Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Товарна біржа «Українська біржа Десятинна» про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсним посилаючись на те, що . Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Києва від 20.03.2025 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 20.05.2025 року закрито підготовче провадження. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Представник позивача, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, що позов визнає та просить слухати справу у його відсутність. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового засідання повідомлялась судом належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явилися. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається, в тому числі , з квартири [ADDRESS] . Вказана квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Українській біржі «Десятинна», від 25.03.1996 року за реєстраційним № 2025-1103. Згідно інформаційної довідки від 07.01.2025 року, виданої Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» квартири [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] (рос.мова) на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Українською біржею «Десятинна» 25.03.1996 року № 2025-1103 та зареєстрованого в Бюро 26.03.1996, за реєстровим № 1733. 17.09.2024 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Савельєвої Г.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] , що залишилася після доньки [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Савельєвої Г.В. від 17.09.2024 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим що наданий позивачкою договір купівлі-продажу не може бути прийнятий нотаріусом в якості документа, що посвідчує право власності, оскільки сторонами договору не додержано вимог ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час укладення договору, в частині його нотаріального посвідчення. Інша спадкоємці, передбачені статями 1261-1266 ЦК України, в тому числі малолітні, неповнолітні, недієздатні, цивільна дієздатність яких обмежена, інший з подружжя, який пережив спадкодавця, відсутні. Наведена обставина стала підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 цього ж Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч.5 ст. 1268 цього ж кодексу незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частинами першою та третьою статті 1296 цього Кодексу визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Як встановлено судом, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] був зареєстрований 26.03.1996 року на Українською біржею «Десятинна», реєстраційний № 2025-1103. Таким чином, до правовідносин щодо належності вказаного нерухомого майна спадкодавцю підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР (тут і далі - в редакції, чинній на момент укладення договору 19.06.1996) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу 19.06.1996) біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. Отже, судом встановлено, що при вчиненні договору купівлі-продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення, а тому є дійсним в силу вимог закону чинного на той час і визнання таким додатково в судовому порядку не потребує, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог в цій частині. За приписами ст. 317 ЦК України зміст права власності полягає у праві власника володіти, користуватись та розпоряджатись майном. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, відповідно до висновків, викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №522/1029/18, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку в порядку ст. 392 ЦК України є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Аналогічна правова позиція викладена у висновках Верховного Суду у постановах від 02.05.2018 р. у справі № 914/904/17, від 27.06.2018 р. у справі № 904/8186/17, від 11.04.2019 р. у справі № 910/8880/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 р. у справі № 916/1608/18. Отже, враховуючи вказані положення закону, а також виходячи із встановлених судом обставин набуття за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що таке нерухоме майно було набуто [PERSON] правомірно, у відповідності до норм діючого на той час законодавства, а тому така квартира увійшла до складу спадщини [PERSON] після її смерті. Жодних доказів на спростування вищевказаних обставин матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності,

Outcome: approved