Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

У травні 2025 року\~до Покровського районного суду міста Кривого Рогу надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу. Позовна заява мотивована тим, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено Договір страхування наземного транспорту №16153616 від 23.02.2024 року (далі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов?язані з володінням, користуванням та розпорядженням забезпеченого транспортного засобу «Geely MK Cross», д.н.з. [NUMBER] . У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов?язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 11 квітня 2024 року в місті Кривий Ріг, Покровському районі по вулиці Січеславська біля будинку №25 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ВАЗ 21013, д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Geely MK Cross, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2024 року по справі №212/3929/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП. [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування. Виконуючи взяті на себе зобов?язання по Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи у сумі 56034,28 грн, як перерахована на рахунок СТО, де відбувався відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу. Транспортний засіб ВАЗ 21013 д.н.з., [NUMBER] , яким керував відповідач на момент ДТП, був забезпечений полісом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №АТ 003726720 в ТДВ «СК «Альфа-Гарант». ТДВ «СК «Альфа-Гарант» визнало ДТП від 11 квітня 2024 року страховим випадком та здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» згідно Полісу № AT 003726720 розрахованою з вирахуванням розміру франшизи (3 200,00 грн) у розмірі згідно чинного законодавства. 29 липня 2024 року ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] укладено Договір №29/07/2024 про відступлення права вимоги від 29 липня 2024 року, на підставі якого новий кредитор отримав право грошової вимоги за Договором №16153616 від 23.02.2023 року. На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 3\~200,00 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 грн, витрати за виготовлення адміністративних матеріалів у сумі 54,50 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 12\~793,30 грн. Ухвалою суду від 30 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. На підставі ухвали суду від 10 червня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Ухвалою суду від 11 липня 2025 року розгляд справи було відкладено, у зв`язку з неявкою відповідача у справі. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій розгляд справи просив проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву до суду не надав, клопотань про відкладення судового розгляду від нього не надходило. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає встановленим наступне. 11 квітня 2024 року о 09:34 годині в місті Кривий Ріг, Покровському районі по вулиці Січеславська біля будинку №25, [PERSON] керуючи транспортним засобом ВАЗ 21013 д.н.з. [NUMBER] , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою відповідно не реагував на її зміну, не обрав безпечної швидкості руху, не враховував дорожньої обстановки, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення із автомобілем Geely MK Cross д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який зупинився попереду. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п.2.3б, 12.1, 12.3, 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №638909). Також 11 квітня 2024 року о 09:34 годині в місті Кривий Ріг, Покровському районі по вулиці Січеславська біля будинку №25, [PERSON] керуючи транспортним засобом ВАЗ 21013 д.н.з. [NUMBER] залишив місце ДТП до якого був причетний. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п.2.10а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №638910). На підставі постанови Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2024 року у справі про адміністративні правопорушення № 212/3929/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, накладено на\~\~ [PERSON] адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення за ст. 122-4 КУпАП у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн, а також стягнуто з [PERSON] судовий збір в розмірі 605,60 грн. (а.с. 11 зворот 17) Вказане також підтверджується відомостями від Національної поліції України Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Geely MK Cross д.н.з. [NUMBER] [PERSON] застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту №16153616 від 23.02.2024 року. (а.с. 5) Згідно полісу №219577915 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 23.02.2024 року (поліс №219577915), сума відшкодування за шкоду, заподіяну майну, становить 160\~000,00 грн. Поліс діє з 23.02.2024 року по 22.02.2025 рік включно. (а.с. 7) 11.06.2024 року [PERSON] звернувся до ПАТ «СК «ВУСО» із заявою з приводу виплати страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту №16153616 від 23.02.2024 року, у зв`язку з подією від 11.04.2024 року, за результатом якої автомобіль Geely MK Cross д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. На підтвердження позовних вимог в матеріалах справи також міститься копія Акту (Протоколу) огляду транспортного засобу на виплату від 15.04.2024 року щодо автомобіля Geely MK Cross д.н.з. [NUMBER] (а.с. 24-27); рахунок на оплату №00000014283 від 24.04.2024 року на суму 119\~400,00 грн, для здійснення ремонту автомобіля Geely MK Cross д.н.з. [NUMBER] . (а.с. 24-28) Згідно полісу серії АТ №003726720 страховика ТДВ СК «Альфа-Гарант», на підставі якого застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ 21013, д.н.з. [NUMBER] , розмір франшизи зазначений в сумі 3200,00 грн. (а.с. 30) Відповідно до Страхового акта №2358870-1 за Договором страхування наземного транспорту №16153616 від 23.02.2024 року, подія від 11.04.2024 року за участі застраховано автомобіля Geely MK Cross д.н.з. [NUMBER] є страховим випадком, у зв`язку із чим прийнято рішення про виплату страхового відшкодування [PERSON] (а.с. 32) ТДВ «СК «Альфа-Гарант» визнало ДТП від 11 квітня 2024 року страховим випадком та здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» згідно Полісу № AT 003726720 розрахованою з вирахуванням розміру франшизи (3 200,00 грн). Виплата [PERSON] ПрАТ «СК «ВУСО» страхового відшкодування у сумі 56\~034,28 грн підтверджується платіжною інструкцією від 13.06.2024 року №35455. (а.с. 33) 29 липня 2024 року ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] укладено Договір №29/07/2024 про відступлення права вимоги від 29 липня 2024 року, на підставі якого новий кредитор отримав право грошової вимоги за Договором №16153616 від 23.02.2023 року. (а.с. 34-38) Відповідачу [PERSON] позивачем направлено Акт (вимогу) №2007965-1 про відшкодування збитків в порядку регресу від 29.07.2024 року та повідомлення про відступлення права вимоги від 29.07.2024 року. (а.с. 40, 41) Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За умовами п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. Положення статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. За умовами ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Нормою ст. 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Згідно підпункту «а» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] , який спричинив 11.04.2024 року ДТП, керував транспортним засобом ВАЗ 21013, д.н.з. [NUMBER] . Вину останній визнав, що підтверджується копією постанови Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2024 року у справі про адміністративні правопорушення № 212/3929/24, та іншими дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи. Виплата [PERSON] ПрАТ «СК «ВУСО» страхового відшкодування у сумі 56\~034,28 грн підтверджується платіжною інструкцією від 13.06.2024 року №35455. (а.с. 33) У зв`язку з тим, що право грошової вимоги за Договором №16153616 від 23.02.2023 року до відповідача перейшло до фізичної особи-підприємця [PERSON] , з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню завдані збитки в порядку регресу у розмірі 3200,00 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Так, за змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 статті 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Положеннями 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано до суду копію Договору №88 про надання правової (правничої) допомоги від 01 лютого 2024 року, укладеного між ФОП [PERSON] та адвокатом Трикоз Д.Є.; копію Додаткової угоди № 1 до вказаного Договору від 10.02.2025 року; копію квитанції до прибуткового касового ордера від 10.02.2025 року на суму 12\~793,30 грн. (а.с. 43-46) При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15ц (провадження №14382цс19). Крім того, при вирішенні даного питання суд враховує правовий висновок, наведений у постанові Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі №\~159/5837/19\~(провадження № 6110459св20), а саме, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц). Так, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн., що буде відповідати принципу розумності та співмірності до заявлених позовних вимог. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову до суду у розмірі 1211,20 грн та витрати на виготовлення адміністративних матеріалів у сумі 54,50 грн.

Outcome: approved