Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

Ухвалою Верховного Суду від 26.03.2025 року визначено підсудність цивільної справи а позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу Печерському районному суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2025 року, вказану справу було розподілено судді Соколову О.М. та фактично було передано 22.04.2025 року. У обґрунтування позовної заяви вказано, що 18.12.2008 року [PERSON] (далі - позивач) та [PERSON] (далі - відповідач) уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис № 2383 та видано свідоцтво про шлюб. У цьому шлюбі народились [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однак через різні погляди на сімейне життя, спільне життя не склалось, і на даний час шлюб існує лише формально. З 01.10.2024 року сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство. На підставі викладеного, просила суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві - 18.12.2008 року, актовий запис № 2383. Неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] залишити проживати з [PERSON] . Стягнути судовий збір. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.04.2025 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача не з`явилася, про день, час, місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала до суду клопотання, в якому просила судове засідання провести без участі позивача та представника позивача, вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання, не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини нявки суд не повідомив, від представника відповідача надійшла заява, в якій останній просив провести судове засідання у його відсутність, позов визнав, просив задовольнити. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, матеріалами справи встановлено, що 18.12.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2383. Згідно копії Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого 24.11.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, відповідний актовий запис № 3533, сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Згідно копії Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого 16.09.2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, відповідний актовий запис № 1834, сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Сторони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо, сумісне життя не склалося. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і сторін. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам сторін, що має істотне значення. Крім того, суд враховує, що відповідач визнає позов. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, відтак, суд приходить висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Відповідачем не подано до суду своїх заперечень щодо проживання спільних дітей разом із матір`ю. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про залишення проживання з [PERSON] неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial