Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог Позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 20457,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 березня 2024 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір №5736594, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 6000,00 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії, визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, не повертав кошти згідно з графіком погашення кредиту, внаслідок чого має заборгованість. Вказує, що 29 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги №108-МЛ, за умовами якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги у правовідносинах, які виникли на підставі кредитного договору та набув право вимоги до [PERSON] щодо стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №5736594 від 14.03.2024 року. Сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 20457,00 гривень, з яких: 6000,00 гривень прострочена заборгованість за тілом кредиту; 13743,00 гривень прострочена заборгованість за відсотками; 714,00 гривень заборгованість за комісією. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №5736594 від 14.03.2024 року в розмірі 20457,00 гривень та судові витрати по справі. 14 серпня 2025 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Степанюк М.Я. надійшов відзив на позовну заяву ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в якому остання просить ухвалити рішення, яким: в частині позовних вимог про стягнення основного боргу (заборгованості за тілом кредиту) в розмірі 6000,00 гривень позов задовольнити повністю; в частині позовних вимог про стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 714,00 гривень відмовити в позові повністю, оскільки умови щодо стягнення з відповідача [PERSON] комісії, пов`язаної з наданням кредиту є нікчемними та задоволенню не підлягають. Представник відповідача вважає, що позовні вимоги про стягнення простроченої заборгованості зі сплати процентів (відсотків) за користування кредитом в розмірі 13743,00 гривень потрібно задовольнити частково з урахуванням правової позиції про те, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. Окрім цього, вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, з підстав, передбачених ч.1 ст. 142 ЦПК України (визнання позову відповідачем). Також, представник відповідача зазначила, що [PERSON] з 25 травня 2024 року набув правового статусу військовослужбовця, оскільки уклав контракт на проходження військової служби, а тому з 26 травня 2024 року ТзОВ «Мілоан» не мало права нараховувати проценти за користування кредитом незалежно від розміру процентної ставки. Рух справи в суді \~ \~ \~ \~ Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 03 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 16 липня 2025 року. Протокольною ухвалою суду від 16.07.2025 року судове засідання відкладено на 28.07.2025 року. Протокольною ухвалою суду від 28.07.2025 року судове засідання відкладено на 18.08.2025 року. Позиція учасників судового розгляду \~ \~ \~ \~ В судове засідання представник позивача не з`явилася, 12.08.2025 року подала заяву в якій просить справу розглядати без її участі, щодо заочного розгляду справи не заперечувала. Позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом надіслання судової повістки за фактичним місцем реєстрації. Причину неявки в судове засідання останній не повідомив. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 18.08.2025 року подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 14 березня 2024 року відповідач [PERSON] подав ТзОВ «Мілоан» заяву на отримання кредиту №5736594 і заповнив анкету-заяву на кредит №5736594, відповідно до якої просив надати йому кредит у розмірі 6000,00 гривень (а.с. 11 зворот). ТзОВ «Мілоан» погодило умови кредитування відповідача і того ж дня між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит №5736594, відповідно до якого ТзОВ «Мілоан» зобов`язувалося надати відповідачу на картковий рахунок кредит в сумі 6000,00 гривень (а.с. 5-10). Відповідно до п. 1.3 кредитного договору кредит надається на 105 днів з 14 березня 2024 року (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Згідно з п. 1.3.1, 1.3.2. кредитного договору пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 29 березня 2024 року (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 27 червня 2024 року (дата остаточного погашення заборгованості). Відповідно до п. 1.4. кредитного договору позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 29 березня 2024 року (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 27 червня 2024 року (останнього дня строку кредитування). Згідно з п. 1.5.1, 1.5.2, 1.5.3. кредитного договору комісія за надання кредиту складає 714,00 гривень, яка нараховується за ставкою 11,90 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту; проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1323,00 гривні, які нараховуються за ставкою 1,47 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду; проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 12420,00 гривень, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2,30% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду. Відповідно до п. 4.2 кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування (датою остаточного погашення заборгованості), з урахуванням пролонгацій, має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною ставкою передбаченою п. 1.5.3. договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної ставки, передбаченої п. 1.5.3. договору. Нарахування процентів відбувається (якщо кредитодавець скористався правом) щоденно на суму простроченої заборгованості. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог кредитодавця. До матеріалів справи долучений графік платежів, що є додатком до договору про споживчий кредит №5736594 від 14.03.2024 року, який підписаний [PERSON] (а.с. 11). На підтвердження укладення договору в електронному вигляді позивачем надано довідку ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію відповідно до якої відповідач [PERSON] , з яким укладений договір про споживчий кредит №5736594 від 14.03.2024 року, ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан». Акцепт (Договір) підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором: одноразовий ідентифікатор 325007; час відправки ідентифікатора позичальнику: 14 березня 2024 року 16:07:25; номер телефону на який було відправлено ідентифікатор: [NUMBER] (а.с. 12 зворот). Відповідно до платіжного доручення №125527195 від 14 березня 2024 року відповідачу було перераховано 6000,00 гривень з відміткою призначення платежу: кошти згідно договору №5736594 (а.с. 14). З матеріалів справи вбачається, що 29 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги №108-МЛ (а.с. 16-21). Згідно з випискою з особового рахунка ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за кредитним договором №5736594 від 14.03.2024 року загальна сума заборгованості [PERSON] станом на 30.04.2024 року становить 20457,00 гривень, з яких 6000,00 гривень прострочена заборгованість за тілом кредиту; 13743,00 гривень прострочена заборгованість за відсотками, 714,00 гривень заборгованість за комісією (а.с. 15 зворот). Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у Реєстрі Боржників. Згідно з Витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №108-МЛ від 29 липня 2024 року загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором №5736594 від 14.03.2024 року становить 20457,00 гривень, з яких 6000,00 гривень залишок за тілом кредиту; 13743,00 гривень залишок за відсотками, 714,00 гривень залишок за комісією (а.с. 26 зворот). З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не здійснювало нарахувань за кредитним договором №5736594 від 14.03.2024 року. ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 23 квітня 2025 року направило на адресу відповідача [PERSON] досудову вимогу в якій повідомило останнього про відступлення права вимоги, із зазначенням суми боргу, а також вимогу про сплату вказаної заборгованості (а.с. 27). Отже, позивач набув у встановленому законом порядку право вимоги до відповідача за кредитним договором №5736594 від 14.03.2024 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . За матеріалами справи відповідач будь-яких платежів на повернення кредиту чи сплати відсотків не здійснював. З 25 травня 2025 року відповідач [PERSON] набув статусу військовослужбовця, що підтверджується копією військового квитка серії [NUMBER] від 20.06.2013 року. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до закону, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у певних випадках. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 1046ЦК\~України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В силу частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Правилами ч. 1 ст. 1054 ЦК України унормовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Коли позикодавцем є юридична особа договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми позики (стаття 1047 ЦК України). За змістом частини першої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. В силу статті 639\~ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.3,12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК). У постанові від 07.04.2021у справі№ 623/2936/19 Верховний суд дійшов висновку, що використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором при укладенні договору відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». У даній справі встановлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позивача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору. Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20 (провадження №61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження №61-2303св21). Відповідно до вимог статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 526\~ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України. Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України визначає. Відповідно до\~ст.\~625\~ЦК України\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із частиною другою статті 1050\~ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.\~512\~ЦК України\~кредитор у\~зобов`язанні\~може бути\~замінений іншою\~особою внаслідок: 1)\~передання ним\~своїх прав\~іншій особі\~за правочином\~(відступлення\~права вимоги); 2)\~правонаступництва; 3)\~виконання обов`язку\~боржника поручителем\~або заставодавцем\~(майновим\~поручителем); 4)\~виконання обов`язку\~боржника третьою\~особою. Кредитор\~у зобов`язанні\~може бути\~замінений також\~в інших\~випадках,\~встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризики настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доведено факт укладення 14.03.2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Договору про споживчий кредит №5736594 в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Матеріалами справи також підтверджується, що до позивача ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право стягнення з відповідача кредиторської заборгованості. Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129\~Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Станом на час розгляду справи відповідач не спростував заявлений позивачем розмір заборгованості за тілом позики, не надав доказів сплати ним зазначеної суми. Оскільки відповідач не довів, що сплатив за договором усю суму тіла кредиту, тому для доведення розміру заборгованості суд використовує докази, які надав позивач. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, вказане свідчить про порушення прав позивача, яке підлягає захисту шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Зважаючи на те, що позивачем доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 6000,00 гривень, яка ним\~не сплачена, що не заперечується відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 6000,00 гривень тіла кредиту. Отже, відповідач не виконав повністю свого обов`язку з повернення кредитних коштів у передбачений чинним законодавством та договорами строк, чим допустив прострочення виконання грошового зобов`язання. Доказів протилежного відповідачем суду не надано. Також підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача комісії за кредитним договором в розмірі 714,00 гривень, оскільки її сплата передбачена умовами договору про споживчий кредит №5736594 від 14.03.2024 року (п. 1.5.1) та положеннями Закону України «Про споживче кредитування». Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом суд зазначає наступне. З наданої\~стороною позивача\~картки обліку\~ТзОВ «Мілоан»\~за кредитним\~договором №5736594\~від 14.03.2024 року вбачається, що відповідачу нараховані проценти за користування коштам за ставкою 1,47 % в день за період з 15.03.2024 року по 29.03.2024 року в сумі 1323,00 гривні та за ставкою 2,30 % в день за період з 30.03.2024 року по 27.06.2024 року в сумі 12420,00 гривень. Разом 13743,00 гривні. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5% поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Отже, укладаючи 14 березня 2024 року договір про споживчий кредит, позивач не мав права визначати денну проценту ставку у розмірі 1,47 % та 2,30 %, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% на день. У зв`язку з цим суд здійснив перерахунок відсотків з врахуваням відсоткової ставки 1% в день та строком користування коштами 71 день за період з 15 березня 2024 року по 24 травня 2024 року включно (в межах строку кредитування та з урахуванням статусу відповідача як військовослужбовця). Так, відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Згідно із роз`ясненнями Національного банку України у листі від 02 вересня 2014 року №18-112/48620 для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Відповідно до роз`яснень Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України (лист від 01 лютого 2019 року №321/722) зазначено, що документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем з початку і до закінчення особливого періоду, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних є військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки. Враховуючи, що відповідач перебуває на військовій службі він має право на визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пільги, гарантії та компенсації, зокрема, на звільнення від обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом. Пункт 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу закон не передбачає, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15, від 14 травня 2021 року у справі №502/1438/18, від 24 лютого 2022 року у справі №591/4698/20, від 12 травня 2022 року у справі №336/512/18, від 18 січня 2023 року у справі №642/548/21. Застосування приписів п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу. Із урахуванням викладеного суд погоджується з позицією представника відповідача щодо неправомірності нараховування позивачем відсотків за користування кредитом та приходить до висновку про наявність підстав для застосування до укладеного з відповідачем кредитного договору вимог п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у частині не нарахування відсотків за користування кредитом. Відтак, як встановлено судом, відповідач [PERSON] з 25 травня 2024 року набув правового статусу військовослужбовця, про що свідчить відмітка у військовому квитку, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача відсотків за договором про надання фінансового кредиту за період з 25 травня 2025 року по 27 червня 2024 року задоволенню не підлягає. Відповідач, як військовослужбовець, згідно з п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільняється від сплати процентів в особливий період. В такому випадку розмір відсотків за користування кредитом становить 4260,00 гривень: 6000,00 гривень х 1% х 71 день = 4260,00 гривень. З огляду\~на вищевикладене,\~суд вважає,\~що позовна\~вимога про\~стягнення відсотків\~підлягає до\~задоволення частково\~у розмірі 4260,00 гривень. Відтак, загальна сума заборгованості за договором про споживчий кредит №5736594 від 14.03.2024 року, яка підлягає стягненню з відповідача складає 10974,00 гривень (6000,00 тіло кредиту, 4260,00 відсотки, 714,00 комісія). Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт існування у [PERSON] перед позивачем заборгованості за вищевказаним договором про споживчий кредит, яка ним добровільно не сплачується. Станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів сплати ним зазначеної суми заборгованості за кредитом, проти позову в частині стягнення основної заборгованості не заперечив. Відповідно до норм ЦПК України, саме на сторону лягає обов`язок довести ті обставини на які вона посилається. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №5736594 від 14.03.2024 року підлягають задоволенню частково у розмірі 10974,00 гривень. Щодо судових витрат у справі У частині першій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги суд задовольнив на 53,64% (10974,00х100:20457,00), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 1299,38 гривень. (2422,40х53,64:100). На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial