Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

В червні 2025 року [PERSON] звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з останнього на її користь аліменти у твердій грошовій сумі на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 грн. щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначає, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.10.2014 року, який було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.04.2025 року. Від даного шлюбу у подружжя народилася донька [PERSON] , [INFO] . З моменту припинення сімейних відносин усі фінансові витрати, необхідні для утримання дитини, покладені на позивача, в той час як відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання спільного сина. Ухвалою судді від 30.06.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, але від представника позивача надійшла заяву про визнання позову та розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.10.2014 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.04.2025 року шлюбу між позивачкою та відповідачем було розірвано. Домовленості з питання утримання сина між сторонами не досягнуто. В добровільному порядку відповідач кошти на утримання дитини на регулярній основі не надає. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). У частині 1 статті 182 СК України визначено перелік обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Водночас частина 2 статті 182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Як вбачається з позову, взаємної згоди щодо утримання сина сторони не досягли, а відтак на його утримання підлягають стягненню аліменти з відповідача, як батька, який проживає окремо від дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з відповідача, суд враховує положення ч.1 ст.182 СК України, визначений законодавством прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також визнання відповідачем позовних вимог. Виходячи із вище наведеного та принципу рівності батьківського обов`язку по утриманню дітей, суд вважає можливим стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 3000 грн., щомісячно. Розмір аліментів 3000 грн. відповідач визнав, що враховується судом при вирішенні справи. Частиною 1 ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Відтак аліменти підлягають стягненню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 07.06.2025 року . Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення місячного розміру аліментів підлягає негайному виконанню. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України, враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору, визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 605 гривень 60 копійок судового збору, інша частина судового збору компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved