Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та встановлення місця проживання дитини. в якому просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] - залишити його проживати разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позову посилається на те, що сторони перебували у шлюбі, який 16.05.2013 розірваний. Від спільного життя мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Сім`я мешкала за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачу в розмірі частки на праві приватної власності з 2002. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з батьком. [PERSON] не бере участі у вихованні дитини, не провідує сина, не цікавиться його здоров`ям, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує. Вона взагалі самоусунулася від необхідності матеріально забезпечувати дитину. За останні 11 років кошти на утримання, потреб та розвитку дитини взагалі не надавала та не цікавилася матеріальною складовою життя свого сина, його потреб. Це свідчить про те, що відповідачка самоусунулася від виховання дитини. Він, як батько, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально- побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає, що дитині слід мешкати разом з батьком. Він спроможний забезпечити дитину всім необхідним. Дитина навчається, облікована у медичних установах. Він постійно слідкує за станом здоров`я дитини, її розвитком, виховує та піклується, хлопець прив`язаний до батька, у них із сином налагоджений психологічний контакт. Відповідачка не має постійної роботи та заробітку, має схильність до вживання спиртних напоїв, її поведінка характеризується грубістю та неповагою. Вона емоційно неврівноважена та схильна до розв`язування постійних конфліктів. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02.10.2024 року вищезазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 05.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судове засідання. У поданій до суду заяві позивач просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, у разі неявки в судове засідання відповідача винести по справі заочне рішення. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про дату розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення судових викликів зі зворотними повідомленнями, про причини неявки не повідомила, відзив на позов та будь-яких клопотань суду не надала. Представник 3-ї особи Служби у справах дітей Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області, у поданій до суду заяві, просив слухати справу без участі представника служби, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Третя особа - [PERSON] , у поданій заяві, просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги задовольнити. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази приходить до наступного. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , місце народження: Харківська область, Чугуївський район, с. Тернова, є: батько - [PERSON] , та мати - [PERSON] , що підтверджується к. свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане Чугуївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Батьки дитини перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.08.2009, який 16.05.2013 розірваний рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова. Місце проживання [PERSON] , [INFO] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] разом, за тією ж адресою зареєстрований батько дитини [PERSON] , [INFO] . Як убачається з рішення №52 Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 22.04.2024 [PERSON] , [INFO] наданий статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. На підставі заяви [PERSON] уповноваженими представниками Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області 26.04.2024 проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] та складено відповідний акт зі змісту якого убачається: для виховання та розвитку дитини створено такі умови- у дитини є відокремлене місце для заняття онлайн шкільною програмою, є шафа для одягу, письмовий стіл, необхідне шкільне приладдя та одяг за віком. У відповідності до довідки КНП «ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИКО-САНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ» Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 28.09.2023, [PERSON] , [INFO] знаходиться на обліку у сімейного лікаря амбулаторії, дитину виховує батько [PERSON] , на планові огляди та огляди пов`язані із захворюваннями та лікуванням дитину приводив виключно батько. Як убачається здовідки Комунального закладу «ВВЕДЕНСЬКИЙ ЛІЦЕЙ» НОВОПОКРОВСЬКЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ЧУГУЇВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ від 27.09.2023 року №82 [PERSON] , [INFO] дійсно навчається у 8-А класі зазначеного закладу. Зі змісту характеристики [PERSON] , [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] , за підписом директора Введенського ліцею та класного керівника, убачається, що за період навчання у ліцеї [PERSON] зарекомендував себе як дисциплінований учень, до доручень ставиться сумлінно, спокійний, добрий, ввічливий, користується повагою однокласників, охайний. Хлопець поважає та любить сім`ю, з повагою ставиться до дорослих. Батько самостійно виховує сина, приділяє достатню увагу вихованню дитини, цікавиться шкільним життям [PERSON] , завжди має зв`язок із класним керівником, надає активну допомогу школі. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. [PERSON] у зв`язку з тим, що мати дитини - [PERSON] на протязі тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідачки. Згідно з ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно положень ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Отже, згідно з висновком органу опіки та піклування Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який затверджений рішенням селищної голови О. Слабинської від 18.04.2025, визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Статтею 164 СК України передбачено мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» N3 від 30.03.2007 року - ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч.3 ст. 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що існують усі правові підстави щодо застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав [PERSON] , 23.04.1992 стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклується про її фізичний, духовний та моральний стан, не проявляє ніякого інтересу до його життя. Роз`яснити відповідачу, що мати, позбавлена батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.2,3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ч.ч.1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги та призначити стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , утвердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень щомісячно, починаючи з 28.08.2024 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того позивач просить визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] - залишити його проживати разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. У відповідності зі ст.151 СК України батьки мають право на переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; мають право вибирати форми й методи виховання, за винятком тих, які суперечать закону, моральним принципам суспільства. Відповідно до ч.3 ст.160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, ЄСПЛ від 16 липня 2015 року). Зважаючи на те, що дитина - [PERSON] , [INFO] тривалий час проживає з батьком [PERSON] за його місцем проживання та реєстрації, окрім того дитнина також зареєстрована за адресою реєстрації батька, враховуючи вік дитини, приймаючи до уваги дані про особу батька, який офіційно працевлаштований, на праві спільної часткової власності має частку у квартирі [ADDRESS] та ставлення кожного з них до утримання та виховання дитини, суд вважає доцільним в інтересах дитини визначити його місце проживання разом з батьком. Позивач [PERSON] та його неповнолітній син зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , а тому і місце проживання дитини - сина [PERSON] , [INFO] визначається судом за його місцем проживання. У відповідності зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У відповідності зі ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, що проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримку з ними регулярних особистих відносин і прямих контактів. Зазначені положення закону виключають необхідність при визначенні місця проживання дитини за місцем проживання одного з батьків покладати на нього обов`язок щодо утримання та виховання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З урахуванням наведеного, та

Outcome: approved