Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог до предмету спору - Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що [INFO] помер його рідний дядько - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Як зазначає позивач, він є спадкоємцем майна [PERSON] . До спадкового майна належить 41/200 частина квартири [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 28837, що видана 17 серпня 2018 року Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП КМР «Київське МБТІ») , згідно з даними реєстрових книг бюро, 41/200 частина квартири на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Святошинською районною у м. Києві радою 06 квітня 2007 року, розпорядження № 1140. Дата проведення реєстрації в Бюро 05 червня 2007 року за реєстровим № 8731. Вказує, що йому належить на праві власності 59/1500 частини квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого [PERSON] , державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори 04 липня 2023 року за реєстром № 8-537. Відповідно до вищевказаного свідоцтва 59/1500 частини квартири належить на праві власності його матері - [PERSON] та 59/1500 частини квартири належить на праві власності його сестрі - [PERSON] . Зазначає, що 236/4500 частини квартири належить на праві власності відповідачці [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого [PERSON] , державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори 04 липня 2023 року за реєстром № 8-538, Відповідно до цього свідоцтва 236/4500 частини квартири належить на праві власності його племінниці - [PERSON] та 236/4500 частини квартири належить на праві власності його племінниці - [PERSON] . Вказує, що 59/1500 частини квартири належить на праві власності відповідачці [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого [PERSON] , державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори 04 липня 2023 року за реєстром № 8-536. Відповідно до цього свідоцтва 59/1500 частини квартири належить йому на праві власності та 59/1500 частини квартири належало на праві власності його сестрі - [PERSON] , яка померла [INFO] . Зазначає, що з метою одержання свідоцтва про право на спадщину після смерті дядька він звернувся до державного нотаріусу Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від 01 вересня 2024 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуровим К. Є. - за реєстром № 2152. Державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори завела спадкову справу. 24 жовтня 2024 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори за наслідками розгляду заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, була прийнята постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із відсутністю документів, що посвідчують право власності на спадкове майно. Як вказує позивач, у нього зберіглася тільки копія свідоцтва про право власності на житло, виданого Святошинською районною у м. Києві радою 06 квітня 2007 року, розпорядження № 1140, оригіналу документу не має. Зважаючи на те, що факт належності 41/200 частини квартири підтверджується довідкою з КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 17 серпня 2018 року, позивач вважає, що має право набути право власності на спадкове майна на підставі рішення суду. Процесуальні дії Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 лютого 2025 року визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю.О. та справу передано судді (а. с. 31,32). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження та витребувано копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а. с. 37). 13 березня 2025 року до суду від Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи заведеної після [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а. с. 47-75). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року витребувано з Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори копії спадкових справ заведених після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] (а. с. 99, 100). 13 травня 2025 року до суду від Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи заведеної після [PERSON] , який помер [INFO] (а. с. 110-152). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду справи по суті (а. с. 155, 156). В судове засідання сторони не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Від сторони позивача надійшла заяви про розгляд справи за їх відсутності. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18 грудня 2006 року, виданого на підставі розпорядження № 3317 квартира, яка знаходиться на [ADDRESS] , 59/100 частин, належить на праві приватної спільної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у рівних частинах (а. с. 13). Позивачу належить на праві власності 59/1500 частини квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого [PERSON] , державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори 04 липня 2023 року за реєстром № 8-537. 59/1500 частини квартири належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] (а. с. 15-19). 236/4500 частини квартири належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого [PERSON] , державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори 04 липня 2023 року за реєстром № 8-538. Відповідно до цього свідоцтва 236/4500 частини квартири також належить на праві власності- [PERSON] та 236/4500 частини квартири належить на праві власності [PERSON] (а. с. 21-23). Вартість картири № 1, що знаходиться в будинку [ADDRESS] станом на 04 вересня 2024 року становить 2 818 200,00 грн (а. с. 24). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а. с. 12). [PERSON] звернувся до державного нотаріусу Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від 01 вересня 2024 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуровим К. Є,- за реєстром № 2152 (а. с. 11). Згідно з наданою позивачем копією свідоцтва про право власності на житло (оригінал відсутній) від 06 квітня 2007 року, виданого на підставі розпорядження № 1140 квартира, яка знаходиться на [ADDRESS] , [ADDRESS] частин належить [PERSON] та членам його сім`ї (а. с. 14). Відповідно до відповіді Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації на запит державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербини Я. О. від 15 жовтня 2024 року 41/100 частина квартири [ADDRESS] приватизована на 1 особу - [PERSON] (а. с. 26). Згідно з інформаційною довідкою КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 17 серпня 2018 року 41/100 частина квартири [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06 квітня 2007 року, виданого на підставі розпорядження № 1140 (а. с.27). Постановою від 24 жовтня 2024 року державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербина Я. О. відмовила [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 41/200 частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на спадкове майно (а. с. 28). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права За статтею 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як передбачає частина третя статті 12 та частина перша статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (стаття 1298 ЦК України). Згідно з інформаційним листом від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у зарядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Підпунктами 4.12, 4.15, 4.18 та 4.20 пункту 4 глави 10 розділу 2 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації (в тому числі і на квартиру), проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державне реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. Таким чином необхідною умовою для видачі свідоцтва про право на спадщину є наявність оригіналу правовстановлюючого документа на нерухоме майно та наявність державної реєстрації права власності на спадкове майно. За відсутності правовстановлюючого документу або державної реєстрації права власності у нотаріуса відсутні правові підстави для видачі свідоцтва та оформлення спадкових прав. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто внаслідок спадкування на майно, яке належало спадкодавцеві на праві власності, право власності на це майно у спадкоємця виникає з часу відкриття спадщини. Однак, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Подібні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 03 січня 2025 у справі № 754/7860/22 (провадження № 61-13339св24). Судом встановлено, що відповідно до відповіді Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації на запит державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербини Я. О. від 15 жовтня 2024 року 41/100 частина квартири [ADDRESS] приватизована на 1 особу - [PERSON] (а. с.26). Згідно з інформаційною довідкою КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 17 серпня 2018 року 41/100 частина квартири [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06 квітня 2007 року, виданого на підставі розпорядження № 1140 (а. с.27). Племінниками [PERSON] є позивач [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Оригінали правовстановлюючих документів на квартиру у позивача відсутні, тому він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно. З огляду на те, що постановою державного нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що відповідає підпункту 4.15 пункту 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5), за яким видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Отже, позивач скористався законними засобами захисту та реалізації своїх спадкових прав в позасудовому порядку та звернувся до суду із відповідним позовом про захист своїх прав. З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги та дійшов висновку про задоволення позову. ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення. Разом з тим, вказував, що це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, і питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватись виключно з огляду на обставини справи (див. рішення від 09.12.1994 у справах «Руіз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), п. 29, та «Гарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26). Ці принципи застосовувалися в низці справ проти України (див., наприклад, рішення від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» (Benderskiy v. Ukraine), заява № 22750/02, п.п. 42-47; від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25; від 07.10.2010 у справі «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява № 5231/04, п.п. 18, 19). Розподіл судових витрат Питання перерозподілу судових витрат не порушувалось, що не суперечить вимогам ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного, та

Outcome: approved