Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

24.06.2025 ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] кредитну заборгованість у загальному розмірі 59883,20 грн, а також судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір №4922720, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 20000,00 грн зі сплатою процентів, що нараховуються за ставкою 0,88% від фактичного залишку за кожен день строку користування кредитом, строком на 30 днів. 26.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №26-01/2022-83, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором №4922720. ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 відступило ТОВ «Коллект центр» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором №4922720. Станом на день звернення до суду заборгованість [PERSON] за вказаним договором складає 59883,20 грн, з яких 13540,00 грн заборгованість за кредитом, 44803,20 грн заборгованість за процентами, заборгованість за комісіями 1540,00 грн. Позивач вказує, що станом на день звернення до суду з даним позовом заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30.06.2025 відкрите провадження у цивільній справі за вказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлений учасникам процесуальний строк для подання письмових заяв по суті справи. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подав, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило. Про відкриття провадження в справі відповідач повідомлявся шляхом направлення копії відповідної ухвали на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання, однак відповідне поштове відправлення повернуте відправникові у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою, відтак відповідач вважається повідомленим про здійснення судового провадження відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Судом встановлено, що 12.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладений договір про споживчий кредит №4922720, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 1.2 1.6 договору сума кредиту 20000,00 грн, строк кредитування 30 днів з 12.05.2021; термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 11.06.2021; комісія за надання кредиту 1540,00 грн, яка нараховується за ставкою 7,70 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом: 5280,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п 2.3.1.2 позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Додатком №1 до договору про споживчий кредит є графік платежів за договором про споживчий кредит та додатком №2 до вказаного договору є паспорт споживчого кредиту. Відповідно до довідки про ідентифікацію ТОВ «Мілоан», даною довідкою підтверджується, що клієнт [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір №4922720 від 12.05.2021, ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником підписано за допомогою одноразового ідентифікатора W82211. Як вбачається з квитанції, сформованої в системі LiqPay, 12.05.2021 на підставі договору №4922720 платіж у розмірі 20000,00 грн перерахований на картку № [NUMBER] . Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №4922720 від 12.05.2021, заборгованість [PERSON] станом на день відступлення права вимоги складає: 40250,00 грн та включає в себе заборгованість за основним зобов`язанням 13540,00 грн, заборгованість за процентами 25170,20 грн, комісія 1540,00 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «Коллект Центр» доведено факт укладення між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] кредитного договору, при цьому первісний кредитор у повному обсязі виконав свої зобов`язання за вказаним договором. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. 26.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №26-01/2022-83, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором споживчого кредиту №4922720. Відповідно до п. 2.1 вказаного Договору, за цим договором клієнт - первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 83672331,46 грн, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками. Згідно п. 2.4 зазначеного Договору, за цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається. Відповідно до п. 2.5 вказаного договору, фактор має право здійснити наступне відступлення прав вимоги будь-якій третій особі. Згідно п. 6.1.4 договору, право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання - передавання Реєстру Боржників (Додаток №), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. Як вбачається з платіжного доручення №324190002 від 27.01.2022, ТОВ «Вердикт Капітал» перерахувало на рахунок ТОВ «Мілоан» суму 4097773,59 грн на виконання умов договору факторингу №26-01/2022-85 від 26.01.2022. Листом від 07.03.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» уточнює призначення платежу виконання умов договору факторингу №26-01/2022-83 від 26.01.2022. Згідно Реєстру Боржників, який є Додатком №3 до Договору факторингу №26-01/2022-83 від 26.01.2022, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4922720 від 12.05.2021 в загальному розмірі 40250,20 грн, що включає заборгованість за основним зобов`язанням 13540,00 грн, заборгованість за процентами 25170,20 грн, 1540,00 грн комісії. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» («первісний кредитор») та ТОВ «Коллект Центр» («новий кредитор») укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги. Відповідно до п. 2.1 вказаного Договору, за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатку №1 та №3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором. Згідно з п. 5.2 договору, права вимоги вважаються відступленими первісним кредитором та прийнятими (набутими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників. Згідно Реєстру боржників від 10.01.2023 до Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продажу) прав вимоги, ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4922720 від 12.05.2021 в загальному розмірі 59883,20 грн, що включає заборгованість за основним зобов`язанням 13540,00 грн, заборгованість за процентами 44803,20 грн, 1540,00 грн комісії. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №4922720 від 12.05.2021, заборгованість [PERSON] станом на день відступлення права вимоги складає: 59883,20 грн та включає в себе заборгованість за основним зобов`язанням 13540,00 грн, заборгованість за процентами 44803,20 грн (нарахована ТОВ «Мілоан» за період із 13.05.2021 до 15.11.2021 та ТОВ «Вердикт Капітал» за період із 26.01.2022 до 23.02.2022 за ставкою 5% денних), комісія 1540,00 грн. З розрахунку заборгованості, виконаного первісним кредитором, ТОВ «Мілоан», вбачається, що позичальник [PERSON] здійснював платежі на погашення суми основного боргу, процентів, комісії 11.06.2021, 26.06.2021, 27.07.2021, 06.08.2021, 15.09.2021, 13.10.2021, 29.10.2021. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Застосовуючи такий підхід в даній справі, суд вказує на наступне. Виходячи із умов договору №4922720, суми наданого кредиту 20000,00 грн, сум погашень основного боргу, процентів, комісії (такими діями позичальник продовжив строк кредитування на підставі п. 2.3.1.1 та 2.3.1.2 договору), строку кредитування 30 днів, процентної ставки 0,88% на день, який був продовжений відповідно до п. 2.3.1.2 на строк, що не може перевищувати 60 днів, з дією відсоткової ставки 5% на день, розрахунок, виконаний первісним кредитором, відповідає умовам договору, не суперечить вимогам на час виникнення відповідних правовідносин законодавства. Заборгованість за процентами, донарахована ТОВ «Вердикт Капітал» за період із 26.01.2022 до 23.02.2022 нарахована поза строком кредитування, з огляду на викладені вище висновки, сформовані судами касаційної інстанції, стягненню не підлягає. Сума нарахованої комісії відповідає умовам укладеного договору, встановлена за цілком визначену послугу надання (продовження строку кредитування), відтак підлягає стягненню із боржника. Отже суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються - у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому суд має оцінювати щодо відповідності зазначеним критеріям поведінку/ дії/бездіяльність обох сторін. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн, суд зазначає наступне. На підтвердження відповідних витрат позивача суду надано: - договір №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024, укладений між позивачем як клієнтом та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» як виконавцем, відповідно до якого виконавець бере на себе обов`язки надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором; - витяг із акту приймання-передачі наданих послуг від 30.05.2025 по стягненню заборгованості з [PERSON] (надання усної консультації - 4000,00 грн, підготовка для подання позовної заяви 12000,00 грн). Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.08.2019 в справі №915/237/18, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial