Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Гриценюк В.О., 13.03.2024 р. звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до [PERSON] , про стягнення матеріальної шкоди, а саме з вимогою стягнути різницю невідшкодованої суми збитків у розмірі 458003,46 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача [PERSON] , транспортний засіб позивачки [PERSON] Ford Ecosport д.н.з. [NUMBER] зазнав механічні пошкодження, що підтверджуються відповідним висновком експерта. Від страхової компанії АТ «Страхова компанія «ІНГО» у якості відшкодування позивачем було отримано суму у розмірі 285594,66 гривень, що являється межею страхового ліміту, яка не покриває суми необхідної для проведення відновлюючого ремонту транспортного засобу позивача. За таких обставин позивачка вважає, що відповідач, як особа відповідальна за завданий збиток повинен відшкодувати останній різницю між сумою страхового відшкодування виплаченому за полісом а саме: 743598,12 грн. 285594,66 грн. = 458003,46 гривень. 13.03.2024 р. протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали цивільного позову надійшли в провадження судді [PERSON] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси 02.04.2024 р. відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачем неодноразово подавались заяви про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи, а саме 16.05.2024, 24.06.2024, 02.08.2024, 18.09.2024, 18.10.2024, 10.12.2024, розгляд справи відкладався. 17.01.2025 р. на підставі Розпорядження в.о. керівника апарату суду №93/25 від 17.01.2025 р. здійснено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку із звільненням [PERSON] з посади судді Приморського районного суду м. Одеси у зв`язку із поданням заяви про відставку. За результатами повторного автоматизованого розподілу справа надійшла до провадження судді Донцова Д.Ю. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.01.2025 р. прийнято позову заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Відповідачем неодноразово подавались заяви про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи, а саме 28.01.2025, 25.02.2025, 24.03.2025, 23.04.2025, 30.04.2025, розгляд справи відкладався. Представником позивача 25.02.2025 подано клопотання про проведення судового засідання без участі представника позивача. 08.08.2025 р. відповідач повторно подав заяву про відкладення справи на 90 днів. Відзив від відповідача до суду не надходив. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про розгляд справи, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за наявності згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником транспортного засобу FORD ECOSPORT д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . [PERSON] 19.10.2023 року о 15 год. 00 хв. у м.Одеса, вул. Новосельського,19, керуючи автомобілем «Hyundai», державні номерні знаки [NUMBER] , виїхав на регульоване перехрестя з вул. Ніженська, на заборонений жовтий сигнал світлофора та скоїв зіткнення з автомобілем «Ford», державні номерні знаки [NUMBER] , який рухався по вул. Ольгіївська на зелений сигнал світлофору, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим [PERSON] порушив вимоги п. 8.7 Правил дорожнього руху України. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2023 по справі №522/21463/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень в дохід держави. Відповідно висновку експерта №7617 експертного, транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню ринкової вартості КТЗ, вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, автомобіля FORD ECOSPORT, реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок ДТП, яка сталася 19.10.2023 року, складеного судовим експертом Федотовим Ф.В. 11 листопада 2023 року надано наступні висновки: 1.???Ринкова вартість автомобіля FORD ECOSPORT, реєстраційний номер [NUMBER] , на момент ДТП, яка сталася 19.10.2023 року, становить 565052 грн. 2.???Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля FORD ECOSPORT, реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок ДТП, яка сталася 19.10.2023 року, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТ3 на момент ДТП, і становить 565052 грн. 3.???Вартість відновлювального ремонту автомобіля FORD ECOSPORT, реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталася 19.10.2023 року, з урахуванням фізичного зносу складових (різниця між ринковою вартістю КТЗ до та після ДТП), становить 466752,65 грн. 4.???Ринкова вартість автомобіля FORD ECOSPORT, реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТІ, яка сталася 19.10.2023 року, з урахуванням аварійних пошкоджень, становить 98300 грн. Відповідно мотивувальної частини висновку експерту встановлено, що при проведенні порівняльного аналізу вартості відновлювального ремонту з ринковою вартістю КТЗ на момент пошкодження 19.10.2023 р. встановлено, що вартість відновлювального ремонту (Свр=743598,12 грн.) перевищує значення ринкової вартості досліджуваного автомобіля на момент пошкодження (С = 565052,00 грн.). Відповідно, на підставі п. 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, вартість матеріального збитку, завдавного власнику досліджуваного транспортного засобу, визначається такою, що дорівнює його ринковій вартості на момент ДТП 19.10.2023 і становить: У = 565052,00 гривень. Згідно з наданого стороною позивача рахунку-фактури №ИЬСФ0000750 від 26.10.2023 на замовлення [PERSON] щодо транспортного засобу FORD ECOSPORT, реєстраційний номер [NUMBER] , загальна вартість робі та запчастин (матеріалів) становить 819,951,68 гривень. Представником позивача в позовній заяві зазначено, що від страхової компанії АТ «Страхова компанія «ІНГО» у якості відшкодування позивачем було отримано суму у розмірі 285594,66 гривень, що являється межею страхового ліміту, тому на вирішення суду заявлені вимоги становлять 458003,46 гривень, що є різницею між вартістю відновлювального ремонту 743598,12 грн. та сумою страхового відшкодування, яка виплачена в розмірі 285,594,66 грн. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» який діяв на момент виникнення правовідносин: 30.1. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. 30.2. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Вирішуючи позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, суд дійшов наступного. Представником позивача в позовній заяві зазначено, що від страхової компанії АТ «Страхова компанія «ІНГО» у якості відшкодування позивачем було отримано суму у розмірі 285594,66 гривень, що являється межею страхового ліміту, тому на вирішення суду заявлені вимоги становлять 458003,46 гривень, що є різницею між вартістю відновлювального ремонту 743598,12 грн. та сумою страхового відшкодування, яка виплачена в розмірі 285,594,66 грн. Разом з тим, за змістом статті 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається\~економічно необґрунтованим,\~якщо передбачені\~згідно зі\~звітом (актом)\~чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно\~до законодавства,\~витрати на\~відновлювальний ремонт\~транспортного засобу\~перевищують вартість\~транспортного засобу\~до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Висновки в постанові Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі №643/4161/15-ц підтверджує зазначену позицію. Тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме враховуючи наданий висновок експерта відшкодування шкоди підлягає наступним чином: різниця вартості матеріального збитку, що відповідає ринковій вартості автомобіля (565052 грн.) та ринкової вартості автомобіля з урахування аварійних пошкоджень (98300 грн.) становить 466752,00 гривень, та враховуючи отримане страхове відшкодування у розмірі 285594,66 гривень позовні вимоги підлягають задоволенню в розмірі 181157,34 гривень. Щодо розподілу суми судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У позовній заяві позивач зазначив попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи: судовий збір 4580,03 грн., витрати на правову допомогу 100000,00 грн. Відповідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До суду не надано доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу, відповідне клопотання стороною позивача не надано. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у виді судового збору, суд дійшов наступного висновку. Позивачем заявлено вимогу матеріального характеру, ціна позову визначена у розмірі 458003,46 грн. та сплачено судовий збір у розмірі 4580,10 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Здійснюючи розподіл судового збору, судом враховано, що задоволено розмір позовних вимог на суму 181157,34 грн, що становить 39,55% від 458003,46 грн., а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1811,43 гривень. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: partial