила 123,7 кв.м., житлова - 50,4 кв.м.. При цьому, згідно експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку квартира [ADDRESS] складалася із житлової кімнати площею 21, 8 кв.м., позначеною 3-2 та кухні, площею 15,1 кв. м., позначеною 3-1, східці «б'» - 2,5 кв.м. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 11.06.2013 житловий будинок по [ADDRESS] визнано спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , при цьому суд взяв до уваги те, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 06.06.2007 здійснено реальний розподіл будинку [ADDRESS] між його співвласниками (т. 1, а. с. 28-32). Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 382091557 від 08.06.2024 підтверджено, що будинку по [ADDRESS] присвоєно реєстраційний номер 1106618246101 і такий на праві спільної часткової власності належить [PERSON] та [PERSON] (т. 1, а. с. 33-34). Як вбачається із висновку експерта № 008/24 за результатами проведення оціночно-будівельно-технічної експертизи від 08.04.2024 частка [PERSON] становить 1/2 реальну частину в житловому будинку по [ADDRESS] , що складається із кухні літ. 3-1 площею 9,9 кв.м., житлової кімнати літ. 3-2 площею 21,8 кв.м., коридору літ. 3-3 площею 4,9 кв.м., сходів літ.б, дійсна ринкова вартість котрого становить 1887000 грн. При дослідженні експертом матеріалів інвентаризаційної справи встановлено, що прибудова літ «б» узаконена рішенням № 725 від 11.12.1990 виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів, та до такої відносяться бетонні сходи 1980 року будівництва, позначені літ «б'»в той час, як погріб під прибудовою літ «Б» , не врахований у загальну площу квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] , оскільки такий площею 4, 9 м. кв. є необлікованим (т. 1, а. с. 47-66). З Довідки ОКП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» № 1/1349 від 15.05.2023 випливає, що станом на 29.12.2012 житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності, де 31/100 частка житлового будинку належить [PERSON] на підставі рішення суду від 06.06.2007, 44/100 - [PERSON] на підставі рішення суду від 06.06.2007 та 25/100 - [PERSON] крім того, [PERSON] володіє 1/3 частки вказаного будинку. На момент винесення рішення суду від 06.06.2007 будинок був площею 240,1 кв.м., житловою 102,2 кв.м. в подальшому на належні [PERSON] 44/100 присвоєно поштову адресу. Інша частина будинку є загальною площею 75,1 кв.м., житловою - 38,6 кв.м. 30.11.2016 [PERSON] виготовлено технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] . Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 338930116 від 12.07.2023 підтверджено, що житловому будинку по [ADDRESS] б1 присвоєно реєстраційний номер 1106618246101 і такий на праві спільної часткової власності належить [PERSON] та [PERSON] . Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно будинку по [ADDRESS] було присвоєно реєстраційний номер 6325900, рішення про державну реєстрацію приймалося 22.06.2004 та перебував у спільній часткові власності [PERSON] (44/100) та [PERSON] (31/100). Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №3933934 від 22.06.2004 вбачається, що будинку по [ADDRESS] присвоєно реєстраційний номер 6325900 і такий перебуває у приватній спільній часткові власності [PERSON] , [PERSON] на підставі договору дарування №069/н97 від 29.08.1997 зареєстрованого АТ Міжнародною Східно-Європейською товарно-фондовою біржою (біржовий контракт № 069/н97) та [PERSON] на підставі договору довічного утримання Р№4-2610 від 20.08.1986 з визначенням 1/3 частки кожному. З вищезазначених доказів суд встановив, що [PERSON] згідно з заповітом є спадкоємцем усього майна, в тому числі частини житлового будинку [ADDRESS] належного [PERSON] після його смерті. Як вбачається із витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 3933934 від 22.06.2004 будинок, розташований у [ADDRESS] було зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності по 1/3 за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та присвоєно реєстраційний номер 6325900. При цьому, з вказаного витягу вбачається, що підставою набуття [PERSON] права власності на 1/3 вказаного будинку був договір дарування №069/н97 від 29.08.1997 зареєстрований АТ Міжнародною Східно-Європейською товарно-фондовою біржою (біржовий контракт № 069/н97). З цього слідує, що будинок розташований у [ADDRESS] , був зареєстрований як окремий об`єкт нерухомого майна, що перебував у приватній власності трьох осіб, з визначенням часток, і такому було присвоєно реєстраційний номер. Таким чином, у відповідності до ч. 1 ст. 358 ЦК України (в редакції від 01.01.2004 на момент виникнення права власності) право спільної часткової власності здійснювалося співвласниками за їхньою згодою. В подальшому, за результатами розгляду позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про поділ будинковолодіння по [ADDRESS] , Сихівським районним судом м.Львова постановлено рішення у справі № 2-2/2007 від 06.06.2007, згідно котрого за [PERSON] визнано право власності 44/100 частин будинку, за [PERSON] 31/100 частин будинку та за [PERSON] - 25/100, та виділено в натурі [PERSON] квартиру [ADDRESS] , [PERSON] - квартиру [ADDRESS] , та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд вважає встановленими обставини, що на момент розгляду спору, будинок складався із трьох житлових кімнат та двох кухонь, складав площу 123, 7 кв. м., в тому числі житлову - 50,4 кв.м., право власності всіх учасників спору було належним чином зареєстрованим та не ними оспорювалося. [PERSON] користувався житловою кімнатою літ. 3-2, загальною площею 21,80 м. кв. Суд визнав за ним право власності на 31/100 частин будинковолодіння, та виділив в натурі квартиру [ADDRESS] , яка складалася із житлової кімнати разом із горищем над кімнатою. Додатково суд бере до уваги, що рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 725 від 11.12.1990 «Про розгляд заяви гр. [PERSON] » узаконено добудову до житлового будинку розміром 3,40х5,55 м. де розташована кухня пл. 15,10 м. після чого частина житлового будинку по [ADDRESS] , а саме квартира [ADDRESS] складалась з одної житлової кімнати пл. 21,80 кв.м. і кухні пл. 15,10 кв.м., без комунальних вигод. Як вбачається із технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду [ADDRESS] затвердженого начальником Львівського ОБТІ 03.09.1997, діючого на момент прийняття судом рішення про виділ в натурі частини будинку, квартира [ADDRESS] складалася із кухні (3-1) 15,1 м.кв., житлового приміщення площею (3-2) 21,8 кв.м., та охоплювалася загальною площею будинку 123,7 м.кв. та житловою 50,4 м.кв. Разом з тим, будь-яких доказів, що добудова до житлового будинку розміром 3,40х5,55 м. де розташована кухня пл. 15,10 м. не охоплювалася загальною площею будинку 123,7 м. кв. чи не входила до складу квартири [ADDRESS] , що була предметом спору вирішеного рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 06.06.2007 суду не надано, так само як не надано договору дарування №069/н97 від 29.08.1997 зареєстрованого АТ Міжнародною Східно-Європейською товарно-фондовою біржою (біржовий контракт № 069/н97) згідно котрого [PERSON] набув права власності 1/3 житлового будинку по [ADDRESS] , суд бере до уваги, що рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 725 від 11.12.1990 «Про розгляд заяви гр. [PERSON] » приймалося до виникнення підстави набуття права власності [PERSON] на 1/3 житлового будинку по [ADDRESS] та в технічному плані затвердженого 24.08.1990, до котрого внесено дані про наявність частини об`єкту нерухомого майна площею 15,10 м. кв. позначеного 3-1 та міститься відмітка про надання дозволу виконкомом на підставі вищевказаного рішення. Таким чином, зважаючи на прийняте судове рішення про виділ в натурі співвласникам частин будинковолодіння суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України (в редакції від 01.01.2004, діючого на момент прийняття судом рішення) співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частинами 1 та 2 ст. 367 ЦК України у вищевказаній редакції передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Як вбачається із п. 6 Постанови ПВС України № 7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Згідно п. 7 вказаної Постанови (котрий взятий до уваги судом при вирішенні спору щодо поділу будинку) в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У постанові від 23 квітня 2025 року у справі № 357/3145/20, ВП ВС зробила висновок, що у разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється, тоді як при виділі частки зі спільної власності - лише для того, кому частка виділяється в натурі. За наявності трьох і більше співвласників майна суд, застосовуючи приписи ст. 364 ЦК України, має виділити й зазначити у своєму рішенні індивідуально визначене майно позивача та залишити решту майна у спільній власності інших відповідачів. Як суд встановив, Сихівський районний суд м. Львова вирішував спір між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про реальний поділ будинковолодіння по [ADDRESS] , що перебував у спільній частковій власності останніх. За результатами судового розгляду ідеальні частики власності змінено на реальні, що максимально наближені до первинних, та відповідали фактичному поділу приміщення будинку на квартири, де [PERSON] виділено квартиру [ADDRESS] , [PERSON] квартру [ADDRESS] та [PERSON] - квартиру [ADDRESS] . З цього слідує, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 06.06.2007 в порядку ч.1 ст. 367 ЦК України (діючої на момент прийняття рішення) майно, що було у спільній частковій власності, було поділено в натурі між усіма співвласниками (а не здійснено виділ [PERSON] , при цьому частку спільної власності залишено [PERSON] та [PERSON] ), у зв`язку із чим, в силу ч.2 сказаної норми право спільної часткової власності на нього мало припинитися. Крім того, як випливає із ст. 21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції від 29.01.2006 на момент набрання чинності рішенням Сихівського районного суду від 06.06.2007 у Державному реєстрі прав на кожний об`єкт нерухомого майна, право власності на яке заявлено вперше або яке не було зареєстровано відповідно до цього Закону, за рішенням державного реєстратора прав про державну реєстрацію права власності відкривається розділ Державного реєстру прав. Розділ Державного реєстру прав закривається державним реєстратором прав у разі поділу або об`єднання об`єкта нерухомого майна. Також, згідно зі ст. 22 вказаного Закон у разі поділу об`єкта нерухомого майна відповідний розділ Державного реєстру прав закривається, кадастровий номер цього об`єкта нерухомого майна скасовується. Одночасно для кожного з новостворених об`єктів нерухомого майна відкривається новий розділ Державного реєстру прав на нерухоме майно і нова реєстраційна справа. Кожному з новостворених об`єктів нерухомого майна присвоюється новий кадастровий номер. Аналогічний порядок реєстрації прав на нерухоме майно при його поділі закріплено було і в Тимчасовому положенні про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 (п.п. 4.2 та 4.3). Як зазначено вище, та підтверджується Витягом № 3933934 від 22.06.2006 до реєстру прав власності внесені відомості про об`єкт нерухомого майна будинок по [ADDRESS] загальною площею 123,8 кв.м., житловою 50,5 кв. м., котрий належав вищевказаним співвласникам з визначеними частками, і такому об`єкту було присвоєно реєстраційний номер 6325900. Після прийняття рішення Сихівським районним судом м. Львова від 06.06.2007 до Реєстру права власності на нерухоме майно, повторно внесено відомості про реєстрацію права спільної часткової власності на вищевказаний будинок на підставі такого рішення суду, щодо [PERSON] 05.11.2008 із зазначенням частки 44/100 власності та щодо [PERSON] 30.12.2008 із зазначенням 31/100 не змінюючи при цьому реєстраційний номер майна, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності № 21458973, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 338930116 від 12.07.2023. Суд звертає увагу, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова не визначалися частики приватної спільної власності, що могло бути підставою для внесення змін до Реєстру права власності на нерухоме майно, а здійснено поділ будинку із виділом окремих квартир кожному співвласнику, що було підставою для закриття відповідного розділу Державного реєстру прав, скасування кадастрового номеру цього об`єкта нерухомого майна та одночасного, для кожного з новостворених об`єктів нерухомого майна, відкриття нового розділу Державного реєстру прав на нерухоме майно і нової реєстраційної справи. Вказане підтверджується тим, що на даний час квартира [ADDRESS] виділена в окремий об`єкт нерухомого майна, такій присвоєно окремий реєстраційний номер, про що свідчать дані реєстру речових прав на нерухоме майно викладені у довідці № 382091557. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги витяги з Реєстру права власності на нерухоме майно, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 06.06.2007 суд встановив, що [PERSON] був власником 31/100 реальних частин у будинку по [ADDRESS] , та йому виділено в натурі квартиру [ADDRESS] , що згідно експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку технічного паспорту від вересня 1996, складається із житлового приміщення (кімнати 3-2) загальною площею 21,8 кв.м. та кухні (3-1) площею 15,1, додатково володів східцями позначених «б'» площею 2,5 кв.м. (що визнано судом у рішенні від 06.06.2007, як об`єкт, права щодо якого не оспорюються співвласниками) у зв`язку із чим набув права на реєстрацію права власності на окремий об`єкт нерухомого майна, що належить йому на праві приватної власності. У зв`язку із цим, суд прийшов до переконання, що в цій частині позивач має право на визнання за ним права власності на частину у будинку по [ADDRESS] , що є квартирою [ADDRESS] , та складається із житлового приміщення (кімнати 3-2) загальною площею 21,8 кв.м. та кухні (3-1) площею 15,1 східець площею 2,5 кв.м. («б'») в порядку спадкування за заповітом. Разом з тим, як вбачається із вищевикладеного, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 06.06.2007 не залишено у спільній частковій власності частину будинку по [ADDRESS] , рішення суду про поділ будинку між [PERSON] та [PERSON] не приймалося, договори між ними з даного приводу не укладалися, інші частки не визначалися, у зв`язку із чим відсутні підстави вважати, що частка власності [PERSON] на момент його смерті становила 1/2 будинку, що б було підставою для спадкування такого майна. При цьому, позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на кухню 3-1 площею 9,9 кв.м., коридор площею 4,9 кв.м., погріб площею 4,9 та сходи літ.б' площею 10 кв.м.. Однак, зважаючи на те, що останнім не надано жодних доказів, що такі об`єкти нерухомого майна виділялися [PERSON] в порядку поділу майна, охоплювалися 31/100 частки власності або що ним після рішення суду і до моменту смерті здійснювалась реконструкція таких відповідно до закону, суд приходить до переконання, що в цій частині позовних вимог слід відмовити. Однак, суд не може взяти до уваги висновки, зроблені експертом у висновку експерта № 008/24 за результатами проведення оціночно-будівельно-технічної експертизи від 08.04.2024, про те, що частка [PERSON] становить 1/2 реальну частину в житловому будинку по [ADDRESS] , що складається із кухні літ. 3-1 площею 9,9 кв.м., житлової кімнати літ. 3-2 площею 21,8 кв.м., коридору літ. 3-3 площею 4,9 кв.м., сходів літ.б, оскільки такі ґрунтуються на фактичному стані майна на момент його огляду експертом, з урахуванням технічного паспорту від 15.05.2023, виготовленого після смерті [PERSON] , та спростовуються даними, встановленими судом, що викладені вище, оскільки приналежність [PERSON] прав на об`єкти нерухомого майна має підтверджуватися юридичними актами, котрими встановлено факт набуття останнім прав на таке, а не реальним станом об`єкту, при тому, що предметом позову не є законність набуття [PERSON] прав на майно. Таким чином, суд погоджується, що відсутність факту визнання права власності перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню позивачем успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що позивач є спадкоємцем по заповіту прав на нерухоме майно, що перебувало у власності спадкодавця на момент смерті. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial