Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 24 грудня 2024 року позивач звернувся з вказаним позовом до суду та просить встановити факт перебування на його утриманні неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що встановлення вказаного факту йому необхідно, оскільки це є підставою для звільнення з військової служби. 20.01.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 23.04.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про визнання позову,\~справу просив розглянути у його відсутність (а.с.48). Ухвалою суду від 11.08.2025, занесеною до протоколу судового засідання, було відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжено судовий розгляд. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у позовній заяві, зазначила, що відповідач [PERSON] живе за рахунок батьків, а саме - його мати та батько отримують пенсію, а її колишня свекруха також їздить на заробітки до м. Київ. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Путивльської міської ради Сумської області, розгляд справи просив проводити за його відсутності (а.с. 85). Суд, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, зважаючи на таке. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим 2 березня 2023 року Глобинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.7). Дружина позивача\~ [PERSON] \~має трьох\~неповнолітніх дітей:[PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.8-10). [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] (а.с.13-14), відповідно до акта, складеного 29 жовтня 2024 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з 2023 року фактично проживають по [ADDRESS] (а.с.11). 4 жовтня 2024 року Управлінням соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації на ім`я [PERSON] та [PERSON] видане посвідчення серії [NUMBER] , відповідно до якого пред`явник цього посвідчення має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей (а.с.15). Відповідно до листа командира військової частини [NUMBER] від 16 листопада 2024 року відмовлено [PERSON] у звільненні з військової служби на підставі того, що на його утриманні перебуває три або більше дітей віком до 18 років, так як ним не додано рішення суду, згідно з яким [PERSON] звільнено від обов`язку утримувати свою дитину (а.с.35-36). Третя особа [PERSON] та відповідач у справі [PERSON] з 8 грудня 2007 року перебували у шлюбі, який розірвано на підставі рішення Путивльського районного суду Сумської області від 4 жовтня 2019 року. Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 13 грудня 2023 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з 31 жовтня 2021 року і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.17-18). Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по судовому наказу №2/584/430/23 від 5 квітня 2024 року виданого Путивльським районним судом Сумської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/2 частини щомісячно з доходу, за [PERSON] за період з 31 жовтня 2021 року по грудень 2024 року рахується заборгованість (а.с.21). Відповідно до довідки [INFO] від 18 лютого 2025 року №ІІІ/638 [PERSON] 18 лютого 2025 року призвано на військову службу по мобілізації до лав Збройних Сил України (а.с.52). Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] , [INFO] , суду показала, що позивач [PERSON] є її вітчимом, відповідач [PERSON] є її батьком, а третя особа [PERSON] є її матір`ю. На теперішній час матеріальне забезпечення її, її братів та її матері [PERSON] здійснюється виключно за рахунок коштів, які надаються її вітчимом [PERSON] . Її батько [PERSON] коштів на утримання своїх дітей не надає. Статтею 315 ЦПК України\~передбачено розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2\~ст. 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч. 1\~ст. 121 СК України\~передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями\~122\~та\~125\~цього\~Кодексу. В силу\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 14 (здійснення сімейних прав)\~СК України\~сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Згідно приписів ч. 1 ст. 15 (виконання сімейних обов`язків)\~СК України\~сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. В силу ч. 4\~ст. 15 СК України\~невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, згідно ч. 6\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Суд відзначає, що батьки мають рівні обов`язки щодо виховання та утримання дітей, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою або шлюб між ними розірвано, а також незалежно від того, чи проживають батько чи мати разом з дітьми або окремо від дитини, що визначено\~ст. 141 Сімейного кодексу України. Згідно ч. 4\~ст. 155 СК України\~ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 ч. 1\~ст. 164 СК України\~передбачено, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав. Таким чином, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися з настанням певних юридичних фактів. Правовідносини щодо «утримання неповнолітніх дітей» є предметом регулювання\~Сімейного кодексу України. Статтею\~ст. 51 Конституції України\~гарантовано, а\~ст. 180 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, Закон покладає виключно на батьків обов`язок щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч. 2\~ст. 166 СК України). Відповідно до\~ст. 260 СК України\~якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні. Відповідно до ч.1\~ст. 268 СК України\~мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Таким чином, у вітчима виникає лише право брати участь у вихованні падчерки, пасинка, які з ним проживають, а обов`язок утримувати падчерку, пасинка виникає лише у разі відсутності у них матері та батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ці особи з поважних причин не можуть надавати належного утримання. До аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 14.12.2023 року у справі № 160/11228/23: «45. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1\~ст. 180 СК України). 46. Згідно з ч. 1\~ст. 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні. 47. Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1\~ст. 268 СК України). 48. Виходячи з аналізу вищевказаних норм, Верховний Суд зазначає, що заявник перебуваючи у шлюбі з громадянкою, яка є матір`ю дітей, має право на участь у вихованні цих дітей (за умови проживання однією сім`єю). При цьому обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання». Відповідно до ч. 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~та ч.4 ст. 263 ЦПК України\~суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Позивачем подано позов про встановлення факту, що має юридичне значення, з метою отримання права на звільнення з військової служби. Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4\~ст. 26 закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»\~військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті. Відповідно до пункту 3 частини 12\~ст. 26 закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»\~військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Системний аналіз положень\~СК України\~та\~Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»\~свідчить, що передбачене підпунктом «г» пункту 2 частини 4\~статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, під час дії воєнного стану, у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, стосується військовозобов`язаних, які є батьками таких дітей або їх вітчимом у разі наявності обов`язку, передбаченого ч. 1\~ст. 268 СК України, утримувати падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. В даному випадку позивач є вітчимом трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У вказаних дітей є батьки: [PERSON] та [PERSON] , які і зобов`язані утримувати дітей не залежно від того, чи перебувають вони у шлюбі та чи проживають разом з дітьми або окремо від них. Крім того, в силу положень ч. 1 ст. 265 СК України баба, дід зобов`язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання, за умови, що баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу. При цьому, третя особа [PERSON] повідомила суду про наявність у її дітей діда та баби (батьків відповідача), які отримують пенсію, а також про те, що її колишня свекруха їздить до м. Київ на заробітки. Таким чином, за відсутності у батьків дітей можливості з поважних причин надавати їм належне утримання такий обов`язок в силу вимог ч.\~1\~ст.\~265\~СК України\~покладається на\~діда й\~бабу дітей,\~за умови,\~що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що від факту, який просить встановити позивач - перебування на утриманні трьох дітей - у позивача не виникне особистого права на звільнення з військової служби за наявності батька та матері, які зобов`язані утримувати дітей. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст.ст.\~12,\~13,\~77-81,\~263-265,\~268 ЦПК України, суд,

Outcome: dismissed