Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свій позов мотивує тим, що з 20 вересня\~2002\~року по 18 липня\~2023\~року Позивач та Відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Вказує, що за період перебування Сторін у зареєстрованому шлюбі ними було збудовано житлову нерухомість, а саме: Житловий будинок садибного типу загальною площею\~116.2 м2, житловою площею 59.9 м2, опис: житловий будинок - А1, прибудова - a,а1,\~відкрита веранда - а2, гараж - аз, хлів Б1, гараж В1, вбиральня - Г, колодязь - Д огорожа - 1, який знаходиться по [ADDRESS] . Будівельні роботи відбувалися у\~2010-2011\~роках шляхом повної перебудови існуючого житлового будинку площею 40.0 м2, право власності на який не було на той час зареєстровано за відповідачем. Також було не оформлено і право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться даний спірний будинок, хоча дана земля буда передана у приватну власність відповідачу ще у\~1996\~році рішенням сесії Буянівської сільської ради №10/2 від 26.12.1996. Вже після припинення шлюбно-сімейних відносин Відповідач 04.12.2023\~та 15.01.2024\~провела реєстрацію права власності на новий будинок та земельну ділянку під ним. Пояснює, що відповідач 19.07.2024\~відчужила спірний будинок та земельну ділянку третій особі - своєму сину від першого шлюбу, шляхом укладення нотаріально посвідченого договору дарування земельної ділянки та житлового будинку. А тому, Позивач просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями по [ADDRESS] , загальною площею\~116,2 м2, у т.ч. житловою\~площею 59,9 м2;\~ визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер\~0722880900:01:001:0073, що знаходиться за адресою: по [ADDRESS] , стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати по справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. 29.10.2024 на адресу суду надійшов відзив, обґрунтований тим, що\~земельну\~ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд розміром 0,15 га мені було передано відповідачці безкоштовно у приватну власність 26.12.1996\~року, що підтверджується архівним витягом з рішення сесії Буянівської сільської ради народних депутатів\~Луцького району №10/2 від 26.12.1996\~року. На той момент вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] та\~1997\~року вони\~збудували житловий будинок за адресою [ADDRESS] разом з\~ним, однак вона не здійснила реєстрації права власності, у зв?язку з відсутністю необхідності на той момент та відсутності грошових коштів.\~Зазначає, що не відповідає дійсності твердження позивача щодо будівельних робіт за період\~2010-2011\~року. Накладні, які були долучені до позовної заяви не являються належним доказом, так як період їх винесення\~2007-2008\~роки, та і призначення пиломатеріалів хвойних порід не встановлене.\~19 липня\~2024\~року було прийнято рішення подарувати земельну ділянку та житловий будинок за адресою [ADDRESS] моєму сину від першого шлюбу [PERSON] , договір дарування не оспорював ся.\~Просила суд відмовити в задоволенні позову. 29.10.2024 на адресу суду надійшли пояснення третьої особи [PERSON] , обґрунтовані тим, що 19.07.2024 року йому було подаровано його мамою [PERSON] земельну\~ділянку та житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Пояснює, що за період проживання його матері з [PERSON] за період з 20.09.2002 року по 18.07.2023 рік жодного будівництва чи перебудови в них не було. Просить суд відмовити в задоволенні позову. Протокольною ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.11.2024, поданий зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про поділ майна подружжя об`єднано в одне провадження для спільного розгляду справу з даною справою. За зустрічним позовом [PERSON] просила суд провести поділ спільно нажитого майна подружжя трактора\~\~\~ а саме 58\~288,50 грн, стягнути з відповідача судові витрати в сумі 16\~911,20 грн. В судовому засіданні представник позивача адвокат Велимчаниця І.І. первісний позов підтримав, просив задовольнити, а зустрічний позов - визнав частково, не погодився з сумою стягнення. Представниця відповідачки адвокатка Бенещук Л.В. просила відмовити в задоволенні первісного позову за безпідставністю, а зустрічний позов просила задовольнити. Заслухавши думку сторін, представників сторін, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази суд дійшов наступного висновку. Як визначено\~статтею 16 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право звернутися до\~суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~2, ч. 9 ст.\~7 Сімейного Кодексу України, сімейні майнові відносини між подружжям регулюються нормами\~Сімейного Кодексу України\~на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частина перша\~статті 21 СК України\~визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у\~органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої\~статті 36 СК України\~шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Стаття 57 СК України\~визначає, яке майно є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів\~одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або)державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або)державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ст. 65 СК України). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України\~(ст. 68 СК). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 69 СК, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1\~ст. 70 СК). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) наведено правовий висновок, що у\~статті 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно з п. 24\~постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Судом встановлено,\~що сторони\~перебували в\~шлюбі з 20 вересня\~2002\~року по 18 липня\~2023\~року, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] \~від 17.04.2006\~та листом Луцького відділу ДРАЦС у Луцькому районі Волинської області від 10.09.2024\~N?3254/30.11-06-61 (а.с.11-12 Том №1). Позивач просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями по [ADDRESS] , та на 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер\~0722880900:01:001:0073, що знаходиться за адресою: по [ADDRESS] . Позивач вважає, що зазначене майно є об`єктом спільної власності подружжя. Житловий будинок садибного типу загальною площею\~116.2 м2, житловою площею 59.9 м2, опис: житловий будинок - А1, прибудова - a,а1,\~відкрита веранда - а2, гараж - аз, хлів Б1, гараж В1, вбиральня - Г, колодязь - Д огорожа - 1, який знаходиться по [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок складається з: коридор 6.9 м2, передпокій 15.1 м2, коридор 11.7 м2, санвузол 9.8 м2, вітальня 21.7 м2, кімната 14.2 м2, кімната 13.9 м2, кімната 10.1 м2, кухня 12.8 м2. Земельна ділянка передана у приватну власність [PERSON] у\~1996\~році рішенням сесії Буянівської сільської ради №10/2 від 26.12.1996, що підтверджуються записами у погосподарських книгах\~Буянівської сільської ради Луцького району за\~2001-2021\~роки та архівним витягом з рішення сесії Буянівської сільської ради народних депутатів\~Луцького району №10/2 від 26.12.1996\~року (а.с.15 Том №1). Відповідачка [PERSON] 04.12.2023\~та 15.01.2024\~провела реєстрацію права власності на будинок та земельну ділянку під ним, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав\~№362323763 від 18.01.2024\~та витягом з державного реєстру речових прав\~№356850242. Отже, судом встановлено, що право власності на спірне майно зареєстровано за відповідачкою у\~2023 та\~ 2024\~році, тобто після розірвання шлюбу. 19.07.2024\~ [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки, яка розташована в с.Буяни Луцького району Волинської області, кадастровий номер якої: 0722880900:01:001:0073\~з розташованим на ній житловим будинком з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Гордійчук М.В. за\~p.н.\~№1198 (а.с.46-49 Том №1). Договір дарування земельної ділянки, з розташованим на ній житловим будинком з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] є дійсним, позивачем не оспорюється. Відчужуваний житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, належав [PERSON] на праві приватної власності, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, [PERSON] , державним реєстратором\~Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області, від 18.01.2024року, як спеціальним суб?єктом, який здійснює функцію державної реєстрації, що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером: 362323763 (Реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 2864271207080). Земельна ділянка належала [PERSON] на праві приватної власності, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, [PERSON] , державним реєстратором Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області від 04.12.2023року, як спеціальним суб?єктом, який здійснює функцію державної реєстрації, що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером: 356850242 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 2840866807228). Відповідачка стверджувала, що земельну\~ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд розміром 0,15 га їй було передано безкоштовно у приватну власність 26.12.1996\~року, що підтверджується архівним витягом з рішення сесії Буянівської сільської ради народних депутатів\~Луцького району №10/2 від 26.12.1996\~року, на той момент вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та 1997 року вони збудували житловий будинок в [ADDRESS] , що останній підтвердив в судовому засіданні. Крім того, згідно витягу з реєстру будівельної діяльності єдиної державної електронної системи у сфері будівництва р.н.№ІУ161231228972 дата початку будівництва вказано -02.03.1997 рік та дата завершення 30.10.1997 рік. Згідно письмових пояснень ФОП [PERSON] від 17.06.2025, ФОП [PERSON] , на замовлення [PERSON] , було виготовлено, технічний паспорт на вказаний житловий будинок, вказує, що інформація про рік побудови даного будинку (1997) внесена до технічної документації на підставі виписки з погосподарської книги за №202 від 23.10.2023року яку було надано замовником. Витяг з погосподарської книги в матеріалах погосподарської справи відсутній так як замовником не надавався. Про факт, що згідно з погосподарської книги, станом на\~1997\~рік (рік побудови), площа даного будинку становила 40 м.кв., а сам будинок складався двох кімнат, так як і факт того, що площа даного будинку в розмірі 120 м.кв. зафіксована в погосподарській книзі в\~2014\~році, на момент розробки технічної документації їй було невідомо, і заявником така інформація не озвучувалася і відповідні документи на надавалися. Те, що висота стелі двох кімнат будинку нижча від загальної висоти стелі будинку, різна цегла в кладці несучої стіни, наявність опорної колони посеред несучої стіни, а також інформація зазначена в погоспосподарській книзі, вказує на те, що частина даного будинку прибудована до раніше збудованого, проте такі відомості до технічної документації не вносилися, оскільки для виготовлення технічного паспорту внесення таких відомостей не вимагається. Разом з тим, технічне обстеження даного будинку проводилося нею як технічним працівником, а не як експертом та на підставі документів наданих замовником (а.с.1 Том №2). До доказів, поданих [PERSON] як на підтвердження проведення будівельних робіт за період\~2010-2011\~року, суд відноситься критично оскільки накладні, які були долучені до позовної заяви не являються належним доказом, так як датовані 2007-2008\~роками, і призначення зазначених пиломатеріалів не встановлено. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що в 1994 році [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] в [ADDRESS] . В 1995 році почалося будівництво, в 1997 році добудували. Будинок не перебудовувався, накритий шифером, вікна не змінювалися. [PERSON] , допитана в судовому засіданні в якості свідка, вказала, що вона живе в [ADDRESS] , а [PERSON] жила по [ADDRESS] . В 1995-1996 роках [PERSON] жила з [PERSON] і будували будинок. За час проживання [PERSON] з [PERSON] , [PERSON] не бачила, щоб вони щось добудовували, дах не змінювали, будівельні матеріали не возили. [PERSON] купив трактор. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що в 1994 році він одружився з [PERSON] . З 1995 по 1997 роки вони будували будинок на 5 кімнат, приблизно на 116 м2, два гаражі, на земельній ділянці, яку виділили [PERSON] в грудні 1996 році. Будинок бували за кошти колгоспу, він працював в колгоспі. В 2000 році розлучилися. [PERSON] допитана в судовому засіданні в якості свідка, вказала, що позивач [PERSON] її рідний брат. Пояснила, що у 2001 році в [PERSON] була «врем`янка» на 2 кімнати 40м2, а стала хата приблизно на 120 м2 на 5 кімнат. Будинок і 2 гаражі будувала вся родина [PERSON] . [PERSON] допитаний в судовому засіданні в якості свідка, вказав, що позивач [PERSON] його «швагро». Він добудував велику хату, заготовляв «ліс», балки для будівництва будинку. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] в у 2006-2007 роках мурував нового гаража, переробляв вікна, дах зняв і поклав новий, хату добудував набагато більшу. [PERSON] допитаний в судовому засіданні в якості свідка, вказав, що він разом з [PERSON] в 2004-2005 роках перекривали хату. [PERSON] будував ще гараж. Вказав, що там був будинок на 70 м2, а після добудови став приблизно на 120м2. [PERSON] , допитаний в судовому засіданні в якості свідка, вказав, що він є сусідом. [PERSON] це другий чоловік [PERSON] . Будинок будував [PERSON] , батько [PERSON] , сусіди. В 1996 році будинок накривали з першим чоловіком. Будинок спочатку був на 2 кімнати. А з [PERSON] добудували. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] з [PERSON] почали переобладнувати «врем`янку». [PERSON] допомагав розвантажувати будівельні матеріали, цеглу, допомагав «крити» будинок. З 2006 р добудовано було до 80 м2, а був будинок на 20м2. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він з 1995 по 2000 роки працював інженером в колгоспі в с. Буяни. У 1995-1997 р.р. будували будинок до 100м2. Відповідачка [PERSON] , допитана в судовому засідання в якості свідка пояснила, що їй в 1995 році була виділена земельна ділянка, яку вона в 1996 році приватизувала. Будівництво велося з 1997 року і в 1997 році було збудовано будинок. Позивач [PERSON] , допитаний в судовому засіданні в якості свідка, пояснив, що в 2007-2008 роках відбувалося будівництво добудови будинку в с. Буяни. Вказує, що він копав криницю, робив цоколь і фундамент під добудову, встановив 2 котли. Реєстрацією будинку займалася [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він був з 2002 по 2006 роки головою Буянівської селищної ради. В 1997 році проводили в село газ і будинок був введений в експлуатацію, площею 40м2. Відповідно до п.п. 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня\~2007\~року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування: набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто: речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов?язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Відповідно до частини першої-третьої\~статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищенаведене, за відсутності належних та достатніх доказів, які в своїй сукупності дають змогу дійти до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] побудований чи добудований за спільні кошти позивача з відповідачкою, чи про наявність спільного майна подружжя та про обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом, а саме в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями по [ADDRESS] , та право власності на 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер\~0722880900:01:001:0073, що знаходиться за адресою: по [ADDRESS] , не підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог зустрічної позовної заяви, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (аналогічні положення містить і норма частини третьої статті 368 ЦК України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша\~статті 61 ЦК України). Тлумачення норм\~статті 61 СК України\~доводить, що об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, що підлягають поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ч. 1, 4\~ст. 65 СК України\~дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч.ч.1,2ст.69\~СК\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до частини першої\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з п. 24\~постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Наведене дає підстави для висновку, що вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 19.02.2020 року у справі № 405/3904/17. Відповідно до положеньч.4\~ст.\~71\~СК України присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Аналіз змісту положень ст.\~71\~СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта цієї статті виступає як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя. У випадку поділу між подружжям неподільної речі виплата одному з подружжя компенсації його частки у майні здійснюється за дійсною (ринковою) вартістю цього майна на час розгляду справи, а у разі неможливості її встановлення визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно, оскільки присудження одному з подружжя компенсації його частки у майні за ціною, нижчою ніж ринкова вартість цього майна, є порушенням права одного з подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, провадження № 61-9018сво18). Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 2002 по 2023 рік (а.с.12 Том №1). З відповіді Головного управління держпродспоживслужби у Волинській області №08-15/7411 від 03.12.2024, згідно електронно-облікової бази даних системи «AGROTECH», за громадянином [PERSON] в Головному управлінні Держпродспоживслужби у Волинській області зареєстрований трактор колісний марки ЮМЗ-6Л,\~1987\~року випуску, заводський номер [NUMBER] , номер двигуна\~ [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію машини серії [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , дата реєстрації 06.01.2011\~року (а.с.188 Том №1). Відповідно до звіту про оцінку колісних транспортних засобів трактор ЮМЗ-6Л від 22.10.2024 на замовлення [PERSON] , ринкова вартість КТЗ визначена порівняльним підходом станом на 21.10.2024 р та становить 116\~577,00 грн (а.с.104-110 Том №1). Згідно звіту про оцінку трактора ЮМЗ-63 1987 року випуску [NUMBER] , вартість колісного трактора ЮМЗ-6Л, 1987 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] без врахування ПДВ становить 61\~954,00 грн (а.с.5-18 Том №2). Враховуючи те, що спірний транспортний засіб - трактор було придбано під час перебування у зареєстрованому шлюбі, відповідачем (по зустрічному позову) не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу вказане спірне майно, за якою частки подружжя є рівними, суд вважає за необхідне визнати зазначений трактор ЮМЗ-6Л, 1987 року випуску, номерний знак [NUMBER] , об`єктом спільної сумісної власності подружжя та здійснити поділ цього спільного сумісного майна подружжя шляхом стягнення з відповідача (по зустрічному позову) на користь позивачки (по зустрічному позову) у розмірі 50 % від середньої дійсної (ринкової) вартості такого майна. При розгляді справи судом застосовується вартість майна, визначена відповідачем за первісним позовом згідно звіту про оцінку майна станом на час розгляду справи у суді, а саме в розмірі 61\~954,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що спірний трактор перебуває у спільній сумісній власності сторін, позивачка за зустрічним позовом [PERSON] не користується спільним трактором, просить виплатити їй компенсацію вартості його частки у вказаному праві, ураховуючи, що трактор є неподільною річчю, постійно перебуває у фактичному користуванні відповідача за зустрічним позовом та з урахуванням інтересів кожного з подружжя з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на користь позивача за зустрічним позовом згідно з вимогами статей\~60,\~61,\~70,\~71 СК України\~підлягає стягненню 1/2 вартості трактора як компенсації частки у праві спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 1, 2 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із зустрічним позовом позивачкою [PERSON] сплачено 1211,20 грн судового збору та за надану правничу допомогу адвокаткою Бенещук Л.В. 15 000 грн. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Правнича допомога позивачці [PERSON] надана адвокаткою Бенещук Л.В. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокаткою Бенещук Л.В. надано: копію ордеру від 17.10.20245 серії АС №1113853, копію витягу з договору про надання правової допомоги №53/2024 від 17.10.2024, попередній (орієнтовний)розрахунок судових витрат від 23.10.2024, копію довідки від 17.10.2024 року Вих.№Б/Н щодо оплати гонорару адвокатці Бенещук Л.В. у розмірі 15000 грн. (а.с.119-124 Том №1). Матеріалами справи доведений факт надання правничої допомоги адвокаткою Бенещук Л.В., надані суду належні документи дають підстави для вирішення питання про відшкодування витрат на користь позивачки (по зустрічному позову). Визначаючи суму витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує тривалість часу, затраченого адвокатом у судових засіданнях, а також час, затрачений на складання процесуальних документів, підготовку інших документів до суду, у зв`язку із чим доходить висновку про компенсацію позивачці по зустрічному позову [PERSON] витрат на правничу допомогу з [PERSON] у відсотковому співвідношенні до задоволеної майнової позовної вимоги до нього . Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на користь позивачки за зустрічним позовом [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 643, 68 гривні та витрати на правничу допомогу в розмірі 7\~971,64 грн.

Outcome: partial