Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

Позивач 12.05.2025 року звернувся до суду з позовом до\~ [PERSON] , про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог вказував, що 24.10.2019 року між первісним кредитором ТОВ «ЗАЙМЕР», та [PERSON] укладено кредитний договір № 88044 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу № 01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: -сума виданого кредиту: 4000,00 гривень; -дата надання кредиту: 24.10.2019 р.; -строк кредиту : 14 днів; -стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №88044, станом на 13.01.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 19120,00 грн., яка складається з: -прострочена заборгованість за сумою тіла кредиту становить 4000,00 гривень; -прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 15120,00 грн. На підтвердження виконання Товариством п. 2.4 Кредитного договору, позивач надає інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» ТОВ «Платежі онлайн» від 25.02.2025 року, відповідно до якого 24.10.2019 року на картковий рахунок Відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 4000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що являється доказом видачі кредитних коштів. У зв`язку з істотними порушеннями Відповідачем умов Кредитного договору № 88044 від 24.10.2019 р. Позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу Відповідача, зазначену в Кредитному договорі направлено Вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором та повідомлено про відступлення права вимоги від ТОВ «ЗАЙМЕР» до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору № 88044 від 24.10.2019 р. У зв`язку з невиконанням своїх фінансових зобов`язань [PERSON] в рамках кредитного договору розмір судових витрат становить 12 922,40 грн., в тому числі 10 500,00 грн. витрати на професійну правову допомогу та 2 422,40 грн. сплачений судовий збір за подачу до суду позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості. Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 13.05.2025 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі. У судові засідання 29.05.2025 р., 19.06.2025 р. та 06.08.2025 року сторони не з`явились, повідомлені належним чином про місце та час розгляду справи, про причини неявки не повідомили, заяв та клопотань про відкладення суду не надавали. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, проти заочного рішення не заперечували. Відповідач\~\~в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, про що свідчить довідка про доставку електронною поштою та смс-повідомлення (а.с. 42,77). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складання цього судового рішення є 06.08.2025 року. \~ \~ \~ \~ Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим, є доведеним, тому підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, 24.10.2019 року між первісним кредитором ТОВ «ЗАЙМЕР», та [PERSON] укладено кредитний договір № 88044 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (а.с. 10-14). 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу № 01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] (а.с. 15-22). Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: -сума виданого кредиту: 4000,00 гривень; -дата надання кредиту: 24.10.2019 р.; -строк кредиту : 14 днів; -стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №88044, станом на 13.01.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 19120,00 грн., яка складається з: -прострочена заборгованість за сумою тіла кредиту становить 4000,00 гривень; -прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 15120,00 грн. Представником позивача наданий розрахунок заборгованості за період з 24.10.2019 по 13.01.2025 року (а.с. 9). Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно\~статті 514 ЦК\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою\~статті1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже, позивач набув право вимоги за договором кредиту. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до\~ст. 639 ЦК України\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Закон України "Про електронну комерцію"\~визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У\~статті 3 цього Закону "Про електронну комерцію"\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7\~ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12\~ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію"\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення\~статті 12 Закону України "Про електронну комерцію"\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1\~ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Таким чином, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору кредиту, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Доводи представника відповідача щодо не підписання відповідачем договору та неотримання коштів не знайшли свого підтвердження в суді та спростовуються матеріалами справи. Представник позивача вказує, що відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості, яка у відповідності до розрахунку позивача становить 19120,00 грн., яка складається з: -прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 4000,00 гривень; -прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 15120,00 грн. За змістом ст. ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно\~ст. 1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ч. 1\~ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом\~ст. 1056-1 ЦК України\~розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положеннями\~ст. 11 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У\~ст. 530 ЦК України\~зазначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім цього,\~ст. 611 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За нормою\~ст. 623 ЦК України\~боржник, який порушив зобов`язання має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України. На підставі вищезазначеного, оскільки строк кредитування за умовами договору, укладеного між сторонами, становить 14 днів, нарахування процентів після закінчення строку дії договору є неприпустимим, строк дії договору узгоджений сторонами (п.1.2. Договору). Зважаючи на визначену у договорі та фактично надану суму кредиту у розмірі 4000 грн., фіксовану процентну ставку у розмірі 2 % в день, за якою почали нараховуватись проценти в розмірі 1120,00 грн. з 06.11.2019 року, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Такий розрахунок вказує на допущену позивачем помилку у розрахунку. У п. 3.3.3. договору передбачено, що клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення Кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Однак, в порядку ч. 3. ст. 12, ч. 1. ст. 81 ЦПК України Позивачем не надано доказів щодо продовження строку кредитування, доказів складення та доведення до Відповідача оновлених графіків платежів тощо, а відтак нарахування процентів поза межами 13 денного строку договору є порушенням ст. 526 ЦК України та існуючої домовленості сторін. З аналізу умов договору суд дійшов висновку, що сторони визначили, що первинний період користування кредитом становить 14 днів та можлива пролонгація строку користування кредитом шляхом укладення додаткової угоди. Також сторони визначили, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою 2%, тобто за період користування в 14 днів, отже сторонами визначено відсотки у межах погодженого сторонами строку кредитування. Доказів проведення відповідачем оплат за договором, як і пролонгації договору матеріали справи не містять. Суд доходить висновку, що вимоги про стягнення процентів за 14 календарних днів, визначених договором у розмірі 1120,00 грн. (14 днів * 2 % (один день)) є обґрунтованими та підлягають задоволенню, натомість вимоги про стягнення решти суми процентів за період після строку кредитування задоволенню не підлягають, оскільки вони нараховані понад строк кредитування. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» (1120,00 грн. (прострочена заборгованість за процентами) + 4000 грн. (тіло кредиту), що разом складає 5120,00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, позивач поніс витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривні (а.с.11). Частиною 3\~ст. 133 ЦПК України\~передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судом встановлено,\~що судові\~витрати на\~правову допомогу\~позивача склали\~12922\~грн.\~40\~копійок,\~у тому\~числі і\~витрати щодо\~сплати судового\~збору у\~сумі 2422,40\~грн.\~На підтвердження вказаного факту в матеріалах справи наявний Договір про надання правової допомоги від 29.12.2023 року (а.с. 23-27), однак платіжна інструкція по сплаті вказаної суми суду не надана. Щодо вимог позивача про відшкодування йому за рахунок відповідача витрат на правничу допомогу адвоката суд зазначає таке. Як передбачено четвертою та п`ятою\~статті 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). Відповідно до\~статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. З матеріалів справи вбачається, що представником позивача заявлено до стягнення з відповідача 12922,40 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно, на підтвердження понесення таких витрат позивачем суду надано копії наступних документів, а саме, копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, договір про надання правничої допомоги від 29.12.2023 року, укладений між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», в особі директора [PERSON] та адвокатом Пархомчук Сергієм Валерійовичем, а також, довіреність від 30.12.2024 надана ТОВ «ФК КЕШ\~ТУ ГОУ»,\~в особі\~директора [PERSON] \~ адвокату Пархомчук Сергію Валерійовичу для представництва інтересів довірителя, у тому числі і у місцевих судах. Між тим, враховуючи вищенаведені правові позиції Європейського Суду, Верховного Суду, оцінюючи характер правової допомоги у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг та значенню справи, приймаючи до уваги заперечення відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу та пропорційність до розміру задоволених позовних вимог, суд виснує, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу у даному разі є надмірними, з огляду на що потребують зменшення до 5 000 грн. Відтак, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування йому витрат на правничу допомогу адвоката потребують часткового задоволення, до стягнення з відповідачки належить 5000 грн., з відмовою в іншій частині. Що стосується витрат позивача понесених на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Так, у даній справі судом встановлено, що 29.12.2023 року між позивачем та адвокатом Пархомчук С.В. було укладено договір про надання правової допомоги. За умовами договору, (п.п. 3.1) вартість послуг сторонами визначена у розмірі 2000,00 грн. за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги. Загальна кількість часу, витраченого адвокатом на надання професійнї правничої допомоги під час розгляду справи в суді щодо стягнення заборгованості за кредитним договором складає 10 годин, з них: -зустріч та консультації щодо перспективи судового врегулювання спору -1 год, вартістю 2000,00 грн; -складання та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), а також моніторинг та аналіз судової практики -2,5 год, вартістю 5000,00 грн.; -складання інших процесуальних документів (заяв, клопотань, тощо)-3000,00 грн.; -витрати на канцелярські товари (виготовлення копій документів та пересилання кореспонденції засобами поштового зв`язку) -500, 00 грн.; -сплата судового збору за подання позовної заяви-2422, 40 грн. Як відомо, згідно із\~п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відтак, враховуючи те, що позивачем підтверджено наявність у нього витрат, пов`язаних із сплатою судового збору (а.с. 28), а інші докази про понесення позивачем судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу не надано, то відповідно суд вважає, про необхідність стягнення витрат, понесених позивачем на оплату судового збору з відповідача на користь позивача. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Згідно\~ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відтак, за наслідками розгляду позовних вимог ОСББ «Палубна 9/1» до [PERSON] про стягнення з останньої на користь позивача заборгованості у нарахованому останнім розмірі суд виснує про наявність підстав для їх часткового задоволення, з відмовою у частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката. Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно\~ч. 2 ст. 141 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З огляду на вказане, у даному разі судовий збір, сплачений позивачем за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн., у зв`язку із задоволенням позову в частині основної заборгованості потребує стягнення з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 10\~ст. 141 ЦПК України\~при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про компенсацію понесених судових витрат сторін, суд враховує часткове задоволення позову і вважає доцільним здійснити взаємозарахунок понесених витрат на правову допомогу адвокатів сторін. Згідно\~ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 648,68 грн. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.\~16,\~526,\~530,\~543,\~549-552,\~610,\~1054,\~1050 Цивільного кодексу України, та

Outcome: partial