Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

До Оболонського районного суду м. Києва звернулося ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 148063 від 26.08.2020 у розмірі 5 200 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що 26.08.2020 між первісним кредитором ТОВ «Займер», правонаступником якого є ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», та [PERSON] укладено кредитний договір № 148063 про надання фінансового кредиту. На підставі зазначеного договору відповідач отримав суму 1 000 грн строком на 30 днів зі стандартною процентною ставкою - 2% в день або 730% річних. 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату свої права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників. Згідно з реєстром боржників від 28.10.2021 до договору факторингу № 01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04 червня 2025 року відкрито провадження у справі. Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в порядку письмового провадження). Відповідач подав до суду відзив, у якому зазначив, що нарахування та стягнення процентів за користування кредитом після спливу визначеного кредитним договором строку суперечить вимогам відповідних положень ЦК України та судовій практиці Верховного Суду, зокрема висновкам Великої Палати, викладеним у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, а також постанові від 15.03.2023 у справі № 300/438/18. Відповідач наголосив, що згідно з положеннями ст. 1048 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після закінчення строку кредитування або у разі пред`явлення вимоги у порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Відповідач зазначив, що, умовами кредитного договору від 26.08.2020 № 148063, укладеного між ТОВ «Займер» та [PERSON] , передбачено надання кредиту у розмірі 1 000 грн строком на 30 днів, тобто до 24.09.2020, із процентною ставкою 2% на добу. Таким чином, сума відсотків за весь погоджений сторонами строк кредитування складає 600 грн, а загальна вартість кредиту становить 1 600 грн, що чітко визначено у додатку № 1 до договору. Водночас позивач просить суд стягнути 5 200 грн, що істотно перевищує суму вартості кредиту, про яку відповідача було повідомлено при укладенні договору. Крім того, позивач не надав розрахунку заборгованості, внаслідок чого неможливо встановити період, за який нараховано проценти. Відповідач звернув увагу, що документи, надані позивачем, не є належними доказами перерахування кредитних коштів, оскільки не відповідають вимогам ст. 76 ЦПК України і не можуть розглядатися як первинні бухгалтерські документи, передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відповідач зазначив, що такі документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції або відразу після її завершення, та містити всі реквізити, визначені законодавством. За наведених обставин відповідач вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відсутні належні та допустимі докази виникнення та розміру заборгованості, а сума, заявлена до стягнення, не обґрунтована умовами договору та чинним законодавством. Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що 26.08.2020 між ТОВ «Займер» (первісний кредитор) та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 148063 в електронній формі. На думку позивача, укладення договору відбулося з дотриманням вимог законодавства про електронну комерцію та електронні документи. Позивач звернув увагу, що невід`ємною частиною договору є Правила надання грошових коштів у позику, які є публічною офертою. Відповідач, укладаючи договір, погодився з цими правилами. Щодо доказів перерахування кредитних коштів, позивач зауважив, що вони були перераховані в безготівковій формі на банківську картку (маска картки) № [NUMBER] ), реквізити якої надав сам відповідач. Позивач зазначив, що не може надати виписку з карткового рахунку відповідача, оскільки ця інформація є банківською таємницею відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Водночас відповідач, маючи доступ до свого рахунку, не надав доказів, які б спростовували факт отримання коштів. На підтвердження переказу позивач долучив до матеріалів справи інформаційну довідку від 09.04.2025. Позивач вважає, що надані ним первинні документи підтверджують факт господарської операції та є належними доказами у справі відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Щодо нарахування відсотків, позивач вказав, що відповідно до умов договору, зокрема його п. 1.3, за користування кредитом встановлено фіксовану процентну ставку в розмірі 2% на добу. Нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом до моменту повного погашення заборгованості. Позивач наголосив, що відповідач погодився з умовами договору, зокрема щодо можливості його пролонгації та порядку нарахування процентів за весь період користування коштами, а тому заперечення відповідача є безпідставними. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 26.08.2020 між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено кредитний договір № 148063 про надання фінансового кредиту, який було підписано позичальником шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що ознайомився з усіма умовами, повністю їх розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. На підставі зазначеного договору відповідач отримав суму 1 000 грн строком на 30 днів (пп. 1.1, 1.2 договору). За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована (1.3 договору). Відповідно до п. 2.3 договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Судом встановлено, що відповідач погодився з умовами договору, зокрема щодо можливості його пролонгації та порядку нарахування процентів за весь період користування коштами, а тому заперечення відповідача є безпідставними. Факт отримання кредитних коштів підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» вих. № 769/04 від 09.04.2025, відповідно до якої 26.08.2020 на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 1 000 грн, за реквізитами платіжної картки (маска картки) № [NUMBER] , вказаний доказ спростовує доводи відповідача щодо того, що у матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази видачі кредиту у заявленій сумі. Згідно з розрахунком заборгованість за договором складає 5 200 грн, з яких 1 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 4 200 грн - за відсотками. Розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, доказів повного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором суду не надано. 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату свої права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників. Відповідно до п. 1.2 договору факторингу на умовах, встановлених договором та у відповідності до гл. 73 ЦК України, фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової виомги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами. Згідно з реєстром боржників від 28.10.2021 до договору факторингу № 01-28/10/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Отже, первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже, позивач набув право вимоги за договором кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Разом з тим, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» просить стягнути з відповідача, крім заборгованості за договором (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), також заборгованість за нарахованими процентами станом в розмірі 4200 грн. Розмір відсотків за користування кредитними коштами та порядок їх нарахування узгоджено сторонами договору, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. За умовами договору про надання фінансового кредиту № 148063 від 26.08.2020 сторони погодили строк кредитування 30 днів, тобто до 24.09.2020, та сплату процентів за користування кредитом 2% на добу від суми кредиту. Згідно розрахунку заборгованості за договором складеної ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за процентами в розмірі 4200 грн нарахована за період по 31.01.2025. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, виходячи з того, що строк кредитування за договором про надання фінансового кредиту закінчився 24.09.2020, суд вважає, що відсутні правові підстави для нарахування процентів після закінчення строку кредитування з 25.09.2020 по 13.01.2025. Згідно графіку розрахунків та загальної вартості кредиту, який є додатком № 1 до договору про надання фінансового кредиту, та підписаний відповідачем, проценти за користування кредитом строком на 30 днів з 26.08.2020 становлять 600 грн, які розраховані за ставкою 2% в день. Отже, заборгованість за процентами за користування кредитом, що підлягає частковому стягненню в розмірі 600 грн (1000 грн / 100% х 2% х 30 днів). Таким чином, наявні підстави для частково задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 1000 грн заборгованості за тілом кредиту та 600 грн - за процентами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (1600 грн / 5200 грн х 2422,40 грн = 745,35 грн). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: - складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); - часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); - обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; - ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження витрат, які поніс позивач на отримання професійної правничої допомоги (10 500 грн) суду позивачем надано договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 29.12.2023, акт про отримання правової допомоги від 24.06.2025, платіжну інструкцію № 39429 від 24.06.2025, рахунок від 24.06.2025. Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Зважаючи на викладене, з огляду на перелік послуг, що був наданий адвокатом позивачу, з огляду на зміст позовної заяви та докази, долучені до неї, враховуючи категорію справи, її малозначність та незначну складність, часткове задоволення позовних вимог (31%) суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення вимог позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 1 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial