Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

12.05.2025 ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення інфляційних втрат і 3% річних в сумі 328 003,01 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 26.06.2007 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого було ПАТ "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11175784000, згідно якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 46 143 швейцарських франків у тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності в строк до 26.06.2028 із сплатою 8,99% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед Банком за Кредитним договором було укладено Договір поруки № 123792 від 26.06.2007 з [PERSON] , згідно якого Поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання відповідати перед Кредитором як солідарні боржники по зобов`язанням позичальника, що виникають з умов Кредитного договору. Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 17.04.2014 у справі № 522/17029/13-ц позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість по Кредитному договору в розмірі 496\~720,54 грн; стягнуто солідарно з Боржника 1 та Боржника 2 судовий збір в розмірі 3 441 грн. 13.05.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» був укладений Договір №\~2244/К про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., за реєстровим № 685. Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 09.04.2025 у справі № 522/17029/13-ц замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» з виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси року у цивільній справі №\~522/17029/13-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилаючись на те, що рішення Приморського районного суду міста Одеси від 09.04.2025 у справі № 522/17029/13-ц відповідачами до цього часу не виконано, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів інфляційні втрати та 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. 21.05.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 24.06.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 12.08.2025 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі повідомлялись судом про розгляд даної справи належним чином, однак поштові відправлення повернулись на адресу суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання». Відзиву на позовну заяву не надходило. Оскільки відповідачі у встановлений судом строк не надали до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст. 178, 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 26.06.2007 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого було ПАТ "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11175784000, згідно якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 46 143 швейцарських франків у тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності в строк до 26.06.2028 із сплатою 8,99% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед Банком за Кредитним договором було укладено Договір поруки № 123792 від 26.06.2007 з [PERSON] , згідно якого Поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання відповідати перед Кредитором як солідарні боржники по зобов`язанням позичальника, що виникають з умов Кредитного договору. 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до вищевказаного Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами ПАТ\~«Дельта Банк» набув, в тому числі, право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 11175784000 від 26.06.2007 та договором забезпечення до нього. Позичальник свої зобов`язання за Кредитним договором не виконувала, у зв`язку з чим ПАТ\~«Дельта Банк» звернулося до суду. Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 17.04.2014 у справі № 522/17029/13-ц, яке набрало законної сили, позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість по Кредитному договору в розмірі 496\~720,54 грн; стягнуто солідарно з Боржника 1 та Боржника 2 судовий збір в розмірі 3 441 грн. 13.05.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» був укладений Договір №\~2244/К про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., за реєстровим № 685. За цим Договором в порядку та на умовах, визначених ним, ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» належні банку права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатках до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави (іпотеки), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Згідно вказаного договору ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» набуло право вимоги, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту № 11175784000 від 26.06.2007 та договором забезпечення до нього. Таким чином, кредитора по договорам було змінено з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС». Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 09.04.2025 у справі № 522/17029/13-ц замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» з виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси року у цивільній справі №\~522/17029/13-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішення Приморського районного суду м. Одеси року у цивільній справі № 522/17029/13-ц від 17.04.2014, яким з [PERSON] та [PERSON] стягнуто заборгованість по Кредитному договору в розмірі 496\~720,54 грн набрало законної сили, однак станом на сьогоднішній день боржниками не виконано. Відповідачами не надано доказів виконання зазначеного рішення суду. Положеннями статті 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України врегульовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц виклала свої висновки про те, що положеннями статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання не залежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду розглядаючи справу № 905/600/18 у постанові від 05.07.2019 навела свої висновки про те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2\~статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Враховуючи викладене, позивачем обґрунтовано здійснено нарахування на суму боргу 496\~720,54 грн інфляційні втрати у сумі 254\~148,15 грн та 3 % річних у сумі 73\~854,86 грн за період з 12.03.2017 по 23.02.2022, які підлягають стягненню солідарно із відповідачів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України\~з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 3 936,04 грн.

Outcome: approved