Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-07 00:00:00

В обґрунтування позову позивачі [PERSON] і [PERSON] вказали, що перебувають у зареєстрованому шлюбі з 1976 року, і що їй, [PERSON] , в 1982 року на підставі рішення виконавчого комітету Люботинської міської ради народних депутатів була виділена земельна ділянка площею 600 кв.м в безстрокове користування за адресою: [ADDRESS] для будівництва житлового будинку. На вказаній ділянці вони, [PERSON] і [PERSON] , спільно побудували в період з 1985 по 1990 роки житловий будинок з надвірними будівлями, а з 1995 по 2000 роки додатково збудували погреб і дві вигрібні ями. Але своєчасно право власності на житловий будинок вони, [PERSON] і [PERSON] , як забудовники, не зареєстрували. Однак на даний час здійснити реєстрацію права власності вони не можуть через відсутність у них документів про володіння земельної ділянкою, на якій розташований збудований ними житловий будинок. Тому вони вимушені були звернутися до суду з даним позовом як забудовники. Ухвалою від 16 червня 2025 року було відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачем Люботинською міською радою Харківської області у встановлений судом строк відзив не поданий. В судове засідання позивачі [PERSON] і [PERSON] не з`явилась, але їх представником адвокатом Міщенко Н.І. подано до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачів. Представник [PERSON] в заяві також вказала, що позов підтримує повністю, та просила суд його задовольнити. Відповідач Люботинська міська рада Харківської області подала суду заяву, в який просила розгляд справи проводити за відсутності її представника. В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. Позивачі [PERSON] і [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 вересня 1976 року, який був зареєстрований в Люботинській міській раді Харківського району, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 24 вересня 1974 року. У свідоцтві вказано, що [PERSON] до укладання шлюбу мала дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Також на вказаному свідоцтві був проставлений штамп видачу [PERSON] , як особі, якій присвоєне нове прізвище, нового паспортного документу серії [NUMBER] від 12 грудня 1983 року. В паспорті громадянина України [NUMBER] , виданого 17 липня 1996 року на ім`я [PERSON] , є відмітка про реєстрацію постійного місця проживання за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 02 березня 1977 року. В паспорті громадянина України [NUMBER] , виданого 20 червня 1997 року на ім`я [PERSON] , є відмітка про реєстрацію постійного місця проживання за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 17 січня 1974 року. Рішенням виконавчого комітету Люботинської міської ради народних депутатів № 6 від 23 березня 1982 року була виділена [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , у безстрокове користування земельну ділянку площею 600 кв.м під індивідуальне будівництво за адресою: [ADDRESS] . На виконання вказаного рішення представником технічного бюро архітектора Харківського району був оформлений акт від 24 березня 1982 року про відведення в натурі земельної ділянки площею 600 кв.м за адресою: [ADDRESS] , наданої [PERSON] для забудови. 05 травня 1982 року між Виконавчим комітетом Люботинської міської ради народних депутатів і [PERSON] був укладений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянкою площею 600 кв.м для будівництва індивідуального житлового будинку в [ADDRESS] . Аналізуючи досліджені документи, суд виснує, що ці документи стосуються саме позивача [PERSON] та підтверджують виникнення у неї права безстрокового користування земельною ділянкою, та відмінність у прізвищах викликана лише несвоєчасною заміною позивачем особистого паспортного документу після реєстрації шлюбу. Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого ФОП [PERSON] станом на 06 лютого 2025 року, на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , в 1985 році був збудований житловий будинок літ. «А-1» з напівпідвалом літ. «а н/пд», та в період з 1990 по 2000 роки були збудовані веранда літ. «а», сіни літ. «а1», та надвірні будівлі і споруди: сарай літ. «Б», навіс літ. «В», погреб літ. «Г», оглядовий колодязь літ. «К», вигрібні ями літ. «Я» і «Я1». Самочинне будівництво відсутнє. Згідно з відповіддю від 16 січня 2025 року КП «Люботинське АПБ» Люботинської міської ради Харківської області, наданої за запит адвоката Міщенко Н.І., зміна назви вулиці Комінтерна в м. Люботин на вулицю Веселкова відбулась на підставі рішенням виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області № 73 від 23 лютого 2016 року. В цьому ж листі вказано, що інформація про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , станом на 31 грудня 2012 року відсутня. У 1985 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. У суду не виникає сумнівів з приводу того, що позивача [PERSON] і [PERSON] в період шлюбу та разом за спільні кошти побудували житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , був збудований та набутий [PERSON] і [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому є таким, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.ст. 22, 25, 27-1 КпШС України, які діяли під час виникненні правовідносин, спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. У відповідності до ст. 28 КпШС України у спільній сумісний власності майна подружжя їх частки визначаються рівними. Отже кожному з подружжя належало по 1/2 частині спірного житлового будинку. Згідно зі ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, обсяг спільно нажитого подружжям [PERSON] майна, наявного на час розгляду справи, складає житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , який має належати сторонам по справі в рівних частках. На теперішній час позивачами завершено будівництво житлового будинку, але здійнити реєстрацію права власності на нього вони не мають можливості через відсутність у них права власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок. За таких обставин, суд задовольняє позов в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved