Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

Короткий зміст\~позову. Позивач МКП «Чернівцітеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії. Позовні вимоги мотивують тим, що МКП «Чернівцітеплокомуненерго» надає послуги з постачання теплової енергії в будинок [ADDRESS] , нежитлове приміщення 2 розташоване у вказаному багатоквартирному житловому будинку, який вводився в експлуатацію з комплексом інженерного обладнання Зазначають, що до вказаного інженерного обладнання входять прилади централізованого опалення, при цьому дане нежитлове приміщення відключене від системи централізованого опалення. Вказують на те, що відповідачу [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] для проведення розрахунків, між позивачем та відповідачем укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання відповідно до п.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VІІІ та розміщений на офіційному веб-сайті Чернівецької міської ради https://city.cv.ua/ та на офіційному веб-сайті Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» https://teplo.cv.ua/.\~Посилаються на\~те,\~що відповідач\~не виконує\~своїх обов`язків,\~внаслідок чого\~заборгував МКП\~«Чернівцітеплокомуненерго» за\~надані послуги\~за опалення\~місць загального\~користування будинком\~за період\~01.11.2021\~р.\~по 30.04.2025\~року в\~сумі 3\~465,48\~грн.\~Окрім того,\~вказують на\~те,\~що відповідач\~ [PERSON] \~не здійснював\~плату за\~абонентське обслуговування,\~внаслідок чого\~у нього\~утворилась заборгованість\~в сумі\~1\~062,24\~грн.\~за період\~з 01.11.2021р.\~по 30.04.2025\~року.\~Згідно розрахунків\~інфляційні складають\~ 103,91\~грн.;\~та 3%\~річних \~22,36\~грн.\~Просять стягнути\~з відповідача\~ [PERSON] на\~користь МКП\~«Чернівцітеплокомуненерго» заборгованість\~за надані\~послуги за\~опалення місць\~загального користування\~будинком в\~сумі 3465,48\~грн.,\~1062,24\~грн.\~плату за\~абонентське обслуговування,\~103,91\~грн.,\~-\~втрат від\~інфляційних процесів,\~22,36\~грн.\~ три\~відсотки річних\~та 2422,40\~грн.\~судового збору. Рух справи та позиція сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.06.2025 року справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження по справі. 02.06.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач [PERSON] заперечуючи заявлені позовні ваимоги посилається на те, що з 2001 року по 2009 рік три квартири за адресою [ADDRESS] були переобладнані ним у нежитлове приміщення з окремим входом, на підставі Витягів з рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради N?364/10 від 04.05.2001 року та N?457/10 від 12.06.2007 року. Зазначає, що було здійснено повне від?єднання від централізованої системи опалення та встановлено індивідуальну систему опалення за погодження з тепломережею, що підтверджується Актом-обстеження від 21.10.2007 року. Вказує на те, що в період з 05.01.2005 року по теперішній час у приміщенні, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , відсутні будь-які пристрої, установки, інше обладнання, яке підпадає під категорії тепловикористальних, теплоспоживчих; відсутні технічні засоби споживання теплової енергії з внутрішньобудинкової системи, про що позивач обізнаний, оскільки 21.10.2007 було здійснено обстеження приміщення. Вважає ,що його нежитлове приміщення не є споживачем теплової енергії, і відповідно він не має правовідносин з позивачем. Відповідач стверджує, що він як власник вказаного нежитлового приміщення не підписував будь-якого договору про надання послуг з постачання теплової енергії. Вказує і на те, що об?єкт експлуатується як нежитлове приміщення з окремим входом та із відсутністю доступу до поштових скриньок квартир даного будинку, що свідчить про те, що він як власник нежитлового приміщення, фізично не мав можливості отримувати повідомлення через загальнобудинкову поштову інфраструктуру, що вказує на відсутність належного інформування його щодо умов договору, які позивач вважає укладеними. Відповідач зазначає, що 20.05.2025 року йому стало відомо про нараховану заборгованість, оскільки саме тоді вперше до кафе завітав представник МКП «Чернівцітеплокомуненерго». Вказує на те, що 21.05.2025 року він повністю сплатив вказану суму заборгованості, а саме: 3 465,48 грн. за нараховану послугу та 1094,74 грн. за абонентське обслуговування, що підтверджується платіжними інструкціями N?1637 та N?1639 від 21.05.2025 року. У зв`язку з викладеним вважає, що спір на момент відкриття провадження у справі відсутній, а отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник\~позивача МКП «Чернівцітеплокомуненерго», Ринжук Г.М., в судове засідання не з`явилась. Скерувала до суду клопотання, згідно якого відмовилась від позовних вимог в частині стягнення заборгованості та абонентської плати, однак просила стягнути з відповідача втрати від інфляційних процесів,три відсотки річних та понесені судові витрати. Відповідно до ухвали суду від 12.08.2025 року прийнято відмову позивача Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» від частини позовних вимог, а саме щодо стягнення основної суми заборгованості та плати за абонентське обслуговування та провадження у справі в цій частині закрито. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився. Просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідно до положень ч.2\~ст.247 ЦПК України,\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до положень ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; в тому числі, суд враховує вимоги\~ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст.\~4\~ЦПК\~\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК\~України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Частиною 1 статті 274\~ЦПК\~України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, врахувавши позицію сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги та встановивши відповідні їм правовідносини, суд зважає на наступне. Досліджені судом докази та застосовані норми права. Судом належними по справі доказами встановлено, що Міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго» надає послуги з постачання теплової енергії в будинок [ADDRESS] , нежитлове приміщення 2 розташоване у вказаному багатоквартирному житловому будинку, який вводився в експлуатацію з комплексом інженерного обладнання. До вказаного інженерного обладнання входять прилади централізованого опалення. Дане нежитлове приміщення відключене від системи централізованого опалення. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.05.2025 року, квартира за адресою буд. [ADDRESS] , нежитлове приміщення 2, належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] (а.с.6-12). Відповідача [PERSON] було повідомлено про наявність заборгованості, що вбачається з повідомлення МКП «Чернівцітеплокомуненерго» від 25.04.2025 року (а.с.14), про що також свідчить запис з реєстру направлення попереджень (а.с.26). З матеріалів справи вбачається, що за період часу з 01.11.2021 року по 30.04.2025 р. відповідач [PERSON] користувався послугами наданими позивачем з централізованого опалення, однак своєчасно не здійснював оплату за фактично спожиту теплову енергію, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед МКП «Чернівцітеплокомуненерго» в розмірі 3465,48 грн., 1062,24 грн. плату за абонентське обслуговування, 103,91 грн., - втрат від інфляційних процесів, 22,36 грн. три відсотки річних (а.с.15-17). Відповідачу відкрито особовий рахунок № [NUMBER] для проведення розрахунків. Між позивачем та відповідачем укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання відповідно до п.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VІІІ (далі договір) та розміщений на офіційному веб-сайті Чернівецької міської ради https://city.cv.ua/ та на офіційному веб-сайті Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» https://teplo.cv.ua/ (а.с.18-22). Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» №417-VIII від 14.05.2015 року, визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку та регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного обладнання) житлового будинку і є його невід`ємною частиною. Таким чином, всі співвласники будинку (власники квартир), в тому числі і власники квартир з індивідуальним опаленням, повинні брати участь у загальних витратах на опалення будинку пропорційно займаній площі житла. Відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28.12.2018 №315, загальний обсяг спожитої теплової енергії, визначений за допомогою вузла комерційного обліку теплової енергії, складається з наступних основних складових: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача; обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень будинку; обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення обсягу теплової енергії, який надходить від ділянки транзитного трубопроводу. Комерційний прилад обліку теплової енергії обліковує всю теплову енергію, витрачену у будівлі, а не лише на опалення квартир, які не відокремлені від системи теплопостачання. Кожен співвласник квартири, приміщення оплачує свою частку. Дві складові оплачують усі співвласники будівлі це обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та функціонування системи. Нормами\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII\~передбачено, що договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Оскільки співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Порядок надання послуг з опалення та гарячого водопостачання також передбачений «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених\~Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Як свідчить тлумачення\~статті 526 ЦК України\~цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і не договірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Окрім цього, у частині першій\~статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 20 цього Закону\~споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.\~ Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), а також у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18). Згідно зі ст. ст.\~13,14 ЦК України\~цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються і виконуються особою у межах, установлених договором або актами цивільного законодавства. У відповідності до\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою\~статті 598 ЦК України\~визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором відповідачам було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] для проведення розрахунків. Між позивачем та відповідачем укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (а.с.18-22), який є публічним договором приєднання відповідно до п.5\~ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11 2017 року №2189-VIII\~(далі договір) та розміщений на офіційному веб-сайті Чернівецької міської ради https://city.cv.ua/ та на офіційному веб-сайті Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» https://teplo.cv.ua/. Статтею 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» №2119-VIII від 22.06.2017\~передбачено, що витрати оператора (їх складових частин) відшкодовується споживачами відповідної комунальної послуги, а також власни-ками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування за умови укладення індивідуальних договорів та з урахуванням особливостей, визначених цим Законом і\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Тобто, нарахування плати за обсяги теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, плата за абонентське обслуговування є обов`язковою для власників квартир з індивідуальною системою опалення. Згідно п.6\~ст.4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII\~споживачами, які отримують послуги теплопостачання здійснюється плата за абонентське обслуговування. Плата за абонентське обслуговування платіж, який споживач сплачує виконавцю послуги для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних із здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами у багатоквартирному будинку, та у випадках, визначених Законом, також і витрати на обслуговування лічильників теплової енергії. Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Так як законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. За приписами ч.2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Місця загального користування - це місця, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, крім допоміжних приміщень. Опалювані місця загального користування та допоміжні приміщення - це місця загального користування та допоміжні приміщення у будівлі, що приєднана до зовнішніх інженерних мереж або обладнана системою автономного теплопостачання, для яких нормується температура внутрішнього повітря. Опалюване приміщення - це приміщення у будівлі, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання та у якому забезпечується нормативна температура повітря. Відповідно до наведених норм закону суд констатує, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Пунктом 6\~статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»\~передбачено, що обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. У відповідності до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28.12.2018 №315, загальний обсяг спожитої теплової енергії, визначений за допомогою вузла комерційного обліку теплової енергії, складається з наступних основних складових: обсягу теплової енергії на опалення приміщення Споживача; обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень будинку; обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення - обсягу теплової енергії, який надходить від ділянки транзитного трубопроводу. Загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення (пункт 2, розділ 1 Методики). Місця загального користування - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень (пункт 2, розділ 1 Методики). Пунктом 3 розділу 1 Методики передбачено Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. Пунктом 12 Розділу IV Методики передбачено, що обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно дозагальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. Тобто, кожен співвласник квартири, приміщення оплачує свою частку. Дві складові оплачують усі співвласники будівлі - це обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та функціонування системи. Суд звертає увагу на те, що власники приміщень з індивідуальним опаленням не звільняються від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку. Як встановлено судом, МКП «Чернівцітеплокомуненерго» здійснює нарахування за послуги з теплопостачання місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та не здійснює додаткових нарахувань, а виставляє нарахування за ту частку теплової енергії, яка надійшла до будівлі (врахована вузлом комерційного обліку) та в середині була витрачена на опалення місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Разом з цим, відсутність приладів опалення в окремому під`їзді багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку. Даний правовий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові №357/4664/15-ц від 20 листопада 2019 року. Відповідно до\~ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України (справа № 6-59цс13) від 30 жовтня 2013 року споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Як встановлено судом, 21.05.2025 року відповідач [PERSON] сплатив суму заборгованості, а саме 3 465,48 грн. за нараховану послугу та 1094,74 грн. за абонентське обслуговування, що підтверджується платіжними інструкціями N?1637 та N?1639 від 21.05.2025 року (а.с.39-40). При цому, суд звертає увагу на те, що відповідно до п.2 ст.625 ЦК України, споживач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення платежу та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною першою\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до частини першої\~статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до частини першої\~статті 598 ЦК України\~зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до\~статті 611 ЦК України\~в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що позивач довів своє право на стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних від суми заборгованості. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи\~статті 625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у Постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. При цьому передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та трьох відсотків річних є обґрунтованими, що підтверджується розрахунком, який містить в матеріалах справи. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог МКП «Чернівцітеплокомуненерго» про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень\~ст.\~12,\~13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~ Статтею\~263\~ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.\~ Згідно ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. (а.с.2). На основі всебічно з`ясованих всіх обставин справи в їх сукупності, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення.

Outcome: approved