Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

08 травня 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи Орган опіки і піклування Саранчуківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в особі Виконавчого комітету Саранчуківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, Служба у справах дітей Саранчуківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав, в якому просив позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог вказав, що 10 грудня 2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований у Відділі Державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 512. Прізвище дружини після укладення шлюбу - « [PERSON] ». Від вказаного шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 12 червня 2018 року у справі № 539/1036/18 шлюб між ними розірвано. Прізвище дружини після розірвання шлюбу - « [PERSON] », яке Відповідач змінила на « [PERSON] » у 2023 році. З вказаного часу їх спільний син [PERSON] , [INFO] , залишився проживати з ним за адресою: [ADDRESS] . Так як, з жовтня 2022 року відповідач перестала виконувати батьківські обов`язки щодо утримання спільного сина, всі витрати із забезпечення дитини ніс він позивач, то відповідно до судового наказу Бережанського районного суду Тернопільської області від 14 листопада 2022 року з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 жовтня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою головного державного виконавця Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Поліщуком Володимиром Олександровичем 07 грудня 2022 року відкрито виконавче провадження ВП № [NUMBER] із примусового виконання судового наказу Бережанського районного суду Тернопільської області від 14 листопада 2022 року. Відповідачка з часу розірвання шлюбу зрідка цікавилася сином, оскільки виїхала проживати закордон у республіку Австрія. З середини 2022 року ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами сина, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в необхідному обсязі; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. У зв`язку із цим, створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідачка, покладених на неї законом обов`язків матері не виконує, не приймає ні педагогічної, ні достатньої матеріальної, ні посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно, без участі та підтримки з боку відповідачки. У зв`язку з ухиленням матері від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини позивач звернувся до органу опіки та піклування Саранчуківської сільської ради Тернопільської області з проханням позбавити відповідачку батьківських прав, на що йому після проведення перевірки надано висновки щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки від 26.02.2025 та від 28.03.2025. 18 лютого 2025 року за участю психолога Комунальної установи «Центр професійного розвитку педагогічних працівників Бережанської міської ради» відбулась індивідуальна бесіда з [PERSON] , в ході якої встановлено, що хлопчик регулярно відвідує заняття в школі, дитина завжди охайна, доглянута. Батько постійно спілкується з педагогами, які навчають сина, цікавиться шкільним життям дитини, створює відповідні умови для навчання та виховання сина. Забезпечує необхідні потреби для всестороннього розвитку дитини. Спілкування мами з дитиною є не частим, і лише в соціальних мережах. Зі слів дитини, мама часто не дотримується раніше даних обіцянок. Як наслідок, у [PERSON] при згадці про маму з`являються сльози і пропадає бажання продовжувати спілкуватись на цю тему. Дитина не проявляє бажання спілкуватись про маму, вважає, що йому краще жити з батьком. Згідно характеристики на [PERSON] , виданої Саранчуківською сільською радою, з`ясовано, що [PERSON] проживає із дитиною - [PERSON] , [INFO] . Працює, характеризується, як відповідальний працівник, доброзичливий, чесний, справедливий. Згідно характеристики на учня 6 класу [PERSON] , виданої Саранчуківським ліцеєм відомо, що хлопець зарекомендував себе як старанний, уважний, працьовитий учень. Володіє навчальним матеріалом на високому рівні. Достатній рівень навчальних досягнень з усіх предметів. На уроках завжди активний та зосереджений. Хлопець ввічливий, товариський, дисциплінований. [PERSON] ретельно опікується батько, [PERSON] . Бере безпосередню участь у вихованні та навчанні сина. Співпрацює з батьківським колективом класу. Мати участі у вихованні дитини не приймає. З 2023 року мати [PERSON] ні до класного керівника, ні до директора навчального закладу жодного разу не телефонувала, не цікавилася успіхами та знаннями сина. Згідно судового наказу Бережанського районного суду від 14.11.2022 року у справі №2-11/593/35/2022 з матері дитини, [PERSON] стягуються аліменти. Матір повідомлена належним чином про комісію з питань захисту прав дитини сільської ради, однак не під`єдналась під час проведення комісії. Відповідно до положення про комісію з питань захисту прав дитини сільської ради, питання про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав було винесено 26 березня 2025 року на засідання комісії та розглянуто, в результаті чого прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] (пункт 1 протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини сільської ради № 5). У зв`язку із вищенаведеним, Комісією з питань захисту прав дитини Саранчуківської сільської ради прийнято рішення вважати доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] .». Вищевказані висновки затверджені рішеннями виконавчого комітету Саранчуківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 25.02.2025 № 17 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] » та від 28.03.2025 № 26 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету сільської ради від 25 лютого 2025 року № 17 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ». Ухвалою від 13 травня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 10 червня 2025 року. 13 травня 2025 року від відповідача [PERSON] надійшли додаткові пояснення по справі, в яких вона заперечує проти заяви позивача [PERSON] . [PERSON] вказує, що вона проживає за кордоном і утримує та виховує другу п`ятирічну дитину, а також зараз перебуває у декретній відпустці в зв`язку з народженням третьої дитини. Її перший син, [PERSON] , [INFO] , народився в Лубнах . Вони разом з батьком дитини проживали там разом і піклувалися про дитину. У 2017 році вони запланували поступити на навчання до Українського Вільного Університету у Мюнхені, Німеччина. Вона поступила перша і знайшла там житло для того, щоб батько з дитиною приїхали до неї згідно їхнього плану. [PERSON] поступав на семестр пізніше за неї і не пройшов вступ через низькі бали. Крім того, [PERSON] знайшов собі іншу жінку. Він заявив, що захворів. Переїжджати за кордон він більше не захотів. В результаті вони розлучилися. Він відмовився надати їй дозвіл на вивезення дитини для проживання з нею. Згідно усної домовленості з [PERSON] вона перераховувала йому щомісячно 50 евро на утримання дитини. Інколи пепечисляла декілька разів за кілька місяців. Тобто сума була більша, але з розрахунку по 50 евро за 1 місяць. У 2018 і 2019 роках вона брала [PERSON] до себе для відвідування і проведення спільного часу. Дитині дуже подобалося у Мюнхені і син хотів бачиться з нею. Після цього батько заявив, що більше дозволу на тимчасовий виїзд не дасть, бо дуже дитина прихильна до неї. Вона зверталася до органу опіки і піклування Виконавчого комітету Саранчуківської сільської ради, на що їй дали відповідь про недоцільність вивезення дитини за кордон. У висновку прописано, що дитина прихильна до неї. Але думкою і бажанням [PERSON] було знівельовано. Через два роки після її вступу до університету, вона народила другу дитину. Вони приїжджали в Україну і вона брала [PERSON] в Лубни , де відвідували бабусь. Під час усіх їхніх спільних з [PERSON] подорожей до Лубен , Мюнхена чи відпочинку в Буковелі , дитина радісно проводили час в колі родини, спілкувалися, відпочивали разом. У 2022 році згідно заяви, підписаної нею та [PERSON] , вона повинна була взяти [PERSON] на два тижні для проведення спільного часу. Вона взяла дитину і вони спробували купити квитки, але їм було важко дістати квитки до Лубен і було дуже ризиковано для життя їхати з пересадкою в Києві, бо в той час Київ сильно обстрілювали. Вони тимчасово проживали в готелі в Тернополі. Через два дні [PERSON] вислідкував їх в Тернополі на набережній під час їх з сином прогулянки і силою забрав дитину. [PERSON] в присутності дитини кричав на неї, обзивав її та погрожував, чим наніс моральну і психологічну шкоду малолітньому [PERSON] . [PERSON] перешкодив їй виконувати її материнські обов`язки. Вона спілкується з [PERSON] по вайберу. Вона запитує у нього, як він? Чи здоровий, як навчання? Що йому потрібно? Розповідає, що їй дуже прикро, що батько забороняв їй брати його до себе. І що,нажаль, вона не може приїжджати часто. Говорить, що вони за ним дуже сумують і будуть раді, коли він приїде до них. Також пояснюючи дитині, що під час її візиту до України вона не може жити в хаті його батька, і повинні або за місцем проживання бабусі в Лубнах перебувати, або їхати на відпочинок. Вона хвалить його за успіхи у навчанні. Вона пояснює йому, що не можна слухати тільки те, що розповідає йому батько, а треба дослухатися і до матері. Також вона спілкується з його вчителькою з молодших класів, [PERSON] , яка зараз є його вчителькою з виховної роботи. Вона розповідає їй багато про [PERSON] і його навчання і розвиток у школі. У вересні 2023 року не було готове укриття у школі і діти почали навчання онлайн. На прохання дитини вона купила йому планшет самсунг за 160 евро для занять онлайн. Крім того, у 2020 році теж не могли почати нормальне навчання у вересні через пандемію корони. Це якраз співпало з її візитом в Україну і [PERSON] почав навчання у школі в Лубнах, де вони були разом з [PERSON] меншим братом близько місяця. Під час візиту до села Саранчуки у 2020 році вона була в школі і залишила там свої контакти, за тим номером на вайбер школа завжди може з нею зв`язуватися. Вона зустрічалася тоді у школі з директором Іриною Степанівною і вчителькою [PERSON] , Оксаною Іванівною . Вона неодноразово заявляла батьку [PERSON] і начальнику служби у справах дітей Саранчуківської сілької ради, що хоче брати його до них в Німеччину на літні канікули для проведення спільного часу. Це потрібно не тільки тому, що вони сумують за ним і не можуть часто приїжджати в Україну. А також живі зустрічі з нею і братами потрібні для нормального розвитку та виховання дитини і для того, щоб між ними не розірвалися родинні зв`язки. Нажаль вони не отримали ніякої допомоги з цього приводу. У 2019 - 2020 році ще не було електронного суду і вона була у декреті і не могла їздити в Україну, щоб оспорювати в суді висновок органу опіки і піклування про недоцільність вивезення дитини за кордон. В силу своїх можливостей вона шле дитині подарунки і речі, або перечисляє гроші на його карточку на День народження. У 2022 році [PERSON] подав на аліменти, не повідомивши її. Весь цей час він отримував від неї гроші згідно їх усної домовленості. Вона дізналася про це тільки у червні 2024 року, бо арештували її рахунки і дитячий рахунок [PERSON] , який вона йому відкрила. З липня 2024 року вона перечисляє кошти на виконавчу службу. Боргу у неї немає. У минулому році [PERSON] хотів визнати у Бережанському районному суді Тернопільської області факт, що він самостійно утримує дитину. На суді були представники від Територіального центру комплектування та соціальної допомоги. Що свідчить про те, що [PERSON] призивали на військову службу і все це потрібно для відстрочки. Також у минулому році [PERSON] і його батько просили її відмовитися від материнських прав, бо батьку хотілося дозволу їздити за кордон. В результаті батько дитини сам попросив суд закрити провадження. У службі у справах дітей виконавчого комітету Саранчуківської сільської ради склали висновок про встановлення місця проживання дитини з батьком. Там написали, що дитина не хоче приїздити до неї. Вона заперечує проти цього. Не можна визначити правдиву думку дитини після довгої розлуки і постійних настроювань [PERSON] проти неї зі сторони батька. Вона вважає доцільним надати дозвіл і можливість їм побачитися і провести час разом, пожити на канікулах разом. Після того можна буде встановити правдивішу думку дитини. У разі, якщо [PERSON] не зможе піклуватися про дитину, вона може забрати [PERSON] до себе на повне її утримання і виховання. Тобто, вона не ухиляється від виконання своїх материнських обов`язків. Вона всіма можливими способами намагається їх виконувати. Тільки в силу таких обставин, що вона проживає за кордоном з малолітніми дітьми, та перешкоджання з боку батька дитини і не отримання дозволу на вивезення дитини за кордон для проведення спільного часу, у них з [PERSON] виникла довга розлука і часу та можливостей замало для повноцінного виховання дитини та участі у її розвитку. Зі своєї сторони вона спілкується з сином і дбає про його виховання і розвиток в міру тих можливостей, які ще залишилися у неї. 16.05.2025 відповідачем надіслано відзив на позов, в якому вона заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, аналогічні викладеним у додаткових поясненнях від 13.05.2025. 21.05.2025 представником позивача подано відповідь на відзив, згідно якої позивач не погоджується з твердженнями відповідачки, вважає їх голослівними та не підтвердженими жодними доказами. Зазначила, що витрати на утримання сина відповідачка несе у мінімальному розмірі аліментів, які не забезпечують всіх потреб дитини. Відповідачка обмежується лише мінімальною сумою від 1000 грн до 3000 грн раз в рік на день народження сина, останній раз передала із закордону дитині куртку, планшет і взуття в 2023 році. Взуття не підійшло дитині і позивач передав назад закордон відповідачці. Жодних подарунків, іграшок, шкільного приладдя, ласощів на свята тощо з 2023 року відповідачка дитині не передає, хоча працює за кордоном і має таку можливість. Зауважила, що позивач має відстрочку від призову на військову службу по мобілізації. Відповідачка стверджує, що батько дитини чинити перешкоди у побаченнях з дитиною, проте вона жодного разу не зверталася до органу опіки і піклування за місцем проживання дитини про встановлення їй способу у вихованні дитини, графіку побачень з дитиною, не подавала позову про усунення перешкод у побаченні з дитиною. 22.05.2025 від представника третьої особи служби у справах дітей Саранчуківської сільської ради надійшли пояснення щодо позову, в яких викладені обставини аналогічні змісту Висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] . 03.06.2025 відповідачем подано додаткові пояснення, в яких вона надала відповідь на відповідь позивача на відзив. Вказує, що позивач помиляється у своїх розрахунках. Він отримував з 2018 по 2024 рік 50 євро на місяць на утримання дитини і у вересні 2024 року додатково 82000 гривень через виконавчу службу за жовтень 2022-травень 2024. З червня 2024 отримує аліменти через виконавчу службу. Вона купляє одяг та подарунки і пересилає їх [PERSON] посилкою. Вона купила планшет самсунг для навчання онлайн. Також пересилає гроші на картку дитини перед його днем народження. Вона возила дитину у 2018 році на відпочинок у Буковель . Коли [PERSON] був з нею в Мюнхені він теж відпочивав і розважався. Вони відвідували зоопарк, були на екскурсії по місту, їздили до іншого старовинного міста. Позивач заявляє, що не перешкоджає їй бачитися і спілкуватися з сином, але недавно її номер був заблокований на вайбері у дитини, і вона не має змоги додзвонюватися до дитини. Зазначила, що позивачу потрібна була довідка про заборгованість по аліментах для відстрочки. Він отримував аліменти у добровільному порядку, а про суд по аліментах вона не знала. Позивач в минулому році подавав заяву до суду про встановлення факту самостійного виховання дитини. Вона у серпні 2024 року зареєструвалася в електронному суді і дізналася про цей процес, а відповідачу довелося просити суд закрити провадження. Після того до неї дзвонив [PERSON] і казав щоб вона відмовилися від материнських прав і тоді батько відпустить його до неї в гості. Тоді його батько подзвонив і сказав що йому це потрібно для виїзду за кордон, тому він намовив [PERSON] дзвонити і говорити таке. Ухвалою вд 10.06.2025 закрито підготовче провадження та призначене судове засідання. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Дарморіс О.М. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Позивач зазначив, що відповідач обзивала дитину по телефону, заборонила відвідати бабусю в м. Лубни. З 2020-2021 років почала нехтувати своїми батьківськими обов`язками. В 2022 році, коли відповідачка хотіла незаконно вивезти сина за кордон, [PERSON] останній раз бачив матір. Після цього відповідачка приїжджала в Україну, але сина не бачила. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечувала щодо задоволення позовних вимог позивача. Як у відзиві на позовну заяву, так і у судовому засіданні пояснила, що вона спілкувалася з сином по телефону, але наразі телефон заблокований, сплачує аліменти на його утримання, висилає додаткові кошти та подарунки. До того часу як відповідач силою забрав у неї сина, вона приїздила в Україну, забирала його, вони разом відпочивали та навіщали її родичів. [PERSON] відвідував її в Мюнхені в 2018 і в 2019 роках, а потім позивач заборонив дитині виїжджати. З 2018 року вона щомісячно пересилала на утримання дитини 50 євро. На початку 2022 року вона приїхала до України, через початок війни вона запропонувала сину провести час в м. Тернопіль. В Тернополі позивач знайшов їх на набережній, накричав на неї і забрав [PERSON] . В 2023 році вона приїжджала в Україну і хотіла побути з сином. [PERSON] сказав, що якщо батько відпустить, то він згодний. Потім написав повідомлення про те, що не поїде, а на пропозицію щоб вона приїхала до нього відмовив. Декілька днів тому вона приїхала в Україну і приїжджала до [PERSON] , проте дитину їй побачити не вдалося. Наразі вона готує звернення до служби у справах дітей про встановлення порядку спілкування з дитиною. Представник третьої особи служби у справах дітей Саранчуківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Кукурудза Т.І. в судовому засіданні підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Підтвердила, що [PERSON] 10.06.2025 попросила допомогти налагодити контакт з дитиною. Малолітній [PERSON] в присутності психолога пояснив, що приїхав з батьком до суду щоб позбавити матір батьківських прав. З мамою він майже не говорить, давно не бачив. Змалечку живе з батьком. Заблокував маму в телефоні, вона йому багато бреше і деколи обзиває. За кордоном у мами був два рази, конфліктів не було в Німеччині, хоча одного разу її чоловік взяв його за шкірки і виніс за поріг. Один раз мама передала речі, але вони не підійшли за розміром. Один раз купила планшет. В 2022 році мама хотіла щоб він поїхав з нею за кордон, на що він спочатку погоджувався, а потім відмовився. Мама йому декілька разів пропонувала приїхати до неї, але він відмовлявся. Психолог КУ «Центр професійного розвитку педагогічних працівників Бережанської міської ради» [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проводила з [PERSON] декілька бесід. На першій зустрічі з дитиною було важко встановити контакт, потім [PERSON] розговорився, розповів про школу, про бабусю, проте коли вона запитала про маму, то він відмовився продовжувати розмову. На другій зустрічі [PERSON] розказав, що мама часто не тримає слова, коли він їй телефонує, то вона зайнята. У дитини на маму образа, він вважає, що його обманюють, його не цінують. [PERSON] сказав, що він не спілкується з мамою, він її заблокував в телефоні. [PERSON] сказав, що він розуміє позбавлення батьківських прав як те, що він постійно буде жити з батьком і мама його чіпати не буде, не буде його обманювати. На її думку, у [PERSON] дуже велика образа на маму. Свідок [PERSON] , суду пояснила, що позивача знає давно, вони проживають поруч. Батько займається вихованням дитини, [PERSON] доглянутий, нічого поганого вона сказати не може. Матір дитини вона ніколи не бачила, і нічого сказати не може. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] її сусід. Його жінку вона бачила ще вагітною. Батько привіз дитину до [PERSON] маленьким, коли той повинен був йти до першого класу. Матір вона не бачила, батько повністю займається сином. Свідок [PERSON] суду пояснила, що мешкає з позивачем на одній вулиці, а відповідачку ніколи не бачила. Батько виховує дитину сам. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач його сусід. Він працює вчителем в школі. Маму дитини він бачив дуже давно, коли [PERSON] був ще в початковій школі. Тоді він бачив як мама приходила до директора школи і просила відпустити з нею дитину на два тижні. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в 2020 році була директором школи, де навчається [PERSON] . Відповідачка приїздила до школи щоб написати заяву, оскільки хотіла забрати дитину на два тижні для відпочинку. З 2023 року вона вчитель української мови та літератури. [PERSON] дуже добрий хлопчик, здібний, брав участь в олімпіадах, конкурсах, за що вона дуже хоче похвалити батька дитини. Заслухавши учасників справи, з`ясувавши думку дитини, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого 29.01.2013 (т. 1 а.с.12). Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 червня 2018 року. (т. 1 а.с.13). Судовим наказом Бережанського районного суду Тернопільської області від 14.11.2022 зі [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1 /4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 жовтня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 15). Згідно довідки від 09.01.2024 № 08/01-10, виданої службою у справах дітей Саранчуківської сільської ради, Акту обстеження по факту спільного проживання і здійснення виховання та догляду за малолітнім сином № 3 від 08.01.2024, складеного комісією Саранчуківської сільської ради, [PERSON] зареєстрований і проживає разом із своїм малолітнім сином [PERSON] в [ADDRESS] . Батько самостійно здійснює виховання та догляд за малолітнім сином (т. 1 а.с. 19,20). Згідно актів обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] від 08.01.2024, 28.05.2024, 14.02.2025 батьком створені всі належні умови для виховання та розвитку сина [PERSON] . Дитина і надалі не бажає спілкуватися про маму, вважаючи, що йому найкраще жити з батьком, хлопець допомагає йому в усьому (т. 1 а.с. 21,22,23). Як убачається з характеристики [PERSON] , учня 6 класу Саранчуківського ліцею, [PERSON] зарекомендував себе як старанний, уважний, працьовитий учень, ввічливий, товариський, дисциплінований, самостійний, завжди охайний. [PERSON] ретельно опікується батько [PERSON] , бере безпосередню участь у вихованні та навчанні сина, постійно цікавиться навчанням і поведінкою дитини, співпрацює з батьківським колективом класу. Мати участі у вихованні дитини не приймає (т.1 а.с. 24). Згідно Висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Саранчуківської сільської ради від 25.02.2025 № 17, зі змінами, внесеними рішенням виконавчого комітету Саранчуківської сільської ради від 28.03.2025 № 26, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 25-33). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон). Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону). Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21. Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (MAMCHUR v. UKRAINE), заява № 10383/09, пункт 100, ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (SAVINY V. UKRAINE), заява № 39948/06, пункт 51). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг вказувати про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (HUNT c. UKRAINE), заява № 31111/04, пункти 57, 58). Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22. Судова практика щодо застосування статті 164 СК України є усталеною. Суд зазначає, що з огляду на приписи пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли батьки свідомо та умисно не здійснюють батьківських прав та ухиляються від їх виконання. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості зміни такої поведінки. Позбавлення батьківських прав позбавляє батька/матір спільного родинного життя з дитиною та не відповідає меті їх возз`єднання. Реалізація взаємного спілкування між матір`ю чи батьком і дитиною становить засадову складову сімейного життя у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Позбавлення батьківських прав скасовує зв`язок одного з батьків з дитиною і позбавляє його всіх батьківських прав щодо неї, у тому числі права на контакт. Поділ сім`ї є дуже серйозним втручанням ( рішення ЄСПЛ від 18 червня 2019 року у справі «Хаддад проти Іспанії» (HADDAD V. SPAIN), заява № 16572/17, пункт 54). У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (SAVINY V. UKRAINE), заява N 39948/06, пункт 49, ЄСПЛ зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Позбавлення особи батьківських прав є особливо далекосяжним заходом, який позбавляє одного з батьків сімейного життя з дитиною, і не відповідає меті їх возз`єднання. Ця сфера особливо потребує захисту від свавільного втручання (рішення ЄСПЛ від 08 січня 2013 року у справі «S.S. проти Словенії» (S.S. v. SLOVENIA), заява № 40938/16, пункт 96). Позбавлення одного з батьків батьківських прав щодо дітей є втручання у його право на повагу до сімейного життя, гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням, якщо воно не здійснюється «відповідно до закону», не переслідує одну із законних цілей згідно з пунктом 2 статті 8 і може вважатися необхідним у демократичному суспільстві (рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 2015 року у справі «Йованович проти Швеції» (JOVANOVIC V. SWEDEN), заява № 10592/12, пункт 74, від 08 січня 2013 року у справі «С. С. проти Словенії» (S.S. v. SLOVENIA), заява № 40938/16, пункт 79). Відповідно до статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 358/689/22, провадження № 61-13923св23). Суд зауважує, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу і залежить від специфіки обставин, які необхідно довести у конкретній справі. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Позивач не надав жодних доказів свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками чи жорстокого поводження з дитиною. Так, як письмові докази, так і показання допитаних свідків, підтверджують лише ту обставину, що малолітній [PERSON] проживає з батьком (позивачем), який створив всі належні умови для виховання та розвитку сина, постійно спілкується з педагогами, цікавиться шкільним життям дитини тощо. В той же час, відповідач надала докази, які підтверджують факт спілкування з дитиною за допомогою застосунку Viber, факт спільного відпочинку до 2022 року, факт придбання подарунків, факт перерахування коштів позивачу із зазначенням призначення платежу «засоби на проживання» з 2018 року по червень 2024 року, факт спілкування із вчителем [PERSON] в початковій школі за допомогою застосунку Viber. Надані відповідачем докази свідчать про те, що до 2024 року спілкування з дитиною відбувалось систематично. Суд враховує, що матір вчиняє дії для налагодження контакту та зацікавлена в участі у житті дитини. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України). Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, провадження № 61-1344св20. У своїй практиці ЄСПЛ керується тим, що необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки між батьками і дітьми та, якщо це доречно, «відновити» сім`ю (рішення від 10 січня 2017 року у справі «Кацпер Новаковський проти Польщі» (KACPER NOWAKOWSKI V. POLAND), заява № 32407/13, пункт 75). Держава має позитивні зобов`язання сприяти возз`єднанню сім`ї (рішення ЄСПЛ від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (STRAND LOBBEN AND OTHERS v. NORWAY), № 37283/13, пункт 209). ЄСПЛ у рішенні від 25 лютого 2020 року у справі «Ю. І. проти Росії» (Y.I. v. RUSSIA), заява № 68868/14, пункт 87, зазначив, що держава через її уповноважені органи до того, як ухвалює кардинальні рішення, які спрямовані на розділення сім`ї, має попереджати батька про його поведінку, зокрема щодо неучасті у житті дитини, та наслідки, які вона може мати для нього. Суд зазначає, що після звернення батька дитини 12.02.2025, і до надання вказаного висновку 26.02.2025, орган опіки і піклування не попереджав матір про її поведінку та наслідки, зокрема і крайні, які вона може мати, про необхідність брати достатню участь у житті дитини, не оцінив обставини неучасті матері у вихованні дитини, та заходи, які відповідач вчинила для налагодження стосунків, а виконав лише функцію констатації факту неучасті матері у житті дитини та рекомендував до застосування крайній спосіб обмеження права матері на участь у житті та вихованні дитини. З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що висновок органу опіки і піклування суперечить інтересам дитини на повноцінну сім`ю та увагу від обох батьків, та інтересам матері, поведінка якої вказує на небайдужість до долі сина і намагання налагодити стосунки між нею та сином. Неактивність або певна бездіяльність відповідача як матері, що пов`язана, зокрема з об`єктивними обставинами (постійне проживання за кордоном), з урахуванням наведеного вище не може вважатися достатньою підставою для того, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. Особисті конфліктні відносини між батьками не можуть шкодити правам дитини на гармонійний розвиток та належне виховання і забезпечення її найкращих інтересів з боку біологічних батьків. Щодо думки [PERSON] , яку він висловив в судовому засіданні, стосовно його бажання, щоб відповідача позбавили батьківських прав, суд зазначає таке. Хоча прецедентна практика ЄСПЛ і Верховного Суду вимагає врахування поглядів дітей, ці погляди не обов`язково є незмінними, а заперечення дітей, яким необхідно приділяти належну увагу, не обов`язково є достатніми, щоб переважити інтереси батьків, особливо щодо регулярних контактів зі своїми дітьми (рішення ЄСПЛ від 14 березня 2017 року у справі «K.B. та інші проти Хорватії» (K.B. AND OTHERS v. CROATIA), заява № 36216/13, пункт 143). Зокрема, право дитини висловлювати свої власні погляди не варто тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без урахування будь-яких інших факторів і проведення експертизи для визначення їхніх інтересів (рішення ЄСПЛ від 09 травня 2006 року у справі «C. Проти Фінляндії» (C. V. FINLAND), заява № 18249/02, пункти 57-59). Такі інтереси зазвичай вимагають збереження зв`язків дитини з її сім`єю, за винятком випадків, коли це завдасть шкоди її здоров`ю та розвитку (рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Нойлінгер і Шурук проти Швейцарії» (NEULINGER AND SHURUK V. SWITZERLAND), заява № 41615/07, пункт 136). Оцінюючи думку дитини, суд враховує пояснення спеціаліста [PERSON] , з яких убачається, що у дитини є певна образа на матір, що може впливати на об`єктивне сприйняття дитиною ситуації, що склалася. В той же час відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року в справі № 753/9433/17, провадження № 61-3462св20. У постанові від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20, провадження № 61-2701св24, Верховний Суд вказав, що «…сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини». Судом не встановлено будь-якої реальної загрози від відповідача як матері благополуччю її сина, водночас лише сам факт образи, або емоційного несприйняття матері дитиною з 2022 року, не може бути підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Проте це вказує на необхідність налагодження стосунків між сином і матір`ю. Отже, позбавлення батьківських прав матері, яка не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки бажає спілкуватись та бачитись з дитиною, не втратила інтересу до дитини, до участі у її вихованні та має намір і вчиняє дії для відновлення з нею відносин не відповідатиме інтересам [PERSON] . За таких обставин суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітнього сина [PERSON] не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивач не довів, та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому вважає за необхідне у позові відмовити.

Outcome: dismissed