Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі ТОВ «Коллект Центр») звернулося до суду із позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № 3859930 від 27 вересня 2021 року у розмірі 56\~320,00 грн та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 27 вересня 2021 року між [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») був укладений Договір № 3859930 (надалі Договір), згідно з умовами якого відповідач отримав 8 000,00 грн, зі сплатою комісії за надання кредиту, процентів за користування кредитом. Згідно п. 1.2 вказаного Договору, сума кредиту становить 8\~000,00 грн. Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 6 000 грн, які нараховуються за ставкою 2,5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно п. 6.4. Договору укладення Кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Відповідно до п. 6.5. Договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором. 13 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») було укладено договір № 13-01/2022-79, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитним договором до позичальників, у тому числі за договором № 3859930. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до договору № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором № 3859930. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Станом на день звернення до суду з даним позовом заборгованість за договором [PERSON] не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у нього обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню грошових коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника відповідно до розрахунку заборгованості становить 56\~320,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 8 000,00 грн; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 46\~800,00 грн; заборгованість за комісіями 1 520,00 грн. Оскільки на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів ТОВ «Коллект Центр», тому позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. З огляду на вищевикладене, ТОВ «Коллект Центр» просить суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 56\~320,00 грн, а також судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 16 000,00 грн. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 червня 2025 відкрито провадження у справі № 607/11772/25; призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін. 24 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представником відповідача - адвокаткою Карпою М.М. подано відзив на позов, в якому сторона відповідача вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише 30 днів, починаючи з дня укладення договору. Договором не передбачено нарахування відсотків після закінчення терміну його дії, який складає 30 днів, тобто до 27 жовтня 2021 року включно. Як передбачено п. 1.5. Договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без урахуванням суми (тіла) кредиту) складають 7 520,00 грн в грошовому виразі та 317,286.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1.-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 15 520,00 гривень. Відповідно до пункту 1.5.2 Договору, розмір процентів за користування кредитом становить 6 000,00 грн, які нараховуються за ставкою 2.50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. При цьому, як вбачається з договору сторони погодили, що кредит надається строком на 30 днів з 27 вересня 2021 року. Отож, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено тіло кредиту, строк кредитування і розмір відсотків, а саме - 8 000,00 грн тіло кредиту, 30 днів - строк Договору, 6000,00 грн - розмір відсотків за Договором, а не завуальованими, неясними умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом. Також сторона відповідача вважає, що наданий позивачем витяг з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги не може вважатися належним доказом наявності заборгованості у розмірі 56 320,00 гривень. При цьому позивачем не надано суду доказів, що строк кредитування відповідача за кредитним договором від 27 вересня 2025 року був пролонгований кредитодавцем відповідно до п. 2.3.1 Договору (відсутні дані про сплату комісії за продовження кредиту та певної частки заборгованості по кредиту). Матеріали справи не містять також розрахунку заборгованості за кредитним договором, що позбавляє можливості встановити розмір відсотків (заборгованості), тому правові підстави для стягнення заборгованості за простроченими відсоткам з 27 жовтня 2025 року - відсутні. Щодо заявлених вимог про стягнення комісії за надання кредиту згідно п. 1.5.1 Договору у розмірі 1\~520,00 грн, яка нараховується за ставкою 19.00% від суми кредиту одноразово, зазначають, що дана умова є нікчемною, оскільки не конкретизовано у Договорі суть та призначення даної послуги. З цих підстав, просять позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] задовольнити частково, а саме, у загальному розмірі 12\~000,00 грн, з яких: 8\~000,00 грн тіло кредиту; 4\~000,00 грн відсотки. Також просять зменшити розмір заявлених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу. 29 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представником позивача ТОВ «Коллект Центр» Ткаченко М.М. подано суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що в розрахунку заборгованості первісного кредитора і фактора чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Представник позивача вказує, що сторонами погоджено те, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Зазначає, що сторони договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь яких додаткових дій з боку сторін. Крім того, вказує, що стягнення комісії з відповідача є цілком обґрунтованим. З цих підстав, просить позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача ТОВ «Коллект центр» Німченко А.Р. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] - адвокатка Карпа М.М. у судовому засіданні пояснила, що відповідач частково визнає позовні вимоги, вважаючи обґрунтованою до стягнення лише суму, передбачену умовами кредитного договору. Зазначено, що строк дії вказаного договору становить 30 днів, а тому нарахування відсотків за користування кредитними коштами після спливу строку дії договору є, на думку відповідача, неправомірним. Крім того, представник відповідача просила суд зменшити розмір суми, заявленої позивачем до стягнення, зокрема в частині витрат на правову допомогу, посилаючись на принцип співмірності таких витрат. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 27 вересня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] був укладений Договір про споживчий кредит № 3859930 (надалі - Договір), за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 8 000,00 грн, строком на 30 днів. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії і процентів за користування кредитом 27 жовтня 2021 року. Відповідно до п.п. 1.3. Кредит надається строком на 30 днів з 27 вересня 2021 року (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 27 жовтня 2021 року (п. 1.4 Договору). Як передбачено п. 1.5. Договору загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 7\~520,00 грн в грошовому виразі та 317,286.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 15\~520,00 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов?язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п. 1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Відповідно до пунктів 1.5.1, 1.5.2 Договору, комісія за надання кредиту: 1 520,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 6 000,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Пунктами 1.6., 1.7 Договору передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2, 2.3 Договору. Відповідно до п. 6.1 Договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (sms) на мобільний телефонний номер позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку, вказаними позичальником під час реєстрації особистого кабінету, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) в особистому кабінеті на сайті товариства. Після укладення цей договір розміщується в особистому кабінеті позичальника, згідно п. 6.2 Договору. Згідно п. 6.3 Договору, приймаючи пропозицію товариства про укладання цього кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком розрахунків) та підтверджує, зокрема, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно довідки про ідентифікацію ТОВ «МІЛОАН», [PERSON] уклав договір № 3859930 від 27 вересня 2021 року за допомогою одноразового ідентифікатора № Z25788, 27 вересня 2021 року, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор: [NUMBER] . Як вбачається з додатку № 1 до договору про споживчий кредит № 3859930 від 27 вересня 2021 року, який є графіком платежів, зазначено дату платежу - 27 жовтня 2021 року та суму до сплати: кредит 8 000,00 грн; комісія за надання кредиту 1 520,00 грн; проценти 6 000,00 грн. У Додатку № 1 до кредитного договору № 3859930 від 27 вересня 2021 року вказано, що у випадку продовження строку кредитування відповідно до п. 2.3 кредитного договору, Позичальник доручає Кредитодавцю самостійно оновити Графік платежів/скласти його у новій редакції та розмістити дані графіку в Особистому кабінеті Позичальника. Додаток № 2 до договору про споживчий кредит № 3859930 від 27 вересня 2021 року, який є паспортом споживчого кредиту № 3859930, містить аналогічні умови щодо суми та строку кредиту, розміру комісії та процентів. Також зазначено, що паспорт підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Анкета-заява на кредит № 3859930 від 27 вересня 2021 року включає аналогічні умови щодо суми та строку кредиту, розміру комісії та процентів. Також зазначено особисті дані [PERSON] (ідентифікаційний номер, дата народження, адреса реєстрації місця проживання, номер мобільного телефону позичальника, паспортні дані) та відображений посекундний процес оформлення та розгляду заяви № 3859930. Згідно квитанції LIQPAY ID платежу 1775872184 від 27 вересня 2021 року, ТОВ «Мілоан» перерахувало кошти в сумі 8\~000,00 грн на платіжну картку 414943*11, призначення: згідно договору № 3859930. ТОВ «Мілоан» надав відомості про щоденні нарахування та погашення із зазначенням дати операції та суми за договором № 3859930. Відтак, до виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми матеріального та процесуального права. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень ст. ст. 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~207\~ЦК України\~(в\~редакції,\~чинній на\~час виникнення спірних правовідносин), правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його зміст зафіксований в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися\~сторони,\~або надсилалися\~ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.\~У разі\~якщо зміст\~правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також\~може бути\~зафіксовано шляхом\~посилання в\~одному з цих документів на інші\~документи,\~якщо інше не передбачено\~законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 3 Закону України Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. За змістом ст. ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Так, 13 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» (далі - Клієнт) та ТОВ «Вердикт Капітал» (далі - Фактор) укладено Договір факторингу № 13-01/2022-79 (далі Договір факторингу). Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу, за цим договором Клієнт - Первісний Кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 79\~914 297 грн 90 коп., а Фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим Договором, прийняти право грошової вимоги до Боржників, що належить Клієнту, і стає Новим Кредитором за договорами позики, укладеними між Клієнтом і Боржниками. Згідно п. 2.2 Договору факторингу, відповідно до умов цього договору Фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від Боржників, а Клієнт не відповідає перед Фактором, якщо одержані фактором суми є меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнтові. Згідно п. 2.4 Договору факторингу, за цим договором Фактор одержує право (замість Клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається. Відповідно до п. 2.5 Договору факторингу, фактор має право здійснити наступне відступлення прав вимоги будь-якій третій особі. Як вбачається з Реєстру боржників, який є Додатком № 3 до Договору № 13-01/2022-79 від 13 січня 2022 року, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором № 3859930\~від 27\~вересня 2021\~року у загальній сумі 39\~520,00 грн, з яких: 8 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 30\~000,00 грн - заборгованість по процентах; 1520,00 грн заборгованість за комісією. 10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» (далі - Первісний кредитор) та ТОВ «Коллект Центр» (далі - Новий кредитор) укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01 (далі Договір № 10-03/2023/01). Відповідно до п. 2.1 Договору № 10-03/2023/01, за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, зазначених в Додатках № 1 та № 3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. За змістом п. 5.4 Договору № 10-03/2023/01, до Нового кредитора переходять права Первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема Новий кредитор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів та/чи процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань відповідно до законодавства та умов договорів позики. Як вбачається з Реєстру боржників, який є Додатком № 3 до Договору № 10-03/2023/01, ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором № 3859930 від 27\~вересня 2021\~року у загальній сумі 56\~320,00 грн, з яких: 8 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 46\~800,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами; 1 520 грн заборгованість за комісіями. Згідно розрахунку заборгованості фізичної особи [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10 березня 2023 року за кредитним договором № 3859930, має заборгованість у загальній сумі 56\~320,00 грн, з яких: 8 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 30\~000,00 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення; нараховані відсотки зг. кр. дог. 16\~800,00 грн; заборгованість з комісії 1\~520,00 грн. У період з 13 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року, ТОВ «Вердикт Капітал» нарахувало відсотки за відсотковою ставкою 5.0 відсотка денних, що складає суму 16\~800,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Коллект Центр» станом на 26 травня 2025 року за кредитним договором № 3859930, відповідач має заборгованість у загальній сумі 56\~320,00 грн. За встановлених обставин, суд доходить висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту № 3859930 від 27 вересня 2021 року. Невиконання відповідачем договірних зобов`язань і стало причиною звернення позивача за захистом своїх прав до суду. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд проаналізував зміст спірних правовідносин та встановив, що договір між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого ТОВ «Мілоан» надіслало [PERSON] за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді верифікаційного коду, який відповідач використав для підтвердження. Без здійснення вказаних дій [PERSON] кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та його укладення у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки. Волевиявлення позичальника на час укладення договору підтверджено вчиненням фактичних дій, направлених на ознайомлення із умовами кредитування, складанням відповідних документів і внесенням до них конфіденційної інформації, відомої тільки відповідачу. Без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, використання аналога власноручного підпису, кредитний договір (анкета - заява на кредит ) не міг би бути укладеним. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20. Також про виникнення зобов`язання відповідача перед позивачем свідчить та обставина, що кошти, визначені в електронному договорі, надійшли в розпорядження [PERSON] на належний йому банківський рахунок. Таким чином, суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр», як набувача права вимоги до цього боржника, на підставі Договору факторингу від 13 січня 2022 року № 13-01/2022-79 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал», та в подальшому на підставі Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», заборгованості за кредитом № 3859930 від 27 вересня 2021 року. Водночас, позивачем не доведена повною мірою вимога про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, виходячи з наступного. Відповідно до п. п. 1.3. Кредит надається строком на 30 днів, з 27 вересня 2021 (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 27 жовтня 2021 року (п. 1.4 Договору). Як передбачено п. 1.5. Договору загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 7\~520,00 грн в грошовому виразі та 317,286.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 15\~520,00 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов?язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Отже, за таких умов Договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише 30 днів, починаючи з дня укладення договору. Договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну його дії, який складає 30 днів до 27 жовтня 2021 року включно. Оновленого графіку платежів, складеного у відповідності до Додатку № 1 до Договору, матеріали справи не містять. Тому, суд вважає, що позивач мав нараховувати відсотки протягом строку кредитування, встановленого пунктом 1.3, 1.4 договорів - 30 днів на суму 6\~000,00 грн за договором № 3859930 від 27 вересня 2021 року. Разом із тим, позивач стверджує, що у зв`язку із тим, що відповідач продовжував користуватися кредитними коштами, кредитний договір пролонговувався на підставі п.2.3.1.2 договору. Суд не погоджується із такими доводами. Так, кредитний договір за своєю суттю є строковим договором. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому,\~ст.\~611\~ЦК України\~передбачено правові\~наслідки порушення\~зобов`язання, зокрема: припинення\~зобов`язання\~внаслідок односторонньої\~відмови від\~зобов`язання,\~якщо це\~встановлено договором\~або законом,\~або розірвання\~договору; зміна\~умов зобов`язання; сплата\~неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Так, дійсно, пунктом 2.3.1 Договору передбачено можливість пролонгації строку кредитування шляхом вчинення певних дій позичальником. Водночас, пунктом 2.3.1.2 Договору визначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Цей пункт договору не свідчить про продовження строку кредитування та можливість нарахування відсотків. Також вказаний пункт не передбачає вчинення відповідачем дій для пролонгації договору, а відповідач визначив, що сам факт прострочення виконання зобов`язання є такими діями та відкладальною обставиною в розумінні\~статті 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом (продовження загального строку дії договору). Суд звертає увагу на те, що невиконання зобов`язань або неналежне виконання договірних зобов`язань не може бути підставою для звільнення від відповідальності боржника, тим більше розглядатися як «відкладальна умова», яка може й не настати, оскільки в розумінні частини першої\~статті 212 ЦК України, відкладальною є саме та обставина, щодо якої невідомо чи настане вона чи ні. Поведінка боржника не може бути одночасно неправомірною так і правомірною. Тому, добросовісний кредитор укладаючи договори зі споживачем розраховує на повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом в межах погодженого сторонами договору строку, відповідно й обов`язком споживача у такому договорі визначено своєчасну сплату кредиту. У зв`язку із цим, несвоєчасне повернення відповідачем кредиту чи її відсутність є саме порушенням споживачем договірних зобов`язань за укладеним договором, а не відкладальною умовою. При цьому, суд враховує і принцип тлумачення договору на шкоду тому, хто його складав, і враховує, що умова договору про автоматичну пролонгацію пов`язану із самим фактом невиконання договору, суперечить іншій умові, яка передбачає для пролонгації вчинення певних дій позичальником та визначеного пунктами 1.3, 1.4 строку кредитування, адже кредитний договір є строковим договором. Тому, нарахування відсотків поза межами строку кредитування, у тому числі і автопролонгації є неправомірним. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, при вирішенні спірних правовідносин суд зауважує на необхідності застосування положення contra proferentem (з лат. - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зроблено висновок, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою\~ст. 637 ЦК України\~тлумачення умов договору здійснюється відповідно до\~ст. 213 цього Кодексу. Висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4\~ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення «contra proferentem». «Contra proferentem" (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem») - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» («no individually negotiated»), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін». Тобто, «contra proferentem» має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: «contra proferentem» має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; «contra proferentem» спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); «contra proferentem» застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули\~Закону України\~від\~22\~листопада\~1996\~року\~№\~543/96-В\~«Про\~відповідальність\~за несвоєчасне\~виконання\~грошових\~зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено тіло кредиту, строк кредитування і розмір відсотків, а саме у 8 000,00 грн тіло кредиту, 30 днів строк Договору, дата повернення кредиту 27 жовтня 2021 року, 6 000,00 грн розмір відсотків за Договором, а не завуальованими, неясними умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом. Це не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Щодо вимоги позивача про стягнення комісії за договором № 3859930 від 27 вересня 2021 року, суд зазначає наступне. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором № 3859930 від 27 вересня 2021 року, сума заборгованості [PERSON] за комісією становить 1\~520,00 грн. Однак, на думку суду, відсутні законні підстави для стягнення із відповідача заборгованості за комісіями з огляду на наступне. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Отже, до стягнення з відповідача [PERSON] на користь нового кредитора - ТОВ «Коллект Центр» підлягають тільки 8 000,00 грн тіло кредиту, та 6 000,00 грн - проценти. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Відтак, наданий позивачем витяг з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги не може вважатися належним доказом наявності такої заборгованості. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи ту обставину, що [PERSON] не повернув отримані ним від ТОВ «МІЛОАН» кредитні кошти, на користь позивача (нового кредитора) підлягає стягненню заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 3859930 від 27 вересня 2021 року в розмірі 14 000,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом 8 000,00 грн, заборгованість за відсотками 6 000,00 грн. Згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 0525550021 від 03 червня 2025 року, ТОВ «Коллект Центр» при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2\~422,40 грн. Отож, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 602,05 грн (14\~000,00 * 2\~422,40 : 56\~320,00), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Також, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частин 1, 3 ст. 133 та ч. 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Судом встановлено, що 01 липня 2024 року між ТОВ «Коллект центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладено договір про надання правової допомоги № 01-07/2024, відповідно до умов якого, адвокатське об`єднання, на підставі звернення клієнта, яке оформлено у формі заявки на надання юридичної допомоги, приймає на себе зобов`язання з надання наступної юридичної допомоги, зокрема: надання клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу захисту інтересів, а також складання заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Згідно п. 4.1 вказаного Договору, вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. Як вбачається з заявки на надання юридичної допомоги № 614 від 01 квітня 2025 року, ТОВ «Коллект центр» та АО «Лігал Ассістанс» погодили надання наступних правових (юридичних) послуг адвокатським об`єднанням товариству по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] : надання усної консультації з вивчення документів 4 000 грн 00 коп.; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 12 000 грн 00 коп. Відповідно до\~витягу з\~акту №\~9\~від 30\~квітня 2025\~року про\~надання юридичної\~допомоги,\~АО «Лігал\~Ассістанс» надано\~ТОВ «Коллект\~центр» наступні\~послуги по\~відповідачу [PERSON] :\~надання усної\~консультації з\~вивченням документів\~4\~000\~грн 00\~коп.; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 12 000 грн 00 коп. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). Враховуючи викладене, а також те, що заявлені та документально підтверджені витрати позивача на правничу допомогу АО «Лігал Ассістанс» у розмірі 16\~000,00 грн є обґрунтованими, клопотання про їх зменшення відповідач не подавав, однак просив про таке зменшення у відзиві на позов, а відтак вказані витрати відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, в зв`язку з чим підлягають стягненню з відповідача, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. За вказаних обставин, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім витрати на правову допомогу у сумі 3\~977,27 грн (14\~000,00 * 16\~000,00 : 56\~320,00), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial