Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, вказуючи, що [INFO] помер її батько [PERSON] . За життя, 10 лютого 2020 року її батько склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів своїй дочці [PERSON] - відповідачу по справі. 02 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Бондаренком О.В. на ім`я відповідача [PERSON] було видано два свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме: свідоцтво про право на спадщину № 1075 на житловий будинок загальною площею 90,3 кв.м, житловою площею 53,3 кв.м з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці з кадастровим номером 5622610100:00:013:0142; та свідоцтво про право на спадщину № 1076 на земельну ділянку з кадастровим номером 5622610100:00:013:0142, площею 0,0717 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Однак, видача вказаних свідоцтв про право на спадщину відбулась з порушенням її прав, як спадкоємця майна після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Зазначає, що її батьки [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 28 травня 1967 року. Під час перебування у шлюбі її батьки побудували житловий будинок [ADDRESS] . Враховуючи те, що домоволодіння було набуте її батьками за час шлюбу, то воно належало їм на праві спільної сумісної власності, тобто кожен із них володів рівними частками вказаного майна. На день смерті матері [PERSON] вона проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , де проживала та була зареєстрована і її мати, тому прийняла спадщину після її смерті. Іншими спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були: [PERSON] (чоловік), [PERSON] (відповідач), [PERSON] (син). Отже, вона, як спадкоємець першої черги після смерті матері, мала право на оформлення права власності на 1/4 частку майна, належного за життя [PERSON] , шляхом отримання відповідного свідоцтва про право на спадщину. Однак, у зв`язку з тим, що відповідач отримала свідоцтва про право на спадщину після смерті батька на ціле домоволодіння, вона позбавлена можливості оформити свої права на частину домоволодіння з відповідною земельною ділянкою під ним. Зазначає, що з врахуванням складеного її батьком на ім`я відповідача заповіту, належна їй частка у домоволодінні та земельній ділянці становить 1/8. Просить суд визнати недійсним в 1/8 частині свідоцтво про право на спадщину №1075, видане 02 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Бондаренком О.В. [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] ; та визнати недійсним в 1/8 частині свідоцтво про право на спадщину № 1076, видане 02 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Бондаренком О.В. [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 5622610100:00:013:0142, площею 0,0717 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] подала відзив, у якому вимоги позову не визнає. Ззаначає, що її сестра [PERSON] на час смерті батьків дійсно була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак жодного дня не проживала за вказаною адресою, оскільки більше десяти років проживає у Федеративній Республіці Німеччина. Вона прийняла спадщину після смерті батьків як спадкоємець першої черги, а [PERSON] на момент смерті батьків не проживала разом з ними та не подавала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, тому вважається такою, що не прийняла спадщину. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У відповіді на відзив представник позивача [PERSON] - адвокат Грозік І.І. зазначає, що твердження відповідача про те, що [PERSON] лише була зареєстрована за місцем проживання батьків, а фактично проживала більше 10 років у Федеративній Республіці Німеччина, не відповідає дійсності та спростовується відомостями трудової книжки позивача, де зазначено, що позивач у певні періоди була офіційно працевлаштована, а отже перебувала на території України. У запереченні на відповідь на відзив відповідач [PERSON] зазначає, що під час перебування на території України позивач [PERSON] не проживала за місцем реєстрації разом з батьками. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Пояснила суду, що житловий будинок [ADDRESS] побудували її батьки під час перебування у шлюбі. Вона проживала у вказаному будинку з народження. З серпня 2003 року по листопад 2006 року вона перебувала у шлюбі зі [PERSON] , тому в цей час проживала за іншою адресою. Також з травня 2017 року вона періодично їздила на заробітки в Німеччину та Австрію. Вона була присутня під час поховання її батьків. У спірному домоволодінні вона не проживає з 2020 року, оскільки після смерті матері [PERSON] відповідач змінила замки і не впускала її до будинку. Просить задовольнити позов, оскільки вона постійно проживала у спірному домоволодінні на час відкриття спадщини після смерті матері [PERSON] , тому своєчасно прийняла спадщину. Відповідач [PERSON] позов не визнала. Стверджує, що на час відкриття спадщини позивач була лише зареєстрована у житловому будинку [ADDRESS] , але фактично за вказаною адресою не проживала. Позивач постійно їздила на заробітки за кордон, а дочка позивача [PERSON] , [INFO] , проживала разом з нею у спірному домоволодінні. Вона доглядала за батьками та за дочкою позивача, здійснила поховання батьків. Вважає, що відсутні підстави для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, видані їй на житловий будинок та земельну ділянку, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Вислухавши пояснення сторін, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держав (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що батьками сторін є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 07.04.1987 Здолбунівським райвідділом ЗАГС Рівненської області, та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 28.05.1998 відділом реєстрації актів громадянського стану м.Здолбунів Рівненської області. Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00040949761 від 12.08.2023, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 травня 1967 року, актовий запис №10. Згідно довідки №436/10-27 від 08.12.2023, виданої Центром надання адміністративних послуг Здолбунівської міської ради Рівненської області, [PERSON] , [INFO] , з 21 червня 1977 року до дня своєї смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки №208/10-15 від 01.12.2022, виданої Центром надання адміністративних послуг Здолбунівської міської ради Рівненської області, [PERSON] , [INFO] , з 05 грудня 1979 року до дня своєї смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Здолбунівської міської ради Рівненської області від 25 червня 1968 року [PERSON] виділено земельну ділянку площею 600 кв.м для будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . На підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 07 жовтня 1968 року виконкомом Здолбунівської міської ради Рівненської області надано [PERSON] земельну ділянку загальною площею 600 кв.м для будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з виписки з інвентаризаційних матеріалів КП "Здолбунівське міське бюро технічної інвентаризації" № 154 від 15 травня 2023 року, житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого Здолбунівською державною нотаріальною конторою 30 червня 1969 року, реєстраційний номер 1646. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. З огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року, Кодекс законів про сім`ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР (в редакції 1926 року) та КпШС України (в редакції 1969 року). Статтею 125 Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР (в редакції, чинній на час набуття подружжям у власність спірного майна) майно, набуте подружжям роботою в період зареєстрованого шлюбу, вважається таким, що належить обом членам подружжя на засадах спільної власності. Розмір частини, яка належить кожному з подружжя, в разі спору, визначається судом. Інше майно становить окрему власність кожного з дружин. Отже, указаною нормою презюмувалася спільність майна подружжя, набутого ними працею в період зареєстрованого шлюбу. Статтею 22 КпШС України передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2023 року у справі № 454/921/20 (провадження № 61-6386св23). Отже, спірне домоволодіння,\~яке було\~побудоване під час перебування у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON] , тобто кожен із подружжя володів рівними частками вказаного майна. При цьому судом враховано, що реєстрація спірного будинку за [PERSON] не позбавляє домоволодіння правового статусу спільного сумісного майна подружжя. [INFO] [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 12.08.2023 Здолбунівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Згідно витягу з реєстру територіальної громади № 2022/001611447 від 01.12.2022, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 21 травня 1998 року. Також згідно довідки № 1076/03-20/23 від 02 травня 2023 року, виданої Здолбунівською міською радою Рівненської області, станом на 19 листопада 2022 року за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , були: чоловік спадкодавця - [PERSON] та діти спадкодавця - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно інформації, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19/17663-25 від 04.03.2025, позивач [PERSON] періодично виїжджала за межі України, однак у період з 18 березня 2019 року до 09 липня 2020 року перебувала на території України. Також трудова книжка [NUMBER] містить записи про офіційне працевлаштування та перебування у центрій зайнятості позивача [PERSON] на території України за період з 01 листопада 2002 року до 30 квітня 2020 року. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не спростували факт постійного проживання позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Пояснення вказаних свідків не конкретизовані датами та періодами. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Статтею 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до частин першої та другої статті 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Отже, потрібно розрізняти ситуації, коли майно, зареєстроване за одним із подружжя на праві власності, є об`єктом права спільної сумісної власності, та коли таке майно, є особистою власністю одного із подружжя. Після смерті одного із подружжя, відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майно, не входить до складу спадщини. Отже, той з подружжя, хто є живим, реалізуючи свої права як спадкоємець, має право подати заяву про прийняття спадщини (чи відмови у її прийнятті), а також заяву про видачу свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2024 року у справі № 604/946/20 (провадження № 61-10913св23). Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 75996163 від 27 лютого 2024 року, спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилася. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Позивач [PERSON] заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] не подавала, тому набула право на спадкове майно після смерті матері [PERSON] в порядку спадкування за законом. Враховуючи, що спірне домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя, тобто кожен із подружжя володів по 1/2 його частини, тому спадщина, яка відкрилась після смерті [PERSON] , становить 1/2 частину домоволодіння й, відповідно, спадкоємці успадкували по 1/8 частини домоволодіння. [INFO] помер батько сторін [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 29.11.2022 Здолбунівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідно до заповіту, складеного 10 лютого 2020 року і посвідченого приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Бондаренком О.В., [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що за законом він матиме право заповів своїй дочці [PERSON] - відповідачу по справі. Зі спадкової\~справи №\~22/2023,\~заведеної 19\~квітня 2023\~року приватним\~нотаріусом Рівненського\~районного нотаріального\~округу Рівненської\~області Бондаренком\~О.В.,\~вбачається,\~що спадщину\~після смерті\~ [PERSON] прийняла\~його дочка\~ [PERSON] \~-\~відповідач по\~справі,\~та отримала\~свідоцтво про\~право на\~спадщину№ 1075, видане 02 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Бондаренком О.В. на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , та свідоцтво про право на спадщину № 1076, видане 02 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Бондаренком О.В. на земельну ділянку з кадастровим номером 5622610100:00:013:0142, площею 0,0717 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] . Статтею 1301 ЦК України\~визначені підстави і порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Так, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до пункту 27\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним; визнання відмови від спадщини недійсною; визнання шлюбу недійсним; порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. З огляду на викладене, оскільки право власності [PERSON] на належну йому частину у спільному майні не припинилось після смерті дружини [PERSON] , тому нотаріусом безпідставно видано на ім`я відповідача свідоцтв про право на спадщину на цілий спадковий житловий будинок та земельну ділянку, які зареєстровані на праві власності за спадкодавцем.\~Враховуючи, що позивач своєчасно прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , однак позбавлена можливості оформити свої права на належну їй частину домоволодіння, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсними в 1/8 частині свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Бондаренком О.В. на ім`я [PERSON] . За таких обставин позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. У відповідності до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved