Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

12.03.2025 року до Ленінського районного\~суду м.\~Дніпропетровська надійшла\~позовна заява\~Акціонерного товариства\~Комерційного банку\~«ПриватБанк» до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.01.2020 року в розмірі 36\~361,80 грн., яка виникла станом на 03.02.2025 року через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.04.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористалася. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Меркулова В.В. у позові просила розгляд справи провести без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про час, дату, місце розгляду справи повідомлена належним чином, однак, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд постановив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. У ході судового розгляду встановлено, що 03.01.2020 року відповідач підписала в АТ КБ «ПриватБанк» відповідач за допомогою електронного підпису підписала заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до вказаної заяви відповідач підписанням цієї заяви приєдналася до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка» Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет у редакції, в редакції, затвердженій Протоколом засідання Правління Банку № 8 від 19.02.2019 року. За умовами договору, укладеного між сторонами, Банк надає відповідачу кредитні кошти, а остання зобов`язується їх повернути і сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Також 26.03.2021 року відповідач підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг. Як вбачається з виписки за договором № б/н за період з 01.01.2020 по 03.02.2025 року, відповідач користувалася кредитними коштами, повертала їх та знову використовувала. У позові зазначено, що відповідач порушила умови Договору та прострочила повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого в неї виникла заборгованість. Відповідно до розрахунку позивача, який не спростований відповідачем, заборгованість відповідача станом на 03.02.2025 року складає 36361,80 грн., з яких: 31563,40 грн. заборгованість за тілом кредиту, 4798,40 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом (тілом кредиту) та відсотками, суд виходив із такого. Відповідно до ст.\~627\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі \~ст.\~2\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» банківський кредит,\~будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що відповідач користувалася кредитними коштами, розрахунок позивача не спростувала, суд доходить висновку, що заборгованість за кредитним договором є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір 2\~422,40 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved