Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

05 серпня 2025 року до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області звернувся представник\~заявників [PERSON] з заявою про встановлення факту народження дітей на тимчасово окупованій території України, у якій просить суд встановити факт, що має юридичне значення, для проведення державної реєстрації народження дітей у відповідних органах реєстрації актів цивільного стану України, що [INFO] в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, Україна (тимчасово окупована територія України) народилися: дитина чоловічої статі громадянин України [PERSON] , матір`ю якого є громадянка України [PERSON] [INFO] , місце народження смт. Советське м. Ялта АР Крим, а батьком\~громадянин України [PERSON] [INFO] , місце народження м. Ялта АР Крим; також просили встановити факт що [INFO] в м. Ялта Автономної Республіки Крим, Україна (тимчасово окупована територія України) народилася дитина чоловічої статі громадянин України [PERSON] , матір`ю якого є громадянка України [PERSON] [INFO] , місце народження смт. Советське м. Ялта АР Крим, а батьком\~громадянин України [PERSON] [INFO] , місце народження м. Ялта АР Крим. Заяву мотивовано тим, що заявники перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16.10.2020 року, який був зареєстрований на тимчасово окупованій території України у Ялтинському міському відділі запису актів громадянського стану Департаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим. [INFO] у них в м. Сімферополі АР Крим народилась дитина, чоловічої статі, [PERSON] . [INFO] у них в м. Ялта АР Крим народилась друга дитина, чоловічої статі, [PERSON] . Представник заявників вказує, що зареєструвати дітей на території України та отримати свідоцтво про їх народження вони не мають можливості, оскільки документи, видані на окупованій території, органами юстиції не приймаються. В судове засідання заявники [PERSON] , [PERSON] та їх представниця адвокат Мартинюк Ю.С. не з`явилися. При цьому в тексті заяви заявники звернулись з клопотанням про розгляд заяви за їх відсутності та за відсутності їх представниці. Представник заінтересованої особи\~Вознесенського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Одеса) \~в судове засідання не з`явився. На адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без участі представника, проти заяви не заперечують. Зважаючи на наявність у справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до п. 5 ч.2 ст.\~93, ч. 1 ст.\~315 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки. Пунктом 7 частини 1\~ст. 315 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи про народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 315 ЦПК України). Згідно до ст.317 ЦПК України\~заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відповідно до\~ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи заявник [PERSON] [INFO] , уродженець м. Ялта АР Крим Україна, громадянин України, паспорт № [NUMBER] , який виданий 02.10.2018 року, орган що видав 6512, зареєстрований [ADDRESS] Заявниця [PERSON] [INFO] , уродженка смт. Советське м. Ялта АР Крим Україна, громадянка України, паспорт [NUMBER] , який виданий 24 квітня 2012 року, Масандрівським ВМ Ялтинського МУ ГУМВС України в АР Крим, зареєстрована Автономна Республіка Крим м. Ялта смт. Советське. Заявники перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 16 жовтня 2020 року у Ялтинському міському відділі запису актів громадянського стану Департаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим. [INFO] у м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим народився хлопчик [PERSON] , матір`ю якого записана [PERSON] , батьком\~ [PERSON] , що вбачається зі свідоцтва про народження, виданого Ялтинським міським відділом запису актів громадянського стану Департаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим 20.04.2021 року, актовий запис № 110219910001400307005. [INFO] в м. Ялта Республіка Крим народився хлопчик [PERSON] , матір`ю якого записана [PERSON] , батьком\~ [PERSON] , що вбачається зі свідоцтва про народження, виданого Ялтинським міським відділом запису актів громадянського стану Департаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим 11.04.2023 року, актовий запис № 110239910001400285001. Згідно ч. 1-3\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Положеннями статей\~3,\~8,\~9 Конституції України\~визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». У практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17, від 16 листопада 2022 р. по справі №759/1443/22. Враховуючи викладене, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог\~статті 263 ЦПК України\~щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справи у порядку\~статті 317 ЦПК України. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (ч. 1\~ст. 122 СК України). Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті\~77,78 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої\~статті 77 ЦПК України\~є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими за змістом частини першої\~ст. 78 ЦПК України\~є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої\~статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Суд враховує, що м. Сімферополь та м. Ялта Автономної Республіки Крим, Україна перебувають в тимчасовій окупації російською федерацією, у зв`язку з чим відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» включений до відповідного переліку територіальних громад, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказана обставина виключає можливість зареєструвати факт народження у встановленому законом порядку за місцем народження дитини. Суд вважає, що заявники мають право на звернення до суду з цією заявою відповідно до приписів ч. 1\~ст. 317 ЦПК України, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання (ч. 4\~ст. 317 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 317 ЦПК України\~суд вважає за можливе допустити рішення до негайного виконання в частині щодо встановлення факту народження. На підставі викладеного,

Outcome: approved