Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

У січні 2025 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла зазначена позовна заява. Позов обґрунтовано наступним. 05.02.2017 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого Позивач надав у борг, а Відповідач отримав у власність, грошову суму - 200 000,00 (двісті тисяч) доларів США, які останній зобов`язувався повернути до 25.07.2020 року (копія розписки, яку власноручно написав Відповідач, додається). Розмір відсотків за договором встановлений не був. Станом на сьогодні Відповідач грошові кошти, не повернув. Ухвалою від 31.01.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Призначив підготовче засідання на 12.03.2025 о 14 год. 00 хв. Установив учасникам справи строки для подання заяв по суті. Зобов`язав позивача надати суду для огляду в судове засідання оригінал розписки від 05.02.2017, копія якої додана до позовної заяви. У підготовче засідання 12.03.2025 сторони не з`явилися, про слухання повідомлені належним чином. Відповідач про причину неявки суду не повідомив. Представник позивача - адвокат Мельниченко С.О. подав заяву про проведення засідання без його участі, просив закрити підготовче провадження у справі. 12.03.2025 суд закрив підготовче провадження у справі, призначив справу до розгляду по суті на 07.05.2025 о 14.30 год., установив такий порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті: заслухати пояснення сторін, дослідити письмові докази. В засідання для слухання справи по суті 07.05.2025 сторони не з`явилися, про слухання повідомлені належним чином. Позивач, представник Позивача та Відповідач причину неявки суду не повідомили. У зв`язку з неявкою відповідача в перше засідання для слухання справи по суті на 07.05.2025 суд відклав розгляд справи на 09.07.2025 о 15.30 год. В засідання для слухання справи по суті 09.07.2025 о 15.30 год. відповідач не з`явився, про слухання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, правом щодо подання відзиву на позовну заяву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не скористався. Представник позивача - Мельниченко С.О. підтримав позов повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, до клопотання долучив оригінал розписки від 05.02.2017 - для приєднання до матеріалів справи. Суд, з урахування думки позивача, ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом, застосовані норми права та мотиви, з яких виходив суд. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до норми ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. 05.02.2017 [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики грошових коштів, що підтверджується оригіналом розписки, яка одночасно виступає і письмовою формою договору позики (а.с. 35). Відповідно до змісту розписки позичальник [PERSON] зобов`язується повернути борг [PERSON] в сумі двісті тисяч доларів США, які він отримав 05.02.2017 році до 25.07.2020 року. Факт отримання коштів за Договором позики підтверджується цією розпискою. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне зобов`язання). Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог інших актів цивільного законодавства. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, зроблено наступний висновок: «Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.» Враховуючи цей висновок про застосування норм права у подібних правовідносинах, зважаючи на те, що станом на час подання позову до суду (31.12.2024) відповідач не виконав зобов`язання за договором позики грошових коштів від 05.02.2017, не повернув позику, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості в розмірі 200 000,00 доларів США. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою розмір ставки судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений за розгляд справи судовий збір у встановленому законом розмірі - 15 140,00 грн.

Outcome: approved