Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

22.04.2025 ТОВ «Бізнес позика» звернулось до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.08.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] шляхом обміну електронними повідомленнями, із додержанням порядку, передбаченого ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» укладений договір №501531-КС-003 про надання кредиту. За умовами договору товариство шляхом перерахування коштів на банківську картку [PERSON] , надало останньому грошові кошти в розмірі 40000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кошти та сплатити проценти за користування ними. Відповідач порушив умови договору, не здійснивши жодного платежу на повернення кредиту. У зв`язку із викладеним станом на 31.03.2025 утворилась заборгованість в розмірі 144327,26 грн, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 40000,00 грн, суми прострочених платежів по процентах 98327,26 грн. Посилаючись на викладене, ТОВ «Бізнес позика» просить суд стягнути з відповідача вказаний борг в примусовому порядку. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29.05.2025 відкрите провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання із розгляду справи, встановлений сторонам строк для подання письмових заяв по суті справи. Задоволене клопотання представника позивача про витребування доказів, що відносяться до банківської таємниці. 06.06.2025 на адресу суду АТ «Райффайзен Банк» надані матеріали, витребувані ухвалою про відкриття провадження в справі, у виді довідки про видання банківської картки та виписки про рух коштів по рахунку. Позивач представника для участі в судовому розгляді не направив, про дату та час судових засідань повідомлений належним чином, із використанням засобів ЄСІТС. Відповідач [PERSON] в судові засідання не прибув, причин неявки не повідомляв, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подав, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк або ж відкладення судового засідання, від відповідача не надходило. Копію позовної заяви із додатками відповідач отримав особисто 14.05.2025, що вбачається із загальнодоступних відомостей про трекінг поштових відправлень ДП «Укрпошта», а копію ухвали про відкриття провадження в справі надіслано відповідачеві на зареєстровану адресу місця проживання, вказане відправлення повернуте відправникові у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою.\~ Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, пов`язаної із належним здійсненням правосуддя, зокрема сформульованої в справі «Сидоренко проти України» (Sydorenko v. Ukraine (dec.), №73193/12, 18 February 2021), загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, однак стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему. Органи влади несуть відповідальність лише за ненадсилання заявнику відповідних документів. Той факт, що заявниця не отримала кореспонденцію, надіслану їй Вищим спеціалізованим судом, сам по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для заяви про те, що права заявниці за статтею 6 § 1 Конвенції були порушені. Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №913/879/17, від 21.05.2020 року у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі №24/260-23/52-б). Відтак відповідач вважається належним чином повідомленим про судовий розгляд справи, що відповідає вимогам п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з неподанням відповідачем відзиву на позовну заяву, зважаючи на те, що позивач не висловив своїх заперечень проти заочного розгляду справи, розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого глави 11 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 09.08.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] на підставі Правил про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика», шляхом обміну електронними повідомленнями через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця, із додержанням порядку, передбаченого ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» укладений договір №501531-КС-003 про надання кредиту. Відповідно до п. 2.1 договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 40000,00 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика» та договором про надання кредиту. Згідно з п. 2.3 договору, строк кредиту складає 24 тижні. Процентна ставка 1,50000000% в день, фіксована. Знижена процентна ставка 1,15082147%, фіксована (п. 2.4 договору). Згідно з п. 2.5 договору комісія за надання кредиту 6000,00 грн, нараховується одноразово в дату видачі кредиту. Строк дії договору до 24.01.2025 (п. 2.7 договору). За п. 2.11 договору, денна процентна ставка 1,16%. Дата видачі кредиту 09.08.2024, дата повернення кредиту 24.01.2025 (пункти 2.12-2.13 договору). Згідно з розділом 3 договору, сторонами погоджено графік платежів та орієнтовану загальну вартість кредиту. За наявності прострочення платежів по кредиту з боку позичальника, строк якої складає більше 7 днів, положення про застосування зниженої процентної ставки втрачають свою чинність та діє стандартна процентна ставка у розмірі, зазначеному в п. 2.4 договору. Нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається із восьмого календарного дня\~ від дня прострочення платежу, передбаченого графіком, що вказаний в п. 3.2.3 договору та додатку №1, до закінчення терміну дії договору. Пунктом 3.2.3 передбачено графік платежів, залежно від дотримання якого застосовується різний розмір процентної ставки. На виконання умов договору 09.08.2024 ТОВ «Бізнес позика» перерахувало на картковий рахунок відповідача кредитні кошти в сумі 40000,00 грн, що підтверджується випискою про рух коштів за рахунком. Як вбачається із документів, наданих АТ «Райффайзен Банк» на виконання ухвали суду про витребування доказів, картка номер [NUMBER] випущена на ім`я [PERSON] . Банком також надана виписка про рух коштів по рахунку, використання якого здійснюється із допомогою картки номер [NUMBER] за період із 09.08.2024 до 24.01.2025. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 526 ЦПК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Суд зазначає, що укладений сторонами кредитний договір містить інформацію про погоджену суму кредиту, детальний розрахунок його сукупної вартості, дату укладення правочину та відомості про процентну ставку, строк його дії, відповідальність сторін та порядок розрахунків, окрім того містить всі істотні умови, передбачені законодавством України і відповідач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується підписом в договорі, що виконаний електронним підписом із використанням одноразового ідентифікатора. [PERSON] , будучи вільним в укладенні кредитного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, обізнаним з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, підписавши форму прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) укласти договір №501531-КС-003 про надання кредиту 09.08.2024, висловила волевиявлення на отримання кредиту, порядок нарахування процентів, комісії. З наданих позивачем розрахунків вбачається, що станом на 31.03.2025 утворилась заборгованість в розмірі 144327,26 грн, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 40000,00 грн, суми прострочених платежів по процентах 98327,26, суми прострочених платежів за комісією 6000,00 грн, однак стягнення останньої позивач не вимагає. На підтвердження наявності заборгованості та її розміру судом за клопотанням позивача витребувано виписку про рух коштів за рахунком на ім`я [PERSON] за період з 09.08.2024 до 24.01.2025. Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц дійшов правового висновку, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже надана банком виписка за картковим рахунком позичальника у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2021 в справі №278/2177/15-ц: виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується укладення між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] кредитного договору та отримання останнім грошових коштів у сумі 40000,00 грн. Проценти за договором нараховані правомірно, відповідно до умов договору та в межах строку кредитування. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, доказів належного виконання зобов`язань не надано, навпаки, вбачається, що позичальник жодного разу не виконував платежу на виконання умов договору. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до платіжної інструкції №5692 від 11.04.2025 позивач сплатив 2422,40 грн судового збору за звернення до суду з даним позовом. Враховуючи, що позов підлягає до повного задоволення, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача. Докази на понесення позивачем будь-яких інших судових витрат матеріали справи не містять. На підставі наведеного,

Outcome: approved