Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

13 лютого 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення надміру виплачених коштів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі заяви [PERSON] про призначення компенсаційної виплати від 07.01.2012 та згоди надавати соціальні послуги по догляду за [PERSON] , [INFO] , як особі з інвалідністю І групи, заявнику була призначена компенсація з 07.02.2012 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 № 558 (втрата чинності 25.09.2020), в подальшому компенсація призначена відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859 (далі - Порядок). Пунктом 1 Порядку встановлено, що компенсація призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам із числа своєї сім?ї, які спільно з нею проживають, пов?язані спільним побутом, мають взаємні права та обв?язки та є, зокрема, особами з інвалідністю І групи. Відповідно до пункту 10 Порядку, компенсація призначається на 12 місяців і виплачується щомісяця. Пунктом 18 Порядку передбачено, що на кожну фізичну особу, яка надає соціальні послуги та отримує компенсацію, відповідним уповноваженим органом формується особова справа, в якій зберігаються матеріали, необхідні для призначення компенсації. В особовому рахунку, що заповнюється на підставі документів особової справи фіксуються відомості про виплату компенсації. Згідно з підпунктом 5 пункту 11 Порядку, виплата компенсації припиняється в разі перебування фізичної особи, яка надає соціальні послуги, за межами України понад 30 календарних днів. До 30-денного періоду перебування за кордоном не включаються дні перебування фізичної особи, яка надає соціальні послуги, разом з особою, яка потребує надання соціальних послуг, на лікуванні за кордоном, що підтверджується відповідними документами. Порядок надання відомостей стосовно фізичних осіб, які надають соціальні послуги, про перетин державного кордону або перебування за межами України в період отримання компенсації визначається законодавством. У разі виникнення обставин, визначених у підпунктах 1, 4-6 пункту 11 Порядку, внаслідок яких припиняється надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, фізична особа, яка надає соціальні послуги, особа/законний представник особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, зобов?язані в десятиденний строк письмово повідомити про припинення надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі уповноваженому органу, що здійснює виплату компенсації. Її виплата припиняється з місяця, наступного за місяцем, у якому сталися зміни. 31.05.2022 до Позивача надійшла інформація про перетин державного кордону України, зокрема [PERSON] , [INFO] , з 08.03.2022. Таким чином було встановлено, що отримувач компенсації [PERSON] перебуває за межами України з 08.03.2022 понад 30 календарних днів. Відповідно до пункту 19 Порядку суми компенсації, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку фізичної особи, яка надає соціальні послуги, через подання документів із завідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім?ї, приховування обставин, які впливають на призначення і виплату компенсації тощо, стягуються відповідно до законодавства. Відрахування надміру виплаченої суми компенсації на підставі рішень відповідних уповноважених органів проводиться у щомісячному розмірі не більш як 20 відсотків суми виплачуваної компенсації. Якщо фізична особа, яка надає соціальні послуги, не повернула добровільно надміру виплачені їй суми, вони стягуються в судовому порядку на підставі заяви уповноваженого органу, що призначив компенсацію. Враховуючи викладене департаментом прийнято рішення від 10.06.2022 № 346 про припинення виплати компенсації [PERSON] з 01.04.2022 та визначено суму переплачених коштів. Розмір переплати по компенсації за період з 01.04.2022 по 30.06.2022 становить 7179,00 грн., яка безпідставно отримана відповідачем. [PERSON] був повідомлений про необхідність повернення надміру отриманих коштів, які до теперішнього часу так і не повернуто. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача надміру виплачені кошти у розмірі 7179,00 грн. та понесені судові витрати у розмірі 3028,00 грн. 17 лютого 2025 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі. На підставі ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 28 квітня 2025 року представник відповідача [PERSON] скерувала до суду відзив на позов. В обґрунтування відзиву зазначила, що дружина відповідача [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю І (першої) групи довідка до акту МСЕК від 24.02.2010 р. серія ЧЕР номер 018 623. У 2014 році, у зв?язку із змінами у поділі першої групи на підгрупи А і Б, була видана нова довідка до акту МСЕК МСЕК серія 10 ААВ № 853164 від 18.07.2014, якою підтверджено наявність у неї інвалідність І (першої) групи «А» від 14.07.2014 безтерміново та визначено їй потребу постійного стороннього догляду. Діагноз: Прогресуюча демілінізуюча дисциркуляторна енцефало мієлополірадикуло невропатія з синдромом БАС. Загальний стан характеризується порушенням функції опори та ходи зі стійкими больовими синдромами хребта й попереку з іншими викликаними дисфункцією організму супутніми захворюваннями. Наявний став вимагав систематичного та режимного приймання медичних препаратів та контролю їх дії на організм задля вжиття вчасних заходів мінімізації виникнення ускладнень. Для полегшення процедури постійного введення лікарських препаратів [PERSON] встановлена порт-система, яка потребує кваліфікованого обслуговування медичним персоналом кожні 3-4 тижні із з заміною у її складі витратних матеріалів (голки Губера). Враховуючи стан дружини, на підставі Постанов Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги від 29.04.2004 р. № 558 та «Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі» від 23.09.2020 № 859 (надалі - Постанова № 859) Відповідачем було оформлено в Департаменті соціальної політики Черкаської міської ради відповідну компенсацію за здійснення догляду за дружиною. 04.03.2022 року із-за повномасштабного вторгнення окупаційних військ на територію України, стало неможливим отримання необхідної медичної допомоги дружині відповідача, був відсутній доступ до життєво необхідних ліків (антитромботичних, знеболювальних та протисудомних) та медичних засобів (зокрема, голки Губера), одноразових гігієнічних засобів (підгузків), припинилось забезпечення вказаними засобами в межах державних програм, якість життя стрімко погіршилася, створюючи при цьому додаткові ризики погіршення здоров?я [PERSON] . Враховуючи часті та тривалі оголошення тривог у зв?язку із загрозою повітряних атак і необхідністю переміщення з хворою людини на кріслі колісному до укриття, з другого поверху постійного місця їхнього проживання в м. Черкаси за відсутності ліфта, пандуса стало для них надмірним навантаженням. Відсутність поряд із будинком обладнаних укриттів, їх не пристосованість для перебування людей з обмеженою рухливістю протягом тривалого часу викликало додаткові фізичні страждання у дружини Відповідача. 06.03.2022 Відповідач разом з дружиною за допомогою волонтерів за паспортами громадян України перетнули кордон України з Республікою Польща. Під час важкого транспортування дружина відповідача сильно застудилася і потребувала консультації лікаря. У польському таборі для осіб які покинули Україну у зв?язку із воєнною агресією росії, дружині відповідача за рахунок волонтерської й гуманітарної допомоги було надано первинну медичну допомогу, медичні препарати та засоби без надання будь - яких довідок. Отримання надалі професійної консультації спеціалістів було ускладнено тривалою процедурою реєстрації та очікування прийому. Враховуючи постійне збільшення кількість біженців, виникала потреба у звільненні тимчасово наданого житла в Республіці Польща та пошуку іншого місця тимчасового перебування у зв?язку із чим ми опинилися в м. Дублін, Ірландія. Обставини спільного перетину кордону відповідача з підопічною підтверджується свідоцтвами виданими генеральним консульством України в Кракові № 61317/19-522-1-6316 від 31.03.2022 на ім?я відповідача та № 61317/19-522-1-6317 від 31.03.2022 на ім?я [PERSON] . Вказані свідоцтва було отримано у зв?язку із перетином державного кордону України по внутрішньому паспорту за відсутності паспорта громадянина України для перетину кордону. Спільне переміщення відповідача з дружиною підтверджується направленням до місця перебування (поселення) № 756/SC/20222 м. Краків від 06.03.2022 та талоном поселення в готель «Maldron» в м. Дублін з 12.04.2022, документами з польської клініки, де їм були виписані рецепти на ліки зі зазначенням зазначено даних одного лікаря лікар та однакової дати. Система медичної допомоги і планове лікування за кордоном має суттєву відмінність віл наявної в Україні системи отримання медичних послуг та більш ускладненою. Прийом до лікаря відбувається через черги очікування, час очікування прийому лікаря сягає подекуди багато місяців. Після відвідування сімейного лікаря [PERSON] отримано рецепти на необхідні та дієві медичні препарати та засоби, серед яких Zydol SR 100 (таблетки трамадолу пролонгованої дії) та BuTrans (знеболювальний пластир, який діє тиждень), не доступні в Україні. Задля контролю стану здоров?я дружини та його полегшення відповідач після перетину кордону щомісяця у встановленому порядку забезпечує їй фізичну можливість доступу до послуг фізіотерапевта для проведення індивідуальні заняття, а також консультацій вузьких спеціалістів (нейрохірурга, невролога) проходження додаткових медичних досліджень. Наразі зважаючи на час, який минув з дати отримання тимчасового прихистку в Республіці Ірландія та соціальної адаптації, відповідачем налаштовано процес систематичного відвідування дружиною за його супроводу медичних та реабілітаційних закладів. Одночасно, за наслідками перенесеного психологічного та фізичного навантаження, викликаних потребами переміщення дружини у кріслі колісному на різні відстані та поверхні у відповідача виникло загострення болів хребта з супутнім впливом на ногу. Наразі ним вживаються заходи щодо нормалізації власного стану задля запобігання можливості його впливу на забезпечення життєдіяльності дружини. Таким чином, підставою для перетину кордону відповідача із дружиною стала саме потреба забезпечення їй належного рівня життєдіяльності та догляду за умов оголошеного воєнного стану та викликаними ними складнощами медичного забезпечення та супроводу в Україні. Компенсацію по догляду за дружиною відповідач отримував до червня 2022 р. включно. 12.08.2022 для з?ясування причин ненадходженням відповідачу компенсаційної виплати його дружина зателефонувала на номер телефону департаменту (0742) 54 22 01, за яким спеціалістом було повідомлення сказала, що для відновлення виплат потрібне особисте фізичне звернення [PERSON] до Департаменту, що було неможливо. 31.03.2023 р. у додаток для спілкування Viber на номер телефону відповідача надійшло повідомлення з номера тел. [NUMBER] з фотокопією листа від 30.03.2023 р. № 2948/28-1/0110 з нагадуванням про заборгованість. Вказаний номер телефону належить [PERSON] (головному спеціалісту - державному соціальному інспектору відділу державних соціальних інспекторів управління соціальної допомоги та компенсаційних виплат Департаменту соціальної політики ЧМР). Того ж дня, відповідач з дружиною зателефонували по номеру, який вказано в листі (викон. [PERSON] [NUMBER] ). За результатом спілкування з уповноваженим працівником, було запропоновано надати Департаменту документи на підтвердження проходження лікування дружини за 30 календарних днів з моменту перетину кордону. 10.04.2023р. відповідачем зі своєї електронної пошти [INFO] на електронну адресу позивача [INFO] було направлено звернення з роз?ясненням обставин виїзду за кордон, його перебування там із дружиною, продовження виконання функцій постійного догляду за дружиною, забезпеченням її доступом до необхідних обстежень та лікування. Вказані обставини підтверджено копіями відповідних документів. 10.05.2023р. за допомогою автоперевізників в Україну було доставлено і потім направлено Укрпошта паперовий примірник вищевказаної заяви рекомендованим листом (чек додається) разом із копіями підтверджуючих документів. 07.06.2023р. відповідач на свою електронну адресу отримав відповідь позивача на своє звернення від 07.06.2023р. № 3869/28-1/01-09, з прикріпленим файлом листа у форматі pdf зі повідомленням про відсутність у зверненні від 15.05.2023 документів про лікування. Невідповідність змісту рішення № 346 від 10.06.2022 реальним обставинам справи та непідтверджених висновків про перебування відповідача за межами країни без підопічної дружини прийнято з неврахуванням обставин, які мають значення для його прийняття без дотримання балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Відповідач, як особа, яка здійснює постійний догляд за тяжкохворою («лежачою») людиною, перебуває у стані значного емоційного та фізичного виснаження. Організації своєчасного та належного рівня догляду в умовах проживання в іншій державі, об?єктивно унеможливлювала оперативне реагування на скасування виплат та звернення до суду для захисту інтересів соціального захисту за наявності складної для пересічного громадянина адміністративної процедури оскарження. 29.08.2023 відповідач знову звернувся до позивача електронним листом, надавши додаткові пояснення з прикріпленням 29 (двадцяти дев?яти) фотофайлів і докладним описом підтверджуючих документів. У лютому 2024 за місцем реєстрації відповідача в Україні прийшов лист-нагадування, що станом на 01.01.2024 про наявність боргу. При фактичному виконанні відповідачем функцій догляду за дружиною у валютній зоні тимчасового перебування внаслідок військової агресії окупаційних військ при джерелі доходів з України в вигляді пенсії дружини по інвалідності у розмірі 2367,92 грн на місяць та компенсації відповідачу за здійснення непрофесійного догляду за нею у розмірі 2 390,00 грн на місяць, повернення грошових коштів розмірі 7 179,00 грн для відповідача, у випадку задоволення вимог позивача, буде соціально не справедливим та надмірним обтяженням. При зверненні до суду позивачем надано докази виготовлення на адресу відповідача листів від 30.06.2022 № 5583/985/0110 про переплату та 30.03.2023 № 2948/28-01/0110 нагадування про повернення надмірно виплачених коштів, 24.01.2024 № 10-650/24 з аналогічним змістом та телефонограмою від 26.03.2024 на тел. 06730026153 нагадуванням. При цьому не зазначено про порядок та спосіб направлення даних листів з наданням відповідних доказів та фактичне отримання їх відповідачем. Позивачем не доведено до відома суду про наявність фактичного двостороннього електронного листування між сторонами, що підтверджується копіями електронних листів, зокрема відповідача від 10.04.2023 та відповіді на нього позивача 12.04.2023 № 3037/28-01/01-9. Вказані листи є підтвердженням добросовісного виконання відповідачем догляду за дружиною та інформування позивача про стан виконання ним обов?язків щодо догляду за нею, відповідно наявних підстав для отримання компенсації за здійснення непрофесійного догляду за своєю дружиною. Отже, підстави для повернення позивачу грошових коштів відповідно ст. 1212 Цивільного кодексу України у розмірі 7 179,00 грн. на користь позивача відсутні. Враховуючи час призначення Північним міжрегіональним центром з надання безоплатної правничої допомоги та надання адвокату доручення на представництво відповідача від 28.03.2025 № 004-2303253, часу необхідного для збору інформації та доказів, їх опрацювання у логічному взаємозв?язку для обґрунтування заперечень та їх викладу, а також тимчасової непрацездатності адвоката через ГРВІ, задля дотримання принципу змагальності сторін, сприяючи об?єктивному встановленню всіх обставин справи, просить суд вважати причини пропуску строку для надання відзиву на позов встановлений ухвалою від 17.02.2025 поважними й поновити його, долучити відзив до матеріалів справи та врахувати викладену у ньому позицію відповідача при ухваленні рішення за результатами розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила суд позов задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач підтримав представника та просив відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] на підставі заяви [PERSON] про призначення компенсаційної виплати від 07.01.2012 та згоди надавати соціальні послуги по догляду за [PERSON] , [INFO] , як особі з інвалідністю І групи, заявнику була призначена компенсація з 07.02.2012 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 № 558 (втрата чинності 25.09.2020), в подальшому компенсація призначена відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859 (далі - Порядок). 31.05.2022 до Позивача надійшла інформація про перетин державного кордону України, зокрема [PERSON] , [INFO] , з 08.03.2022. Таким чином було встановлено, що отримувач компенсації [PERSON] перебуває за межами України з 08.03.2022 понад 30 календарних днів. Згідно з підпунктом 5 пункту 11 Порядку, виплата компенсації припиняється в разі перебування фізичної особи, яка надає соціальні послуги, за межами України понад 30 календарних днів. Розмір переплати по компенсації за період з 01.04.2022 по 30.06.2022 становить 7179,00 грн., яка безпідставно отримана відповідачем. [PERSON] був повідомлений про необхідність повернення надміру отриманих коштів, які до теперішнього часу так і не повернуто. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 1215 ЦК країни безпідставно набуте майно, що не підлягає поверненню : 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. З системного аналізу вказаних положень Порядку слідує, що одержувач грошової допомоги має імперативний обов`язок ставити до відома орган, що її виплачує, про виникнення обставин, які є підставою для припинення виплат. Невиконання цього обов`язку, з яким була обізнана відповідач, свідчить про недобросовісність (протиправність) її дій щодо одержання грошової допомоги після виникнення обставин, які є перешкодою для цього. Отже за змістом п. 1 ст. 1215 ЦК України за наявності недобросовісності у діях одержувача коштів в сумі 7179 грн., вони мають бути повернуті власнику. Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17. При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц, постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №607/4570/17-ц . Відповідно до положень ст.7 Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат» органи, які здійснюють державні виплати, мають право проводити додаткові перевірки інформації, наданої реципієнтами під час звернення за державними виплатами та опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, а також приймати рішення щодо припинення або продовження державних виплат реципієнтам за результатами опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат. Так, ВП ВС у постанові від 27.03.2019 року в справі №727/5743/15-ц в п.19-21 виснувала, «…що сума надмірно перерахованої (виплаченої) субсидії є майном, збереженим без достатньої правової підстави. А тому на правовідносини з повернення цієї суми поширюються приписи глави 83 ЦК України. Суди першої й апеляційної інстанцій дійшли необґрунтованого висновку про те, що надмірно перерахована (виплачена) субсидія є шкодою. Застосування до спірних правовідносин приписів статей 1166 і 1231 ЦК України є помилковим. Не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема, пенсії, допомоги, інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України). Отже, не може бути повернута сума надмірно перерахованої (виплаченої) субсидії зокрема тоді, якщо позивач не доведе, що виплату здійснив добровільно, але внаслідок рахункової помилки з його боку чи недобросовісності з боку особи як набувача субсидії. Така недобросовісність може проявлятися у несумлінному ставленні до виконання власних обов`язків, зловживанні правом у власних інтересах або в інтересах третіх осіб тощо…». Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Тобто, суд вирішує питання про незаконність набуття права власності, у всіх випадках, окрім, коли така незаконність прямо не випливає із закону. Такими випадками може бути імперативна заборона закону на відчуження певних видів майна. Суд може встановлювати такі обставини, надавати їм оцінку, але спору про перехід права і титул власності, який може бути вирішений на користь будь-якої із сторін, немає. Пряме застосування судом ч.2 ст.328 ЦК в такому разі має охоронне значення. Однією з цілей регулювання, встановленого ЦК України і Законом про забезпечення, є захист добросовісного набувача. Водночас регулювання має бути спрямованим виключно на захист того набувача, який є добросовісним, і не надавати захисту недобросовісному набувачу. Загалом, принцип (презумпція) добросовісності немає переваги над всіма іншими принципами, які водночас можуть бути презумпціями. Наприклад, Конституцією України встановлена презумпція знання закону. Ч.2 ст.68 Конституції України визначає, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Як конституційна презумпція найвищого рівня, вона має перевагу перед всіма іншими презумпціями. Звісно вона застосовується в тих випадках, коли правове регулювання визначене (чіткий і зрозумілий закон існує). Добросовісність як презумпція матеріального права має процесуальне значення та впливає на розподіл доказування. Враховуючи приписи частини першої статті 1212 ЦК України та статті 1215 ЦК України, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, як зазначила ВП ВС, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються Відповідну позицію Велика Палата Верховного Суду висловила у справі 912/2797/21 (постанова від 5 липня 2023 року). Відповідно до п.11 Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 р. № 859 виплата компенсації припиняється в разі: 1) зміни місця проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, чи фізичної особи, яка надає соціальні послуги; 2) смерті особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі; 3) смерті фізичної особи, яка надавала соціальні послуги; 4) отримання особою, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, соціальних послуг з догляду вдома, паліативного, стаціонарного догляду або перебування такої особи на повному державному утриманні; 5) перебування фізичної особи, яка надає соціальні послуги, за межами України понад 30 календарних днів. До 30-денного періоду перебування за кордоном не включаються дні перебування фізичної особи, яка надає соціальні послуги, разом з особою, яка потребує надання соціальних послуг, на лікуванні за кордоном, що підтверджується відповідними документами. Судом встановлено, що рішення про припинення виплати прийняте позивачем у зв`язку з перебуванням відповідача за кордоном у період з 01.04.2022 по 30.06.2022р., що призвело до переплати надміру коштів соціальної виплати на суму 7179,00 грн. Відповідачем після повідомлення про припинення виплати до позивача скероване звернення про поновлення виплати та надані документи про лікування особи, яка потребує надання соціальних послуг у період її перебування за кордоном у супроводженні відповідача. Документи про лікування надані у перекладі з іноземної на українську мову. У відповіді від 07.06.2023р. позивачем відхилені аргументи відповідача з посиланням на те, що відповідач не підтвердив лікування особи, яка потребує догляду, у період з 06.03.2022р. по 01.06.2023р., тобто період, що є ширшим, ніж зазначений у рішенні про приипненні виплати та повідомленні про переплати надміру коштів соціальної виплати на суму 7179,00 грн. у період з 01.04.2022 по 30.06.2022р. Слід зазначити, що надані відповідачем документи про перебування за кордоном у зв`язку з супроводженням особи , яка потребує догляду з метою лікування останньої у зв`язку з воєнним станом в України, на переконання суду, підтверджуть підстави для того, що період перебування на лікуванні мав не включатись у 30 днів, що вплинули на припинення права на призначення соціальної виплати, призначеної відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 р. № 859. Разом з тим, відповідачем не враховані вказані докази у рішенні про припинення виплати компенсації, чим порушено Відповідно до п.11 Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 р. № 859. ВПВС у постанові від 15.02.2023 у справі № 910/18214/19 https://reyestr.court.gov.ua/Review/110231843 (п. 9.47) вкотре підкреслила, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих наслідків, на які воно спрямоване. Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, як законного або протиправного (наприклад, у спорі про відшкодування шкоди, у спорі за віндикаційним позовом тощо), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не предявлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia «суд знає закони». Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її в мотивувальній частині судового рішення. Відповідно, позивачем не надано доказів того, що субсидія отримана заявником за відсутності відповідної правової підстави. Також в матеріалах цієї справи відсутні відомості про те, що відповідач [PERSON] , подаючи до позивача документи про лікування [PERSON] мав на меті навмисно подати недостовірні відомості або приховати відомості щодо свого перебування за кордоном понад 30 днів, що вплинули на припинення права на призначення соціальної виплати, тобто відсутній прямий умисел щодо введення в оману органу державної влади. З урахуванням викладених вище обставин справи та норм матеріального права, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили факт зловживання з боку відповідача [PERSON] чи недобросовісності з його боку при подачі заяви про призначення соціальної виплати, внаслідок чого йому було надміру виплачена субсидія, а тому, визначена до стягнення позивачем сума поверненню не підлягає, що є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В силу вимог ст.141 ЦПК України в зв`язку з відмовою у задоволенні позову відсутні підстави для стягнення з відповідача судових витрат понесених позивачем.

Outcome: dismissed