Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача 90000,00 грн. моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 22 лютого 2022 року постановою Львівського апеляційного суду було зобов`язано його доньку [PERSON] та колишнього зятя [PERSON] не чинити перешкод йому у вихованні внука [PERSON] , [INFO] , та у спілкуванні з ним; визначити способи його участі у вихованні внука, встановивши наступні дні та години їхнього спілкування: кожної середи та неділі тижня у період з 13.00 год. до 17.00 год. за місцем проживання дитини та з можливістю прогулянок по місту, відвідування закладів культури, з урахуванням погодних умов, стану здоров`я дитини та режиму дня. З 28 лютого 2020 року до 29 вересня 2022 року відповідач чинив йому перешкоди в побаченнях з внуком, впливав на доньку, внаслідок чого вона відмовила навіть у надсиланні фото дитини. Йому нанесена моральна шкода, яка полягає у нервовому стресі, порушені сну, тощо. Внаслідок чого він був змушений звернутися за медичною допомогою до невропатолога та психотерапевта. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. Відповідач по справі належним чином повідомлявся судом про розгляд даного провадження у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції суду, конверт повернувся до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Згідно з вимогами частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до частини 8 статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі частини 8 статті 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вимоги статей 279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 30 червня 2025 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу було запропоновано подати до суду заяви із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі. Також, вказаною ухвалою суду було частково задоволено клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, а саме: позивачу відстрочено сплату судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп. у повному розмірі до ухвалення рішення по справі. Суд, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 462/7248/20 прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 29 вересня 2022 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова у цивільній справі № 462/2042/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про виключення з актового запису відомостей про батьківство ухвалено: позов задовольнити повністю; виключити відомості про батьківство [PERSON] з актового запису № 1198 від 04 вересня 2019 року Залізничного районного в місті Львові відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про народження [PERSON] , [INFO] /а.с.35-38/. З мотивувальної частини вказаного рішення від 29 вересня 2022 року вбачається, що судом були встановлені наступні обставини: «11 травня 2019 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка: [PERSON] , дружини: [PERSON] /свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] , батько: [PERSON] , мати: [PERSON] , про що Залізничним районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 04.09.2019 року складено відповідний актовий запис №1198. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11.01.2022 р. шлюб між сторонами було розірвано. Як убачається із долученого до матеріалів справи звіту тесту ДНК на батьківство від 04.02.2022 року проведеного лабораторією Endeavor DNA Laboratories, ймовірність батьківства [PERSON] відносно [PERSON] - 0%, батько виключений в якості біологічного батька тестованої дитини. Цей висновок зроблено на підставі невідповідних алелей, які наявні в перерахованих локусах STR». Крім цього, 20 березня 2025 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова у цивільній справі № 462/1328/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства ухвалено: позов - задовольнити; визнати [PERSON] , уродженця м. Львова, [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] , якого народила [PERSON] ; внести зміни до актового запису № 1198 від 04 вересня 2019 року, зареєстрований в Залізничному районному у місті Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Львівській області, про народження дитини [PERSON] , вказавши у графі «Батько» [PERSON] , уродженця м. Львова, [INFO] /а.с.49-52/. За наслідками розгляду вищевказаної справи рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 березня 2025 року були встановлені наступні обставини: « [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 грудня 2024 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . З вказаного свідоцтва вбачається, що відповідачка до укладення шлюбу мала прізвище [PERSON] . Після набрання законної сили рішення Залізничного районного суду м. Львова від 29 вересня 2022 року у цивільній справі № 462/2042/22, відповідачка [PERSON] 11 лютого 2025 року отримала повторно нове свідоцтво про народження дитини серія [NUMBER] , з якого вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , батько: [PERSON] , мати: [PERSON] , про що Залізничним районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 04 вересня 2019 року складено відповідний актовий запис № 1198». Таким чином, на день подання позову у даній справі прізвище, ім`я, по батькові внука позивача [PERSON] є [PERSON] (до зміни - [PERSON] ), а батьком вказаної дитини є не відповідач [PERSON] , а [PERSON] . Разом з тим, 16 листопада 2020 року, позивач [PERSON] , тобто ще під час перебування його доньки у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] , звернувся до Залізничного районного суду м. Львова з позовом про визнання дій протиправними та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. 24 березня 2021 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова у цивільній справі № 462/7248/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання дій протиправними та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною ухвалено: у задоволені позову - відмовити. 22 лютого 2022 року постановою Львівського апеляційного суду у вказаній цивільній справі № 462/7248/20 постановлено: апеляційну скаргу [PERSON] задовольнити частково; рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 березня 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов [PERSON] задовольнити частково; зобов`язати [PERSON] , [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у вихованні внука [PERSON] , [INFO] , та у спілкуванні з ним; визначити способи участі [PERSON] у вихованні внука [PERSON] , [INFO] , встановивши наступні дні та години їхнього спілкування: кожної середи та неділі тижня у період з 13.00 год. до 17.00 год. за місцем проживання дитини та з можливістю прогулянок по місту, відвідування закладів культури, з урахуванням погодних умов, стану здоров`я дитини та режиму дня; в задоволенні решти вимог - відмовити /а.с.4-6/. Предметом позову у даній справі є вимога [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, яка нанесена йому діями відповідача [PERSON] у період з 28 лютого 2020 року по 29 вересня 2022 року, які полягають у створенні перешкод у побаченнях з його внуком. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Аналіз статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої протиправною поведінкою особи, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, з мотивувальної частини постанови Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року у цивільній справі № 462/7248/20 вбачається, що судом були встановлені наступні обставини: «На засіданні комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] повідомив про те, що він хоче мати чітко встановлений графік побачень із внуком, оскільки матір дитини (донька - [PERSON] ) повідомив неодноразово відмовляла у його зустрічах з внуком». У матеріалах вищевказаної справи № 462/7248/20 відсутні будь-які покликання [PERSON] на конкретні дії відповідача [PERSON] щодо створення перешкод у спілкуванні з дитиною. Твердження [PERSON] у даній справі, що відповідач впливав на його доньку, внаслідок чого остання відмовляла йому навіть у надісланні фото внука, не підтверджується жодним належним та допустимими доказом. Зокрема, позивач навіть не клопотав перед судом допитати його доньку у якості свідка щодо чинення на неї будь-якого впливу зі сторони відповідача. На особливу увагу заслуговує той факт, у задоволені вимоги [PERSON] про визнання дій [PERSON] протиправними постановою Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року у цивільній справі № 462/7248/20 було відмовлено. Таким чином, у матеріалах цивільної справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що [PERSON] вчиняв протиправні (неправомірні) дії відносно свого колишнього тестя [PERSON] у період з 28 лютого 2020 року по 29 вересня 2022 року, які б полягали у створенні перешкод в побаченнях з його внуком. Крім цього, твердження [PERSON] про те, що [PERSON] вчиняв дії щодо перешкоджання йому в спілкуванні з онуком у період з 28 лютого 2020 року по 29 вересня 2022 року є некоректними та не відповідають матеріалами справи, оскільки зі змісту рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 січня 2022 року у справі № 462/7294/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу вбачається, що [PERSON] разом з дитиною з 17 вересня 2021 року проживала окремо від [PERSON] /а.с.20-23/. Тобто, відповідач ніяким чином не міг чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з онуком у період з 17 вересня 2021 року по 29 вересня 2022 року, оскільки проживав окремо від дитини. Більш того, відповідно до частини 1 статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини (частини 1, 2, 5 статті 159 СК України). Згідно із статтею 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України. Суд вчергове зазначає, що позивач, просить стягнути моральну шкоду за визначений період, а саме з 28 лютого 2020 року по 29 вересня 2022 року, тоді як обставини, передбачені статтею 159 СК як підстава виникнення зобов`язання відшкодування матеріальної та моральної шкоди на користь дідуся, виникли лише 22 лютого 2022 року (день винесення Львівським апеляційним судом постанови у справі № 462/7248/20), тобто у той час коли дитина вже не проживала з відповідачем, а відтак останній ніяким чином не міг виконати вказану постанову апеляційного суду. Беручи до уваги, що [PERSON] не ухилявся від виконання вищевказаної постанови Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року, суд вважає, що у відповідача не виникло зобов`язань з відшкодовування моральної шкоди відповідно до вимог статті 159 СК України. З рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 жовтня 2023 року у цивільній справі № 462/3118/23 убачається, що вже після розірвання шлюбу між [PERSON] та донькою позивача, [PERSON] вдруге звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, в якому відповідачами зазначив свою доньку та її другого чоловіка [PERSON] /а.с.43-48/. Зазначений факт свідчить про те, що донька позивача [PERSON] має затяжний конфлікт з батьком та її відношення до нього ніяк не пов`язане з впливом на неї відповідача. Про існування непорозумінь та конфліктів між позивачем та членами сім`ї його доньки у вказаній період також свідчать матеріали цивільної справи № 462/3421/20, з яких вбачається, що [PERSON] звертався до суду з позовом, в якому просив визнати [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 жовтня 2000 року у задоволенні вказаного позову [PERSON] було відмовлено /а.с.24-28/. Постановою Львівського апеляційного суду від 25 травня 2021 року та постановою Верховного Суду від 23 грудня 2021 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 жовтня 2000 року було залишено без змін/а.с.28-34/. З огляду на вказане, суд вважає, що негативні емоції у відносинах між сторонами були пов`язані не тільки з діями членів сім`ї відповідача, а і з діями самого позивача, що свідчить про неприязні стосунки та відсутність порозуміння між сторонами, проте не може розцінюватися як беззаперечний доказ нанесення моральної шкоди. Позивач долучив до позову копію витягу з медичної картки амбулаторного хворого за 20 липня 2020 року та виписку з вказаної картки, в яких зазначені захворювання [PERSON] , які були встановлені лікарями /а.с.2,3/. Проте, позивач не надав суду доказів, які б вказували на те, що вказані захворювання були обумовлені саме створенням відповідачем перешкод у його побачені з онуком. При цьому, суд допускає, що відповідач створюючи перешкоди позивачу у спілкуванні з онуком міг викликати у позивача певні негативні емоції, проте вони не досягли рівня страждання або приниження. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності прийшов до висновку, що у задоволені позову слід відмовити, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння йому моральної шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між діями відповідача та настанням шкоди. Щодо розподілу судових витрат, то суд прийшов до наступних висновків. Беручи до уваги, що ухвалою суду від 30 червня 2024 року позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, а також те, що у задоволені позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що з [PERSON] в дохід держави слід стягнути 1211 грн 20 коп. судового збору.

Outcome: approved