Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Авдіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову позивач зазначає, що з [PERSON] , він перебував у фактичних сімейно-шлюбних відносинах з 2008 року, офіційно вони шлюб не реєстрували. Від шлюбних відносин у них [INFO] народилась донька [PERSON] . Однак, сімейне життя з відповідачкою не склалось і шлюбні відносини між ними були припинені у 2016 році. Відповідачка з донькою переїхали проживати окремо. Згодом відповідачка почала зловживати спиртними напоями, у зв`язку з чим почала змінюватись і її поведінка, в тому числі по відношенню до дитини, вона безвідповідально відносилась до виховання доньки, догляду за нею, періодично зникала з місця проживання, залишаючи малолітню дитину, тому у 2021 році він забрав доньку проживати з ним, а відповідачка перестала цікавитись життям дитини. Він повністю взяв на себе виховання та утримання доньки, фактично замінивши їй матір, і ніколи не звертав уваги на те, що донька має прізвище матері, вважав, що запис прізвища дитини при реєстрації народження це є правом вибору батьків, і не надавав цьому значення. У 2022 році, у зв`язку з повномасштабним воєнним вторгнення російської федерації на територію України і проведенням бойових дій на території Донецької області, він, з донькою [PERSON] і зі своєю матір`ю [PERSON] , вимушені були покинути місце постійного проживання у м. Авдіївка. З квітня 2022 року вони з донькою і матір`ю перебувають на обліку, як внутрішньо переміщені особи і мають зареєстроване місце фактичного проживання/перебування за адресою: [ADDRESS] . Донька [PERSON] є дитиною з інвалідністю, від народження має проблеми із зором, потребує медикаментозного лікування, яким її завжди забезпечував він, у теперішній час стан здоров`я дитини погіршується і лікарями рекомендоване оперативне втручання, для чого необхідно надати дозвіл одного із батьків дитини. Коли він звернувся до медичного закладу за для надання дозволу на проведення операції Альбіні, надавши свідоцтво про народження дитини і Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька, йому повідомили, що юридично його батьківство не встановлено і що дані про батька в актовому записі про народження [PERSON] внесені зі слів матері, згідно ст. 135 СК України, і що батьківство він повинен визнавати в судовому порядку. Він одразу звернувся до медико-генетичного центру «Мама папа» м. Києва, з наданням біоматеріалу на дослідження, 09 листопада 2023 року отримано результати аналізу ДНК на батьківство, в яких зазначена ймовірність його, [PERSON] , батьківства відносно дитини [PERSON] , 99,99999995%. Тому позивач просить суд: - визнати його, [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] , що є підставою для внесення відповідних даних про батька в актовий запис №52 про народження [PERSON] , [INFO] , призведений Відділом реєстрації цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області 24 лютого 2009 року. - стягнути з [PERSON] , на його користь, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду із позовом і до досягнення донькою віку повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Кущ О.М. не з`явились, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо винесення заочного рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Авдіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, не з`явився, надав суду лист, в якому просив розгляд справи проводити за відсутністю представника, винести рішення на розсуд суду. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Ухвалою суду від 13 травня 2025 року відкрито провадження по справі та справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 18 липня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] , батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Відповідно до витягу №00043351716 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 30 січня 2024 року вбачається, що реєстрація народження [PERSON] , [INFO] , здійснена за актовим записом №52 від 24 лютого 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області; відомості про батька [PERSON] , записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.13). Згідно медичного заключення №647 на дитину інваліда віком до 18 років від 30 липня 2021 року; медичного висновку, наданого 23.08.2024 р. Державною установою «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П.Філатова Національної академії медичних наук України», та довідки ЛКК №48, наданої 14.02.2025 року КНП КМР «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3», [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю. Діагноз: OU Анізометропія. Міопія високого ступеня. Складний міопічний астигматизм. Наслідки внутрішньоутробного хоріоретиніту. Дегенерація сітківки. Вроджений горизонтальний ністагм. Збіжна співдружна косоокість (а.с.14-16). Згідно характеристики, наданої Комунальним закладом «Авдіївська опорна загальноосвітня школи І-ІІІ ступенів №2» Авдіївської міської ради Донецької області, вбачається, що матір [PERSON] , [PERSON] , протягом 2023-2024 навчального року жодного разу не поцікавилася успіхами дитини, не зв`язувалася з класним керівником з питань виховання чи навчання доньки, не з`являлася на батьківськи збори. На даний час, дівчинка знаходиться під тимчасовою опікою в родині [PERSON] (а.с.17). Згідно результату дослідження №40410 «Аналіз ДНК на батьківство», виконаного 09.11.2023 року Медико-генетичним центром «Мама Папа», вбачається, що ймовірність батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON] , 99,99999995% (а.с.18). Наказом Служби у справах дітей Кам`янської міської ради Дніпропетровської області №75ТВ/05-16 від 24.09.2024 року тимчасово влаштовано неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , на виховання в сім`ю [PERSON] на час лікування дитини (а.с.19). Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Щодо позовної вимоги про визнання батьківства, суд зазначає наступне. Згідно із частиною першою\~статті 125\~СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Згідно із частиною другою\~статті 125 СК України\~якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Ч.1 ст. 135 СК України зазначає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно з частиною першою статті 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно з частиною другою\~статті 128 СК України\~підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~ЦПК України. Аналізуючи зібрані\~у справі\~докази,\~кожний окремо\~та всі\~в сукупності,\~враховуючи,\~дослідження №40410\~«Аналіз ДНК\~на батьківство»,\~виконаний 09.11.2023\~року Медико-генетичним\~центром «Мама\~Папа»,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги [PERSON] \~до [PERSON] про визнання батьківства відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та припинення їхньої дії, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та припинення їхньої дії, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. За положеннями\~ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Отже, за таких обставин, враховуючи межі судового розгляду, позовна вимога про внесення змін до актового запису про народження дитини підлягає задоволенню у спосіб який просить позивач. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що неповнолітня дитина сторін - донька [PERSON] , [INFO] , проживає із батьком - позивачем [PERSON] . Як передбачено\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинство», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом №475/97-ВР\~(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч.8\~ст.7 СК України), а також зобов`язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст.142 цього ж Кодексу) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин. В пункті 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до\~частин першої,\~п`ятої,\~шостої статті\~81\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаютьсясторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до\~частини першої\~статті 76\~ЦПК України,\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи те, що відповідач регулярно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів підлягають задоволенню. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У зв`язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1211,20 грн. з відповідача на користь позивача за позовну вимогу про визнання батьківства, а також з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. в дохід держави за позовну вимогу про стягнення аліментів. На підставі викладеного та

Outcome: approved