Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

У березні 2025 року адвокат Абакумов С.М. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 1991 року до того часу, коли на підставі рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 28 травня 2020 року їх шлюб був розірваний. У період шлюбу за спільні кошти подружжя було придбано: однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , вартість якої згідно висновку про оцінку складає 160004 грн., автомобіль ВАЗ 21099, 2007 року випуску, вартість якого згідно висновку про оцінку становить 147400 грн., автомобіль ВАЗ 2101 3, 1986 року випуску, вартість якого згідно висновку про оцінку становить 55000 грн. Автомобілі перебувають у віданні та повному розпорядженні відповідача, квартира перебуває у віданні позивача. Посилаючись на положення ст.ст. 69,70 СК України, представник позивача прохав визнати за позивачем право власності на однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , припинити за відповідачем [PERSON] право спільної сумісної власності подружжя на однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , припинити за позивачем право спільної сумісної власності на автомобіль ВАЗ 21099, 2007 року випуску, і автомобіль ВАЗ 2101, 1986 року випуску. Ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області Кологривої Т.М. від 20 березня 2025 року по справі відкрито спрощене позовне провадження, У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, подав письмову заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги та прохав розглядати справу у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] . [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав, прохав розглядати справу в його відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом установлено, що 21 листопада 1991 року сторони [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб, який був зареєстрований відділом запису актів громадського стану виконавчого комітету Арбузинської селищної ради Миколаївської області, актовий запис № 78. Шлюб \~сторін розірвано\~відповідно до\~рішенняАрбузинського районного суду Миколаївської області від 28 травня 2020 року. За змістом частин 1 та 7 статті 41 Конституції України, частин 1 та 5 статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Відповідно до частин 1, 2 статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з статтею 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 3 статті 368 ЦК України). Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в\~статті 60 Сімейного кодексу України\~та\~статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю\~України в залежності від того, коли було придбано спірне майно. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина 1 статті 60 СК України). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина 2 статті 60 СК України). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України). Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Одна із сторін спору може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Отже, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, виходячи із аналізу зазначених норм, суду, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Вищевказане положення закону також кореспондується зі статтею 60 СК України. В силу положень\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, : 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені, крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). Відповідно до листа № 31/30 від 11 червня 2025 року з регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях згідно відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 28 травня 2020 року за [PERSON] обліковувались наступні транспортні засоби: ВАЗ 21099, 2007 року випуску, дата реєстрації за особою: 04 червня 2019 року, і автомобіль ВАЗ 2101 3, 1986 року випуску, дата реєстрації за особою: 15 лютого 2002 року. Листом вказаного регіонального центру від 24 жовтня 2024 року проінформовано представника позивача [PERSON] про те, що станом на 24 жовтня 2024 року на ім`я [PERSON] зареєстровано два автомобілі: ВАЗ 2101 3, 1986 року випуску, VIN [NUMBER] та ВАЗ 21099, 2007 року випуску, VIN [NUMBER] . У відповідності\~до звітівпро незалежну оцінку майна, виконаних фізичною особою підприємцем [PERSON] 01 листопада 2024 року, ринкова вартість автомобіля ВАЗ 2101 3, 1986 року випуску, складає 55000 грн., ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21099, 2007 року випуску, складає 147400 грн. За змістом договору купівлі-продажу від 06 квітня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області Бойченко В.А., [PERSON] придбала у [PERSON] та [PERSON] однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . У відповідності\~до звітупро незалежну оцінку майна, виконаного фізичною особою підприємцем [PERSON] 01 листопада 2024 року, вартість вказаної квартири становить 160004 грн. Оскільки зазначені вище у рішенні суду два автомобілі та однокімнатна квартира придбані у період шлюбу сторін, то вони є об`єктами спільної власності подружжя та підлягають поділу. У випадку множинності об`єктів нерухомого майна, що перебуває у спільній власності сторін, суду належить розглянути можливість здійснити поділ майна таким чином, щоб не зобов`язувати сторону сплачувати компенсацію. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд\~у постановах: від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18 (провадження № 61-1539св19), від 09 червня 2021 року у справі № 537/5528/16 (провадження № 61-11253св20). Тобто, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, суд повинен розглянути можливість здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя у спосіб без визначення грошової компенсації, або з визначенням такої у мінімальному розмірі. Враховуючи норми законодавства щодо способів поділу майна, а також вищевказану правову позицію, з метою визначення мінімальної грошової компенсації, яка підлягатиме стягненню з однієї з сторін, суд вважає найбільш прийнятним та дієвим способом здійснення поділу майна наступний його розподіл між подружжям з урахуванням вартості і частки кожного із подружжя у спільному майні. Зважаючи на вартість об`єктів спільного майна подружжя, а також з огляду на позицію представника відповідача щодо визнання позову, яка не суперечить вимогам чинного законодавства, розподіл спільного майна подружжя слід провести наступним чином: автомобіль ВАЗ 2101 3, 1986 року випуску, ринкова вартість якого складає 55000 грн. та автомобіль ВАЗ 21099, 2007 року випуску, ринкова вартість якого складає 147400 грн. залишити у власності відповідача, а однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , ринковою вартістю 160004 грн. залишити у власності позивача. Оскільки вартість виділеного майна відповідачу з урахуванням принципу рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності перевищує вартість майна, виділеного позивачу, тому відповідач повинен сплатити позивачу різницю між ними як грошову компенсацію у розмірі 42396 грн. На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви.

Outcome: approved