Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

В травні 2025 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до Обухівського районного суду Київської області зі вказаною позовною заявою. В обґрунтування позову вказав, що 05.10.2019 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб від якого не мають спільних дітей. Подружнє життя сторін не склалося, з лютого 2024 року шлюб існує формально, подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, тому збежереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Ухвалою судді від 11.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач не з`явилася, представник подав суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позов не надав. У відповідності до порядку, встановленого ст. ст.223, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 05.10.2019 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Інших письмових доказів стосовно спірних правовідносин матеріали справи не містять. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, неявку відповідача суд розцінює як небажання зберегти сім`ю, а тому вважає, що подальше збереження шлюбу подружжя суперечить інтересам позивачки, у зв`язку із чим підлягає розірванню. За ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved