Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

Представника [PERSON] - адвоката Карпухіна Дмитра Юрійовича звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про встановлення факту самостійного виховання дитини та матеріального утримання батьком неповнолітньої дитини, в якому просив: - встановити факт, що [PERSON] самостійно, без участі матері, виховує та утримує малолітнью доньку - [PERSON] [INFO] . В обгрунтування позовних вимог посилається на наступне. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.05.2024 року по справі № 638/1769/24 визначено місце проживання малолітньої [PERSON] [INFO] разом з батьком [PERSON] [INFO] . Він самостійним займається виховання дитини та матеріальним утримання своєї неповнолітньої дитини. Встановлення факту самостійного виховання дитини необхідно для оформлення соціальної допомоги, тимчасового виїзду з дитиною за кордон, вирішення інших питань, пов`язаних із вихованням дитини, в т.ч. її навчання, лікування, відпочинком . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 23 травня 2025 року відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 23 червня 2025 відмовлено у прийнятті визнання відповідачкою [PERSON] позову представника [PERSON] - адвоката Карпухіна Дмитра Юрійовича до [PERSON] , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про встановлення факту самостійного виховання дитини та матеріального утримання батьком неповнолітньої дитини, закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. В судове засідання представник позивача та позивач не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, цивільний позов підтримує та просять суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач у призначене судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа - Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради у призначене судове засідання не з`явився, надала заяву про розгляд справи за їх відсутністю, просить прийняти на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступне. Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Як встановлено рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2019 року по справі № 638/8386/19, 26.06.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкова Харківського міського управління юстиції, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] актовий запис № 853. Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2019 року по справі № 638/8386/19 розірваний шлюб, зареєстрований 26.06.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкова Харківського міського управління юстиції, між [PERSON] 1988 року народження та [PERSON] 1991 року народження, актовий запис №853. Згідно з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28 грудня 2010 року [PERSON] [INFO] є батьки: [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.05.2024 року по справі № 638/1769/24 визначено місце проживання малолітньої [PERSON] [INFO] разом з батьком [PERSON] [INFO] . На підставі Договору оренди будинку у приватної особи від 27 серпня 2023 року за адресою: [ADDRESS] [PERSON] мешкає разом зі своєю родиною. При розгляді цивільної справи № 638/1769/24, суд, заслухав думку малолітньої особи щодо того, з ким з батьків вона хоче проживати, встановив, що дитина зазначила, що протягом тривалого часу проживає з батьком, з мамою дуже рідко зустрічається та спілкується по телефону. Їй подобається проживати з батьком, в будинку створені усі необхідні умови. Бажає проживати саме з батьком. Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 28 березня 2024 року, проведеного за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що будинок у доброму санітарному стані, облаштований необхідними меблями та технікою для проживання. Для дитини виділено окрему кімнату, яка облаштована меблями, спальним місцем, шафою, місцем для навчання та технікою. [PERSON] навчається у Харківському приватному навчально-виховному комплексі «Авторська школа Бойка» Харківської області (61070, м. Харків, вул. Освітянська, 7, ЄДРПОУ 31886805), на підставі Договору № 14747/23 від 17 серпня 2023 року про надання освітніх послуг в «Авторській школі Бойка», укладеному між навчальним закладом та [PERSON] . Довідкою (вих. № 01-17/10) від 08 січня 2024 року, виданою директором Харківського приватного навчально-виховного комплексу «АВТОРСЬКА ШКОЛА БОЙКА» Харківської області батькові [PERSON] ( [INFO] ), учениці 7 класу «Авторської школи Бойка», надана інформація, що батько - [PERSON] контакт із школою підтримує, успішністю доньки цікавиться, з вчителями спілкується, на батьківських зборах по відеоконференції присутній. Довідку видано на підставі інформації класного керівника 7 класу [PERSON] про участь батька у шкільному житті дитини. Мати дитини, [PERSON] , із сім`єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходила, на батьківські збори не з`являлась (копія Довідки Харківського приватного навчально-виховного комплексу «АВТОРСЬКА ШКОЛА БОЙКА» Харківської області за Вих.№01 17/10 від 08 січня 2024 року). Відповідно до Довідки від 23 січня 2024 року за № 01-20/26, виданої директором Комунального закладу «Харківський обласний палац дитячої та юнацької творчості», [PERSON] ( [INFO] ) з вересня 2015 року дотепер навчається в гуртку народного художнього колективу ансамблю танцю «Щасливе дитинство» Комунального закладу «Харківський обласний Палац дитячої та юнацької творчості». Належне виховання дитини батьком підтверджується характеристикою [PERSON] ( [INFO] ) - вихованки гуртка народного художнього колективу ансамблю танцю «Щасливе дитинство» Комунального закладу «Харківський обласний Палац дитячої та юнацької творчості» виданою 23 січня 2024 року. Характеристикою підтверджується, що дитина, [PERSON] -навчається в гуртку народного художнього колективу ансамбля танцю «Щасливе дитинство» відділу народної хореографії з вересня 2015 року. За цей час вона зарекомендувала себе талановитою танцюристкою, сумлінною, дисциплінованою, працелюбною вихованкою. Вона добре навчається, гарно і швидко запам`ятовує навчальний матеріал. Дівчина фізично розвинена, бере активну участь у міжнародних, всеукраїнських фестивалях, конкурсах з народного танцю, обласних та міських заходах. Вона дуже дружня, добра, з повагою ставиться до всіх дітей у групі основного складу ансамблю. Користується повагою серед педагогічних працівників відділу. Стримана, врівноважена, самокритична, щира, доброзичлива та чесна. Також, характеристикою, підтверджується, що [PERSON] , батько дівчини, бере активну участь у навчанні та вихованні доньки. Протягом всіх років навчання в очному форматі він приводив та забирав її до закладу. З жовтня 2023 року по січень 2024 року [PERSON] відвідує майстер-класи, які відбуваються в очному форматі, в супроводі батька. З приводу всіх організаційних питань бере участь батько, він здійснював фінансування поїздок доньки для участі у фестивалях-конкурсах протягом цих років (копія характеристики Комунального закладу «Харківський обласний Палац дитячої та юнацької творчості» (вих. № 01-20/25) від 23 січня 2024 року . [PERSON] - є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується Витягом з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12 січня 2024 року (копія Витягу з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12 січня 2024 року та 08.05.2025 року. Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця від 10 січня 2024 року, за 2023 рік загальна сума мого доходу склала 697081,23 грн, загальна сума єдиного податку - 23183,30 грн. Згідно відомостям з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми нарахованого доходу (…) від 08.05.2025 року, за період з січня по грудень 2024 року, [PERSON] отриманий доход 1414989,94 грн. (копія відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми нарахованого доходу (…) від 08.05.2025 року ). Відповідно до роздруківки військово-облікового документу « [INFO]» [PERSON] [INFO] є військовозобов`язаний, має бронювання до 31.01.2026 року. Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Звертаючись до суду з вимогою про встановлення факту самостійного виховання та утримання ним дитини, позивач посилався на те, що встановлення факту самостійного виховання дитини необхідно для оформлення соціальної допомоги, тимчасового виїзду з дитиною за кордон, вирішення інших питань, пов`язаних із вихованням дитини, в т.ч. її навчання, лікування, відпочинком. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно із частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Зазначена норма права дає підстави для висновку про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один з батьків проживає окремо від дитини, він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки. Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). З настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються відповідними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або у певному обсязі припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один з батьків самостійно їх виконує (див.: пункти 73-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22). Положеннями СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість повної відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У статті 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Доведення факту самостійного виховання дитини батьком пов`язане з встановленням обставин щодо невиконання матір`ю батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним з батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним з батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини (див.: пункт 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22). За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, оскільки факт одноосібного виховання дитини одним з батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Позивач належними та допустимими доказами не довів, що він самостійно виховує та утримує свою неповнолітню дитину, тобто взагалі без участі іншого з подружжя у житті дитини. Посилання позивача на необхідність встановлення факту самостійного виховання дитини для реалізації різних соціальних цілей, для оформлення соціальної допомоги, тимчасового виїзду з дитиною за кордон, вирішення інших питань, пов`язаних із вихованням дитини, в т.ч. її навчання, лікування, відпочинком необґрунтовані та недоведені. Позивачем не доведено та не надано доказів щодо відмови в наданні певних пільг та інших соціальних гарантій, що в свою чергу порушувало б права батька дитини та свідчило про доцільність встановлення такого факту. Визнання позову відповідачем суперечить Закону, а саме ч.3 ст. 155 СК України, та порушує інтереси дитини.

Outcome: dismissed