Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

18.04.2025 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] із вказаним позовом, у якому в обґрунтування своїх вимог зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина. Він, як спадкоємець за законом, через об`єктивні обставини (стан здоров`я), пропустив шестимісячний строк на подання заяви про прийняття спадщини, а відтак просить надати йому додатковий строк для подачі такої заяви. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2025 року, визначено склад суду з розгляду даного позову: головуючого суддю Сєліна Є.В. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 05.05.2025 року, відкрито провадження у справі, визначено здійснити її розгляд за правилами загального позовного провадження. Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 23.06.2025 року, витребувано від приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Дудар К.Д. копію спадкової справи № 47/2025 на майно померлої [INFO] в селі Сальник Хмільницького району Вінницької області [PERSON] . На підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 07.07.2025 року, закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, згідно якої просить суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги задовольнити з підстав, зазначених у поданому позові. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали письмові заяви, згідно яких просять суд розглянути справу за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та відповідну практику Європейського суду з прав людини, як джерело право. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 03.04.2008 року та «Олександр Шевченко проти України» (Заява № 8371/02) від 26.04.2007 року. Передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989 року). У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, зокрема, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні (рішення від 06.09.2007 року у справі «Цихановський проти України», рішення від 18.10.2007 року у справі «Коновалов проти України»). У рішенні в справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. За вищевказаних обставин, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності учасників справи, що не може розцінюватись, як порушення їх прав, передбачених ст.ст.43, 49 ЦПК України. З`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступних висновків. Судом достеменно встановлено, що [INFO] в селі Сальник Хмільницького району Вінницької області померла [PERSON] , про що свідчить Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 30.09.2024 року Калинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема на земельну ділянку площею 0,3458 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Сальницької сільської ради, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель 0,2500га., та ведення особистого підсобного господарства 0,0958га., яка належала на праві приватної власності померлій [PERSON] відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН, виданого 05.09.2000 року Сальницькою сільською радою Калинівського району Вінницької області, на підставі рішення ІХ сесії 23 скликання Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області від 20.04.2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 281, а також на житловий будинок (його частину), що розташований за адресою: [ADDRESS] , власником якого згідно Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 20.09.1989 року Сальницькою сільською радою Калинівського району Вінницької області, на підставі рішення виконкому Калинівської районної ради Вінницької області № 151 від 27.04.1989 року, зареєстрованого 20.09.1989 року у Вінницькому об`єднаному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за № 1-152, є колгоспний двір, головою якого є [PERSON] . 09.04.2025 року до приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Дудар К.Д. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [INFO] матері [PERSON] , звернувся її син [PERSON] , на підставі якої була заведена спадкова справа № 47/2025 (номер у Спадковому реєстрі: 73918713), що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 80775591 від 09.04.2025 року. Інші спадкоємці [PERSON] та [PERSON] заявами, посвідченими 09.04.2025 року приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Дудар К.Д., заявили, що спадщину не прийняли та на неї не претендують. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 09.04.2025 року, приватний нотаріус Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Дудар К.Д. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини та ненадання доказів постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. З огляду на дану обставину, [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, оскільки через об`єктивні життєві обставини (стан здоров`я), пропустив шестимісячний строк на подання заяви про прийняття спадщини залишеної після смерті матері. Відповідно до статей\~1216,\~1217 ЦК України,\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами\~статті 1223 ЦК України,\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях; 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша\~статті 1270 ЦК України). Частиною першою\~статті 1268 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно\~статті 1269 ЦК України,\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] будучи спадкоємцем за законом після смерті своєї матері [PERSON] , звернувся до приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Дудар Катерини Дмитрівни з порушенням строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України,\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зазначено про те, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272\~ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. У частині третій\~статті 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга\~статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~статтею 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наведене, суд встановивши фактичні обставини у даній справі, належним чином оцінивши докази, дійшов висновку про те, що обставини пропуску позивачем шестимісячного строку на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] були пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього, як спадкоємця, а тому йому необхідно надати додатковий строк для такого звернення в один місяць, який на думку суду є достатнім для вчинення відповідної дії. За приписами частин першої-третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: partial