Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача 06.12.2023 року представник [PERSON] , діючи в інтересах позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування збитків в порядку регресу, у якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача завдані збитки в порядку регресу в розмірі 2 500,00 грн.; судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 8 543,70 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ПАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №10827372-02-21-01 від 07.07.2020 р., за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну транспортному засобу Skoda Karog, д.н.з. [NUMBER] . 13.12.2020 року близько 20:15 години [PERSON] , керуючи автомобілем Daewoo Lanos, номерний знак [NUMBER] , по пр. Перемоги, 66-А м.Харкова, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль Skoda Karoq, номерний знак [NUMBER] , автомобілі отримали механічні пошкодження, завдані збитки. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/17397/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. На підставі страхового акту №2083670-1 ПрАТ «ВУСО» виплатило потерпілому страхове відшкодування в розмірі 3 844,80 грн. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Daewoo Lanos, номерний знак [NUMBER] [PERSON] була застрахована за полісом №АР8841050 в ПАТ «НАСК «Оранта», ПрАТ «ВУСО» звернулось до останньої з вимогою відшкодування збитків в порядку регресу, та отримало відшкодування в межах ліміту передбаченого полісом, з вирахуванням франшизи 2\~500,00 грн. З урахуванням вимог діючого законодавства, у відповідача виникло зобов`язання перед ПрАТ «ВУСО» у відшкодуванні збитків в межах різниці між сплаченим страховим відшкодуванням та страховою виплатою ПАТ «НАС «Оранта» в розмірі 2 500,00 грн. 16.12.2021 року між ПрАТ «ВУСО» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір №16/12/2021 про відступлення права вимоги, за яким останній отримав право вимоги до відповідача про відшкодування в порядку регресу за договором страхування №10827372-02-21-01 від 07.07.2020 року на відшкодування збитків у розмірі 2\~500,00 грн.. Відповідач відзиву на позов не подав, був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи. ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.12.2023 року матеріали позовної заяви фізичної особи-підприємця « [PERSON] » до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу, передано за підсудністю на розгляд до Херсонського міського суду Херсонської області. Матеріали цивільної справи надійшли до Херсонського міського суду Херсонської області 06.02.2024 року. За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Херсонського міського суду Херсонської області від 07.02.2024 року головуючим у справі визначена суддя Булах Є.М. та відповідно до Журналу реєстрації вхідної кореспонденції матеріали цивільної справи передано Головуючому 08.02.2024 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.02.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 07.05.2024 року. 30.04.2024 року від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою системи «EasyCon», яке відповідно до Журналу реєстрації вхідної кореспонденції передано судді 02.05.2024. Судове засідання призначено на 07.05.2024 року о 14:00 год. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.05.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції через підсистему «EasyCon». 07.05.2024 року представником позивача через систему «Електронний суд» подано заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Судове засідання призначене на 07.05.2024 року у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача відкладено на 16.07.2024 року. Розгляд справи призначений на 16.07.2024 року не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючого в нарадчій кімнаті по кримінальній справі №766/889/23. Судове засідання призначено на 01.10.2024 року. 04.09.2024 року від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою системи «EasyCon», яке відповідно до Журналу реєстрації вхідної кореспонденції передано судді 05.09.2024 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.09.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції через підсистему «EasyCon». 01.10.2024 року представником позивача через систему «Електронний суд» подано заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Судове засідання призначене на 01.10.2024 року у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача відкладено на 18.11.2024 року. 21.10.2024 року від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою системи «EasyCon», яке відповідно до Журналу реєстрації вхідної кореспонденції передано Головуючому 22.10.2024 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.10.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції через підсистему «EasyCon». Розгляд справи призначений на 18.11.2024 року не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючого на лікарняному. Судове засідання призначено на 21.01.2025 року. Судове засідання призначене на 21.01.2025 року у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача відкладено на 12.03.2025 року. Судове засідання призначене на 12.03.2025 року у зв`язку із відсутністю відомостей про належне повідомлення і неявкою в судове засідання відповідача відкладено на 30.04.2025 року. Судове засідання призначене на 30.04.2025 року у зв`язку із відсутністю відомостей про належне повідомлення і неявкою в судове засідання відповідача відкладено на 16.06.2025 року. Розгляд справи призначений на 16.06.2025 року не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючого в нарадчій кімнаті по кримінальній справі №766/4612/23. Судове засідання призначено на 22.07.2025 року. Судове засідання призначене на 22.07.2025 року відкладено у зв`язку із неявкою в судове засідання належним чином повідомленого відповідача на 11.08.2025 року. 11.08.2025 року представником позивача через систему «Електронний суд» подано заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, відповідач повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем його проживання, відомий суду номер телефонного зв`язку, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. Як передбачено ч .ч. 2-3, 13\~ст. 128 ЦПК України\~суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. За наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Як передбачено п. 2 ч. 7\~ст. 128 ЦПК України\~у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16) визначив, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання, то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб - сторінка суду, а тому право такої особи на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод порушено не було. Положеннями\~ст. 174 ЦПК України\~закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до\~ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У судове засідання, призначене на 22.07.2025 року та 11.08.2025 року відповідач повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач будучи повідомленим належним чином про розгляд справи відносно нього, відзиву на позов не подав про причини неможливості вчинення процесуальних дій суду не повідомлено. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи згоду позивача про розгляд справи у його відсутності у заочному порядку із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та повторної неявки у судове засідання належним чином повідомленого про день, час та місце судового розгляду справи відповідача і відсутності будь-яких заяв від нього, суд постановив розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення, крім того, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8\~ст. 279 ЦПК України\~при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено\~ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.02.2021 року у справі №638/17937/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. та судовий збір в сумі 454,00 грн. Судом встановлено такі обставини та події, що 13.12.2020 року близько 20:15 години [PERSON] , керуючи автомобілем Daewoo Lanos, номерний знак [NUMBER] , по пр. Перемоги, 66-А м.Харкова, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль Skoda Karoq, номерний знак [NUMBER] , автомобілі отримали механічні пошкодження, завдані збитки. Згідно страхового акту №2083670-1 за договором страхування наземного транспорту №10827372-02-21-01 від 07.07.2020 р., ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 3 844,80 грн., які згідно платіжного доручення №37750 від 17.12.2020 р. сплачені на рахунок ФОП [PERSON] , яким розраховано вартість ремонтних робіт за рахунком-факторою №ВМ0-000426 від 16.12.2020 р. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Daewoo Lanos, номерний знак [NUMBER] станом на 13.12.2020 року застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» за полісом №АР8841050, що підтверджено скріншотом роздруківки із сайту пошуку чинності внутрішнього страхування. 16.12.2021 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір №16/12/2021 про відступлення права вимоги, за яким позивач набув право вимоги по договору №10827372-02-21-01 до [PERSON] в розмірі 2 500,00 грн., що встановлюється із Додатку №1 до Договору №16/12/2021 Про відступлення права вимоги. 29.12.2021 року за вих. №2901202021 ФОП [PERSON] на адресу [PERSON] надіслано акт (вимогу) №2083670-1 про відшкодування збитків в порядку регресу, а саме фактичний розмір шкоди у розмірі франшизи 2500,00 грн., яка добровільно [PERSON] виконана не була ІV. Оцінка Суду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до частин першої, другої\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а відтак на підставі ч.2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За встановленого судом та перевіреного доказами, постанова Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.02.2021 року у справі №638/17937/20, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, має у справі що розглядається преюдиційне значення. А отже обставини щодо винуватих дій водія автомобіля Daewoo Lanos, номерний знак [NUMBER] , по пр. Перемоги, 66-А м.Харкова, в результаті яких був пошкоджений автомобіль Skoda Karoq, є встановленими і доказуванню в даній справі не підлягають. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 10.02.2016 р. в справі № 6-2878цс15, яка у відповідності до ч.6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується іншими судами при вирішенні аналогічних справ. За обставинами цієї справи ПрАТ «СК «ВУСО» набуло право вимоги до відповідача на відшкодування збитків в порядку регресу в межах різниці сплаченого страхового відшкодування та страховою виплатою здійсненою ПАТ «НАСК «ОРАНТА» у розмірі 2\~500,00 грн. Як встановлено судом 16.12.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП « [PERSON] укладено договір про відступлення прав вимоги за Договором страхування №10827372-02-21-01 від 07.07.2020 року. За ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статей\~1077,\~1078 ЦК України\~встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до\~ст. 1081 ЦК України\~клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Тобто, підставою для заміни сторони, а саме процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, у наслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Відповідно до частини першої статті 512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514\~цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У статті 514\~ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. За частиною першою статті 513\~ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18. Згідно з частиною першою статті 516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За обставинами цієї справи, [PERSON] не оскаржував договір відступлення права вимоги №16/12/2021 від 16 грудня 2021 року в частині відступлення права вимоги за його страховими зобов`язанням, а тому з урахуванням презумпції правомірності правочину, суд вважає, що відступлення (продаж) прав вимоги та майнових прав за цим договором не суперечить статті 514 ЦК України, з огляду на що права позивача є порушеними та наявні підстави для стягнення з відповідача збитків. У відповідності до ст.\~76\~ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За приписами ст.\~78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ч. 1ст.\~79\~ЦПК України та ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України докази мають відповідати ознакам достовірності, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи,\~що до\~позивача,\~як правонаступника\~ПрАТ «ВУСО»,\~внаслідок виплати\~потерпілому страхового\~відшкодування,\~перейшло право\~вимоги до\~відповідача,\~в межах\~не відшкодованого\~розміру франшизи суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог. З огляду на викладене позовні вимоги підлягають задоволенню. V. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Відповідно до квитанції №АМЕА-М3Т7-НКНР-С617 від 30.11.2023 року позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн. який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування судового збору. Також встановлено, що позивач звертаючись до суду, просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 8 543,70 грн. Згідно ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно з якою розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів. В підтвердження обґрунтованості понесення витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача до матеріалів справи долучено: - договір про надання правової (правничої) допомоги №2007/23 від 20.07.2023 року укладений між Адвокатським об`єднанням «НДК Смарт Партнерз» в особі керуючого партнера Хобти Юрія Михайловича та фізичною особою-підприємцем [PERSON] ; - додаткову угоду №6 від 25.09.2023 року акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги №2207/23 від 20.07.2023 р.; - квитанцію до прибуткового касового ордера №_2909/23-6 від 25.09.2023 р. про сплату ФОП [PERSON] 8543,70 грн. Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Стороні, на користь якої ухвалено рішення за правилами цивільного судочинства, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Врахувавши характер спірних правовідносин, ціну позову, складність справи, обсяг виконаних робіт (наданих послуг) і часу, витраченого на виконання цих робіт (послуг), суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн. Суд вважає такий розмір витрат дійсним та реальним з урахуванням як об`єму виконаної роботи, так і обставинами справи.

Outcome: approved