Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

ТОВ «Фінпром маркет» через свою представницю за посадою [PERSON] звернулося до\~суду з\~позовомдо [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 1167719 від 01.05.2021 в розмірі 25 410,00 грн та понесених судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01.05.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений договір позики № 1167719, відповідно до якого відповідачеві були надані грошові кошти у розмірі 7 500,00 грн. Строк позики 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписаний електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора k3Ot6A1b8F, що був надісланий на вказану відповідачем/позичальником електронну адресу у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 26.10.2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу № 2610 від 26.10.2021 за умовами якого останнє набуло права грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики № 1167719 від 01.05.2021. 03.04.2023 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» уклали договір факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 за умовами якого позивач набув права грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики № 1167719 від 01.05.2021. Відповідно до реєстру прав вимоги від 03.04.2023 до договору факторингу № 030423-ФК\~від 03.04.2023 ТОВ «Фінпром маркет»\~набуло права\~грошової вимоги\~до відповідача\~в сумі\~25 410,00 грн, з яких: 7\~500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 17 910,00 грн, - сума заборгованості за відсотками. Наведене стало\~підставою звернення\~до суду,\~де позивач\~просить стягнути\~з відповідача\~на свою\~користь заборгованість\~за договором\~позики у\~розмірі 25 410,00 грн, куди входить заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7\~500,00 грн та заборгованість за відсотками в розмірі 17\~910,00 грн, а також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 03.06.2025 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Чигиринського районного суду Черкаської області № 35 від 19 червня 2025 року у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку проведений повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2025 головуючим суддею у вказаній цивільній справі визначений суддя Попельнюх А. О. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 27 червня 2025 року суддею Попельнюхом А. О. справа прийнята до свого провадження. Ухвалою суду від 10.07.2025 підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду по суті. За клопотанням представника позивача суд витребував додаткові докази, які були надані у визначений ухвалою суду строк та долучені до матеріалів справи. У визначений судом день та час розгляду справи учасники не з`явилися. Представниця позивача ТОВ "Фінпром\~маркет" за довіреністю за посадою\~Гедзь О.\~В. у поданій суду позовній заяві зазначила клопотання про розгляд справи у її відсутність. Позов підтримала у повному обсязі та просив суд його задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, жодних заяв або клопотань суду не надав. За таких обставин суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представниці позивача на проведення заочного розгляду справи, дійшов висновку про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Правовідносини, що виникли між сторонами спору, є договірними відносинами, пов`язаними із отриманням позики та відповідальності за порушення взятих на себе позичальником зобов`язань, тому до їх правового врегулювання застосуванню підлягають норми Розділу ІІ «Загальні положення про договір» та Глави 71 Розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» Книги П`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України. Також, при розгляді вказаної цивільної справи суд враховує загальні засади цивільного судочинства, зокрема принцип змагальності сторін, нормативне визначення якого надано у статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням стороною процесуальних дій покладено на кожну із сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Статтею 1054 Цивільного кодексу України регламентовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування" (Закон № 1734-VII) договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону № 1734-VII договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 205 Цивільного кодексу України визначені вимоги до форми правочину, відповідно до вказаної норми регламентовано, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів регламентовані Законом України «Про електронну комерцію» (Закон № 675-VIII). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 11 Закону № 675-VIII). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. У свою чергу частиною 5 статті 11 Закону № 675-VIII встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Вимогами ч. 8 ст. 11 Закону № 675-VIII передбачено, що у разі укладення електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII). Судом встановлено, що 01.05.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений договір позики № 1167719, відповідно до якого відповідачеві були надані грошові кошти у розмірі 7 500,00 грн. Строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день (базова процентна ставка/фіксована); дата надання позики - 01.05.2021, дата повернення позики - 31.05.2021, знижена процентна ставка 0,69 % в день; процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2,70 % в день, орієнтовна реальна річна процентна ставка 251,85 %, орієнтовна загальна вартість позики 9 052,50 грн. Вказаний договір позики підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором k3Ot6A1b8F (а.с. 26). Згідно з випискою по особовому рахунку за період з 01.05.2021 по 04.05.2021, наданій 21.07.2025 АТ "ПУМБ" на виконання ухвали суду про витребування доказів, 01.05.2021 на платіжну картку [PERSON] № [NUMBER] здійснено переказ коштів у розмірі 7 500,00 грн (а.с 145). Зазначене підтверджується даними платіжної інструкції № 9795аа27-501b-43d4-8750-6c5f2df41a33 від 29.04.2025 про перерахування ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» коштів у сумі 7 500,00 грн на платіжну картку № [NUMBER] (а.с. 51). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тобто, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). За змістом статей 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. 26.10.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу № 2610, за умовами якого останнє набуло права грошової вимоги до боржників, зокрема і до відповідача, що підтверджується реєстром прав вимоги (а.с. 53-61, 69-71). 03.04.2023 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ "Фінпром маркет" уклали договір факторингу № 030423-ФК, за умовами якого останнє набуло права грошової вимоги до боржників, зокрема і до відповідача, що підтверджується даними Реєстру заборгованості (додаток № 1 до договору факторингу від 03.04.2023) (а.с. 76-84, 93-95). З проведеного позивачем розрахунку заборгованості за договором позики за період з 01.05.2021 по 28.05.2025 судом установлено, що заборгованість за тілом позики становить 7 500 грн, заборгованість за відсотками за позикою становить 17 910,00 грн, а всього заборгованість у розмірі 25 410,00 грн (а.с. 10-15). Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про доведення факту невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики. Водночас, аналізуючи умови укладеного договору позики, суд констатує, що визначений умовами договору строк користування позикою може бути змінений сторонами лише за спільною згодою. Так, згідно з п. 7.1. Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» позичальник має право подовжити строк користування позикою, за що сплачує товариству проценти на умовах, обраних позичальником для здійснення певного виду пролонгації. Як передбачено п. 6.5. Правил, у разі неповернення/повернення не в повному обсязі/несвоєчасного повернення позики та процентів товариство має право нараховувати позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем поверненя позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. З наведеного слідує, що продовження нарахування базової процентної ставки поза межами строку кредитування договором та правилами не передбачено. Такі висновки суду узгоджуються з висновками ВП ВС, наведеними у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19). Зокрема під час розгляду вказаної справи Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч.\~1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст.\~1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.\~625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст.\~625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.\~2 ст.\~625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.\~1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Ураховуючи викладене вбачається, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах прав та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до положень п. 2 строк позики (строк дії договору) становить 30 днів; дата надання позики 01 травня 2021 року, дата повернення позики 31 травня 2021 року. Таким чином, оскільки договором позики № 1167719 від 01 травня 2021 року визначений строк його дії, який становить 30 днів - з 01 травня 2021 року, лише протягом цього строку позивач мав право нараховувати відповідачеві передбачені ним проценти, які, з урахуванням невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у встановлений ним строк та положень п.2 цього договору, становлять 1,99 % за кожен день користування позикою. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми позики матеріали справи не містять. Під час аналізу матеріалів справи судом установлено, що належні та допустимі докази пролонгації договору позики матеріали справи не містять, оскільки така пролонгація, за умовами договору, могла мати місце шляхом здійснення платежів на користь позивача. Відповідно до розрахунку заборгованості, що наданий позивачем, позичальник у період з дати укладення договору від 01.05.2021 і до 31.05.2021 не здійснив жодної оплати в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту чи нарахованими процентами. Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність факту продовження строку кредитування понад 30 днів, який був визначений у пункті 2 договору позики. У зв`язку з цим, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом поза межами строку позики відсутні. З урахуванням цього, суд вважає за необхідне виконати власний розрахунок заборгованості відповідача за відсотками. Проведеним судом розрахунком заборгованості [PERSON] зі сплати процентів за період з 01.05.2021 до 31.05.2021 визначено, що він становить 4 477,50 грн (7\~500,00 грн х 1,99 %/дн х 30 дн = 4 477,50 грн). Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦПК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Відтак, подані позивачем розрахунок заборгованості та витяг з реєстру боржників до договору факторингу не можуть вважатися належними доказами наявності такої заборгованості. З урахуванням наведеного та приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором позики № 1167719, який був укладений 01 травня 2021 року між ним та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в обумовлені договором строки, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінпром маркет» підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором у розмірі 11 977,50 грн, яка складається з тіла кредиту в сумі 7\~500,00 грн та процентів за користування кредитними коштами в сумі 4 477,50 грн. Під час розгляду питання про розподіл судових витрат суд ураховує наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Загальна сума\~витрат на\~правову допомогу\~в даній\~справі склала\~3\~500,00\~грн,\~що підтверджується\~договором про\~надання правничої\~допомоги №\~01-11/24\~від 01.11.2024\~з додатками,\~витягом з\~акту №\~12-П\~приймання-передачі\~наданої правничої\~допомоги за\~договором від\~30.04.2025,\~актом приймання-передачі\~справ на\~наданої правничої\~допомоги,\~платіжною інструкцією\~№ 579934664.1\~від 30.04.2025\~про оплату\~послуг правничої\~допомоги,\~ордером серії\~АХ №\~1149961\~від 01.11.2024,\~свідоцтвом про\~право на\~заняття адвокатською\~діяльністю серії ПТ № 2099 (а.с. 96-111). Вказані докази у сукупності доводять наявність та реальність витрат позивача на правову допомогу, а також їх необхідність для звернення до суду. За таких обставин, оскільки позовні вимоги ТОВ «Фінпром маркет» за наслідками розгляду справи судом задоволені частково, стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 141,92 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 649,90 грн, пропорційно розміру задоволених вимог (47,14 %), а всього 2 791,82 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial