Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Київської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, посилаючись на те, що [INFO] у місті Києві померла мати Позивача - [PERSON] , [INFO] , місце проживання якої на день смерті було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , яка була разом з нею співвласником вищевказаної квартири та володіла 1/100 її частини. Позивач тривалий час мешкає на великій відстані від України, у іншій державі - США, штат Меріленд. Позивач після смерті матері проводила активні дії з метою оформлення спадщини: звернулася до юристів в Україні, готувала документи, у т.ч. робила апостилі документів. Поки позивач готувала документи (апостиль тощо) почалася війна в Україні, запроваджено військовий стан, юристи, що допомагали, виїхали з України й повідомили їй, що згідно законодавства України прийняття спадщини зупиняється на час дії військового стану. Нещодавно позивач отримала документи з квартири, де мешкала її мати, у т.ч. заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрушко Н.П. 27 вересня 2005 року за реєстровим № 3680 й знову звернулася до юристів та нотаріуса з України з приводу оформлення спадщини з урахуванням наявності заповіту. З відповіді нотаріуса від 19.09.2024р. позивач дізналася, що відповідні положення законодавства щодо зупинення строку на прийняття спадщини змінені, 6-ти місячний строк нею пропущений й оформлення спадщини можливий у разі визначення судом додаткового строку для подання відповідної заяви про прийняття спадщини. При цьому, згідно заповіту, все майно заповідано позивачу, тобто воля спадкодавця виражена чітко. Згідно Витягу зі Спадкового реєстру від 19.09.2024р. за №78413376, спадкова справа не відкривалась. Тобто інших спадкоємців немає. Таким чином позивач не змогла своєчасно подати заяву на прийняття спадщини з наступних причин: позивач проживає й працює на великій відстані між місцем постійного проживання спадкоємця і місцем знаходження спадкового майна, запровадження військового стану в Україні, зміна законодавства щодо строку для прийняття спадщини, складні умови праці, пов`язані з роботою Позивача в Міністерстві оборони США, у т.ч. відрядження тощо. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 14.10.2024 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 22.10.2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який прийнятий судом та долучений до матеріалів справи. З відзиву вбачається, що відповідач просить суд ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.01.2025 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2025 року справу передано в провадження судді Яровенко Н.О. Ухвалою судді від 27.03.2025 року справу прийнято до свого провадження суддею Яровенко Н.О. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, відповідно до змісту якої позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Також просить суд, розгляд справи проводити за відсутності сторони позивача. Представник відповідача Київської міської ради у судове засідання не з`явився. Подав заяву, в якій просив суд ухвалити рішення, згідно норм чинного законодавства. Розгляд справи просить проводити за відсутності представника. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що зроблений відповідний актовий запис № 25457, що підтверджується копією свідоцтва про смерть видане 12.11.2021 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрушко Н.П. 27.09.2005 року,зареєстрований в реєстрі за № 3680, відповідно до якого заповіла все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не склалося, і взагалі, все те, що на день її смерті буде належати їй і на що вона за законом матиме право, в тому числі належну їй на праві власності частку квартири під номером [ADDRESS] права та обов`язки щодо спадкового майна заповіла свій доньці [PERSON] . Після смерті померлої відкрилась спадщина у вигляді 1/100 частини квартири, яка належала померлій на праві приватної власності. Інші 99/100 частини квартири, у відповідності до Свідоцтва про право власності на житло виданого Дніпровською РДА м. Києва 10.12.1995 року та копії договору дарування частини квартири від 18.09.2006 року належать позивачці. Спадкоємцем першої черги після смерті залишились дочка [PERSON] . Факт родинних стосунків померлої [PERSON] та позивача у справі [PERSON] , підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , відповідно до якого батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені батько - [PERSON] та мати - [PERSON] . Позивач змінювала прізвище з [PERSON] на [PERSON] , а потім з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи. З витягу зі Спадкового реєстру від 19.09.2024 року вбачається, що спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] не заводилась. З листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Невечеря В.Г. від 19.09.2024 року № 36/01-16 адресованого [PERSON] вбачається, що нотаріусом роз`яснено, що в разі коли спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання зави про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. З матеріалів справи вбачається, що позивач є громадянкою США та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , тобто на час відкриття спадщини постійно не проживала з спадкодавцем [PERSON] , а тому у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що автоматично не прийняла спадщину. Відтак, з наведеного убачається, що позивач має право на спадщину за законом, після смерті матері оскільки є спадкоємцем за законом першої черги. При цьому, позивач зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак не змогла оформити спадкових прав на майно, через пропуск строку для прийняття спадщини. Звертаючись до суду із позовом позивач зазначає, що вона пропустила строк для прийняття спадщини через те, що вона проживає й працює на великій відстані між місцем постійного проживання спадкоємця і місцем знаходження спадкового майна, запровадження військового стані в Україні, зміна законодавства щодо строку для прийняття спадщини, складні умови праці (особливо після початку війни в Україні), пов`язані з роботою позивача в Міністерстві оборони США, а тому просить суд визначити додатковий строку для прийняття спадщини. Так, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який станом на день вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку не скасований. Відповідно до положень пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент відкриття спадщини) було зазначено, перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці,. У подальшому, пункт 3 було виключено з постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.05.2023 р. N 469 ( набуло чинності 18.06 2024р)) Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви для прийняття спадщини. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Цим же пунктом передбачено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ч.2 ст.1272 ЦК України, за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23.08.2017 № 6-1320цс17. Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17, від 17.10.2019 у справі № 766/14595/16, від 30.01.2020 у справі № 487/2375/18, від 31.01.2020 у справі № 450/1383/18, від 17.08.2023 у справі № 626/274/22. Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вказані обставини, що стали підставою для пропуску позивачем встановленого строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , суд дійшов висновку про визнання поважними причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, у зв`язку з чим суд вважає обґрунтованим визначити позивачу - [PERSON] додатковий строк, для подання заяви про прийняття спадщини терміном в три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. На підставі викладеного,

Outcome: approved