Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із заявою до Франківського відділу реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, третьої особи - [PERSON] про визнання шлюбу недійсним.Позовну заяву мотивує тим, що у січні 2025 року у застосунку порталу «Дія» дізналася про діючий шлюб, який зареєстрований 25 серпня 1990 року між нею та [PERSON] , [INFO] , номер актового запису 428. Відповідно до наявної інформації у застосунку «Дія» актовий запис про вказаний шлюб (реєстраційний номер 00001688576) проведено 10 квітня 2009 року о 14 год. 39 хв. реєстратором Франківського відділу реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб. Вказаний шлюб вважає недійсним, оскільки укладала його фіктивно. У кінці червня 1990 року вона закінчила Львівський державний університет імені Івана Франка, одержала диплом по спеціальності «математика», після чого її скерували на роботу педагогом у школу Житомирської області. Щоб не їхати туди, а залишитись працювати у місті Львові їй потрібно було одружитись із хлопцем з пропискою у місті Львові. Позивач домовилась із хлопцем своєї сестри [PERSON] зареєструвати шлюб без наміру створення сім`ї і набуття прав та обов`язків подружжя, а лише для того, щоб після закінчення університету її не скерували на роботу у Житомирську область. 25 серпня 1990 року позивач і [PERSON] зареєстрували шлюб і інформацію про його укладення вона подала в університет. З [PERSON] спільно не проживали, не набували прав та обов`язків подружжя, оскільки він був хлопцем її сестри [PERSON] і саме вони планували одружитись. 28 липня 1991 року між її сестрою [PERSON] і [PERSON] зареєстровано справжній шлюб, про що зроблено актовий запис №1923. Перед укладенням цього шлюбу вона з [PERSON] подавали заяви у Франківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції про анулювання фіктивного шлюбу від 1990 року і до цього часу думали, що він анульований. У шлюбі, укладеному в 1991 році її сестрою [PERSON] ») [PERSON] і [PERSON] народилось четверо дітей та ними набуто в їхньому шлюбі права та обов`язки подружжя. [INFO] [PERSON] передчасно помер. У лютому 2025 року [PERSON] та її діти почали оформляти спадщину після смерті [PERSON] і їм стало відомо, що шлюб між нею та [PERSON] не анульований. Оскільки з моменту укладення шлюбу з [PERSON] вона не проживала, не вела спільний побут та не мала спільного сімейного бюджету, цей шлюб потрібно було лише на короткий час, для нескерування позивача на роботу в іншу область, вважає, що наявні усі підстави для визнання шлюбу, зареєстрованого 25 серпня 1990 року між нею та [PERSON] , недійсним з моменту його реєстрації. Ухвалою суду від 01.05.2025 позовну заяву залишено без руху . Після усунення недоліків ухвалою суду від 13.05.2025 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 08.07.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні пояснення надала аналогічні до поданої заяви. Просить позов задоволити. Представник відповідача позов визнав та пояснив, що надані позивачкою документи дозволяють визнати шлюб недійсним. Франківський відділ РАЦС не порушував прав позивачки, так як реєстрація шлюбу відбулась на підставі поданої заяви. Чи зверталась позивачка щодо анулювання шлюбу сказати не може. Представник третьої особи щодо задоволення заявлених вимог не заперечив та пояснив, що є родичем позивачки та 3 особи, особисто знає , що позивачка укладала шлюб з хлопцем своєї сестри фіктивно, без мети створення сім"ї, а лише для уникнення скерування її на роботу в іншу область . На час укладення шлюбу 3 особи з [PERSON] про це забули, а РАЦС допустив реєстрацію другого шлюбу,чим порушив права позивачки та 3 особи.Про перший шлюб стало відомо при оформленні спадщини після смерті [PERSON] .Просить позов задоволити. Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного. Як встановлено судом, 25.08.1990р. у Франківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №428, про що видано свідоцтво серії [NUMBER] від 25.08.1990р., що вбачається з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00049139322 від 31.01.25. Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу ,серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] 28.07.1991р. уклали шлюб, про що зроблено запис №1923, після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині- [PERSON] . Як вбачається із копії свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] помер, що стверджено копією свідоцтва про смерть,серії [NUMBER] . Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Для забезпечення правильного і швидкого вирішення спору суд з урахуванням конкретних її обставин повинен чітко вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі та інших учасників процесу. Суду необхідно також встановити осіб, які можуть брати участь у справі як співпозивачі або співвідповідачі, треті особи. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Правилами ст. 5 Цивільного кодексу України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. У зв`язку з наведеним, враховуючи, що оспорювваний шлюб укладено у 1990році при вирішенні питання щодо спірних правовідносин слід застосовувати Кодекс про шлюб та сім`ю України (КпШС України). Відповідно до ст. 12 КпШС України (чинного на момент укладення (реєстрації) оспорюваного шлюбу), шлюб укладався в державних органах реєстрації актів громадянського стану. Згідно ст. 14 КпШС України укладення шлюбу відбувалося по закінченні місячного строку після подачі бажаючими одружитися заяви в державний орган реєстрації актів громадянського стану. За правилами ст. 15 КпШС України для укладення шлюбу необхідна взаємна згода осіб, які одружуються. Перешкоди укладення шлюбу визначалися ст. 17 КпШС України, не допускалося укладення шлюбу, якщо між особами, з яких хоча б одна перебуває вже в іншому шлюбі; між родичами по прямій висхідній і низхідній лінії, між повнорідними і неповнорідними братами й сестрами, а також між усиновителями і усиновленими; між особами, з яких хоча б одна визнана судом недієздатною внаслідок душевної хвороби або недоумства. Згідно ст. 173 КпШС України особи, які бажали зареєструвати шлюб, подавали заяву до органу реєстрації актів громадянського стану за місцем проживання однієї з осіб, які вступають у шлюб, або за місцем проживання їх батьків. Відповідно до ст.174 КпШС України особи, які бажали зареєструвати шлюб, повинні були пред`явити для посвідчення їх особи і віку паспорти або паспортні документи. Згідно зі ст. 175 КпШС України, особи, які раніше перебували в шлюбі, можуть зареєструвати новий шлюб тільки при пред`явленні документів, що підтверджують припинення попереднього шлюбу (свідоцтво про розірвання шлюбу, свідоцтво про смерть одного з подружжя, судове рішення про визнання шлюбу недійсним). Реєстрація шлюбу провадиться в органах реєстрації актів громадянського стану в присутності осіб, які укладають шлюб (ст. 177 КпШС України). Згідно зі ст. 178 КпШС України, у паспортах осіб, які уклали шлюб, або в паспортних документах, робиться запис про реєстрацію шлюбу із зазначенням прізвища, імені, по батькові і року народження другого з подружжя та місця і часу реєстрації шлюбу. У статті 45 Кодексу про шлюб та сім`ю України зазначено, що шлюб може бути визнаний недійсним у разі порушення умов, встановлених статтями 15-17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім`ю (фіктивний шлюб). Визнання шлюбу недійсним провадиться в судовому порядку. Позов про визнання шлюбу недійсним може бути пред`явлений одним з подружжя, прокурором і особами, права яких порушені (частина перша статті 47 КпШС України). Виходячи зі змісту вищезазначених положень сімейного законодавства, слід дійти висновку, що належним відповідачем у справах за позовом про визнання шлюбу недійсним є особа, з якою було укладено шлюб. До такого правового висновку дійшов ВС у справі №396/579/21 від 06.03.23. У відповідності до статті 48 КпШС України шлюб, визнаний судом недійсним, вважається таким з часу його укладення. Частиною першою статті 49 КпШС України було визначено, що визнання шлюбу недійсним тягне за собою припинення всіх прав і обов`язків, що виникли раніше і передбачені законом для осіб, які перебувають у шлюбі. До відносин щодо майна, нажитого за час недійсного шлюбу, застосовуються правила ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України). За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Частинами першою, другою статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Під неналежним відповідачем розуміють такого відповідача, щодо якого судом під час розгляду справи встановлено, що він не є зобов`язаним за пред"явленою вимогою особою. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом. За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову. За змістом положень ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення ,невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. ( такі ж постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (пункт 46), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54) та № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 20 березня 2019 року у справі № 486/1459/17 (пункт 54), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц(пункт 63), від 15 травня 2019 року у справах № 750/5785/18, № 570/2739/16-цта № 554/9144/17, від 29 травня 2019 року у справі № 554/10303/17-ц, від 20 листопада 2019 року № 201/12877/16 (пункт 46), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71), від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц (пункт 43), від 19 травня 2020 року у справі № 263/17218/18 (пункт 24)). Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права. Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)). Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Аналогічний правовий висновок Верховний Суд виснував у постанові від 06 березня 2023 року в справі № 396/579/21 (провадження № 61-327св23) Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просила визнати недійсним шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 25 серпня 1990 року Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції,Відповідачем вказала Франківський відділ реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Суд зазначає, що Франківський відділ реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції є неналежним відповідачем у даній справі,визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним відсутні, так як позивачка такого клопотання не заявляла. У зв`язку з наведеним у задоволенні позову слід відмовити, що не позбавляє позивачку права на звернення до суду з позовом з правильно визначеним суб`єктним складом учасників справи відповідно до сформульованих позовних вимог, які відповідатимуть передбаченому законом способу захисту її відповідного права або законного інтересу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed