Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

Представник позивача, адвокат Самохвалов С. В., звернувся до суду із даним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , яка померла [INFO] . Незважаючи на смерть [PERSON] у 1983 році вона досі є власником 1/2 частки жилого будинку [ADDRESS] . Додавала, що інша 1/2 частки жилого будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 18.12.1981 року належить [PERSON] , яка є донькою позивача. Відповідно до даних технічного паспорту, вказане домоволодіння складається з жилого будинку з прибудовою (літера АІ-а), сараю (літера Б), погребу з шийкою (літера В), убиральні (літера Д) (житлова площа - 30,40 м2, загальна площа - 47,80 м2). Таким чином у грудні 2024 року позивач звернувся до суду з заявою про встановлення факту прийняття спадщини. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.01.2025 року по справі № 127/42124/24 було встановлено факт прийняття позивачем спадщини у листопаді 1983 року після смерті [PERSON] 28 березня 2025 року позивачка звернулася з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак приватним нотаріусом Кравцовою О. М. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Зі змісту постанови нотаріусу вбачається, що підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину є наявність у померлої [PERSON] чоловіка, [PERSON] , який станом на час смерті дружини постійно проживав разом з нею за однією адресою, чим на думку приватного нотаріуса прийняв спадщину. З врахуванням того, що [PERSON] померла [INFO] , то підстави та порядок прийняття спадщини визначаються нормами ЦК УPCP, який діяв у той час. Відповідач не подавав заяву про прийняття спадщини та не міг вступити в управління або володіння спадковим будинком, оскільки весь час проживав з дружиною за іншою адресою. Також відповідачем не було вчинено жодних дій, які б свідчили про те, що він вступив в управління або володіння спадковим майном, на відміну від позивачки, якою факт прийняття спадщини було встановлено на підставі судового рішення. Більш того із заяви відповідача до приватного нотаріуса від 27.09.2011 року слідує, що [PERSON] не приймав, не вступав в управління та володіння спадковим майном, заяву про прийняття спадщини не подавав, а також не вчиняв жодної з дій, що свідчать про прийняття ним спадщини після смерті сестри позивачки оскільки він відмовився від спадщини. Отже, вважав відмову в видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину безпідставною, такою, що порушує законне право позивача на спадкове майно. На підставі викладеного, просив суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на 1/2 частки жилого будинку [ADDRESS] , що складається з жилого будинку з прибудовою (літера АІ-а) (загальна площа - 47,8 кв. м, житлова площа - 30,4 кв. м.), сараю (літера Б), погребу з шийкою (літера В), убиральні (літера Д). Позивачка, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, надавши заяву з проханням вирішити справу у її відсутність, прохаючи заявлені позовні вимоги задовольнити повністю. Представник позивачки, адвокат Самохвалов С. В., у судовому засіданні, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві [PERSON] , просив суд заявлені позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання також не з`явився повторно, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином шляхом оголошення, не надавши суду заяв по суті справи чи будь-яких клопотань. Суд при цьому зазначає, що за ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно із ч. 3 ст. 223 ЦПК якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на викладене вмотивування, суд зазначає, що повторна неявка у судове засідання відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Отже, вивчивши матеріали справи, суд дійшов переконання про можливість провести розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] . Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного обґрунтування. Судом було встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 1 листопада 1983 року відділом РАЦС Артемівського міськвиконкому Донецької області, актовий запис № 790 від 1 листопада 1983 року, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] в віці 41 року. На підставі посвідки про народження № [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб, актовий запис № 74 від 28 січня 1961 року, виконаний Бахмутським відділом ДРАЦС у Бахмутському районі Донецької області, вбачається, що [PERSON] одружилась із [PERSON] , внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище [PERSON] . З відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 9 листопада 2024 року вбачається, що за актовим записом № 26 від 5 лютого 1945 року було зареєстровано народження [INFO] [PERSON] , батьками якої вказані [PERSON] та [PERSON] . Також з відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 7 січня 2025 року вбачається, що за актовим записом № 522 від 15 серпня 1970 року було зареєстровано шлюб [PERSON] із [PERSON] , внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище [PERSON] . Відповідно до договору дарування від 18 грудня 1981 року, посвідченого нотаріусом 1-ї Артемівської нотаріальної контори вбачається, що [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частку жилого будинку літ. А-1-а із господарськими спорудами (сарай літ. Б, погреб з шийкою літ. В, огорожа № 3, водопровід № 4), розташованого в [ADDRESS] (жила площа 30,40 кв. м.; загальна площа 47,80 кв. м.), право власності якої було зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 29.09.2011 року, що підтверджується інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.07.2024 року, а також технічним паспортом від 28.09.2011 року, складеним Артемівським БТІ. Згідно відповіді управління муніципального розвитку Артемівської міської ради від 16.09.2011 року вбачається, що на підставі додатку до рішення виконкому Артемівської міської ради від 05.08.1987 року № 290/1 було житловому будинку [ADDRESS] . На підставі рішення від 30 січня 2025 року Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 127/42124/24, яке набуло чинності 6 березня 2025 року, вбачається, що було встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини, яка складається з 1/2 частки жилого будинку із господарськими спорудами, розташованого в [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на праві власності, що також підтверджується інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.04.2024 року на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17.08.1981 р. н. Отже, судом було встановлено, що частка спадкодавця, [PERSON] , у праві спільної часткової власності на будинок [ADDRESS] , становить 1/2 частку. Суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, який набув чинності 1 січні 2004 року, передбачено, що такий ЦК застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Суд таким чином встановив, що спадщина внаслідок смерті [PERSON] відкрилася до [INFO] , тому застосуванню підлягають норми ЦК УРСР 1963 року (далі - ЦК 1963). За ч. 1 ст. 529 ЦК (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК (1963 року) при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Згідно із ч. 1 ст. 548 ЦК (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. На підставі ст. 549 ЦК (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи 25/2025 внаслідок смерті [INFO] [PERSON] , заведеної приватним нотаріусом Кравцовою О. М., вбачається, що із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулась лише позивачка, [PERSON] , із заявою від 28.03.2025 року. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, місце проживання [PERSON] зазначено за адресою: [ADDRESS] . На підставі інформації в довідці Бахмутської міської ради Донецької області від 03.04.2025 року на час відкриття спадщини разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , постійно проживав її чоловік, [PERSON] . Згідно із постановою від 08.04.2025 року приватного нотаріусу Кравцової О. М. вбачається, що за наслідком розгляду заяви від 28.03.2025 року [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] на спадкове майно, яке складається з однієї другої частки житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] по спадковій справі № 25/2025, у вчинені такої нотаріальної дії було відмовлено з підстав того, що на час відкриття спадщини разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , постійно проживав її чоловік, [PERSON] , який фактично спадщину прийняв і не відмовився від прийняття у строк шість місяців з часу відкриття спадщини, тому вважала, що оскільки чоловік спадкодавця, [PERSON] , спадщину прийняв, то видати свідоцтво про право на спадщину на [PERSON] , не є можливим. Натомість, суд вказує, що спільне проживання відповідача із спадкодавцем, [PERSON] , на момент смерті не може свідчити про прийняття ним спадщини, яка складається із 1/2 частки буд. [ADDRESS] , оскільки відповідно до вимог ст. 549 ЦК (1963 року) [PERSON] фактично протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не вступив в управління чи володіння таким спадковим майном, а також не подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини після смерті своєї дружини. Так відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 27.09.2011 року, реєстр нотаріусу № 3189, вбачається, що відповідач стверджував, що він спадкове майно після смерті [INFO] [PERSON] , яке складається із будинку [ADDRESS] , не приймав, не вступав в управління та володіння спадковим майном, заяву про прийняття спадщини не подавав, а також не вчиняв жодної з дій, вказуючи, що відмова від належної йому спадщини є безумовною та беззастережною. Також на підставі рішення від 30 січня 2025 року Вінницького міського суду Вінницької області встановлено факт прийняття саме [PERSON] спадщини після смерті своєї сестри, що складається з 1/2 частки жилого будинку із господарськими спорудами, розташованого в [ADDRESS] , та яка належала [PERSON] на праві власності. Суд зазначає, що територія міста Бахмут Бахмутської міської територіальної громади з 24.02.2022 року віднесена до території активних бойових дій відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309, а з 12.12.2023 року - до тимчасово окупованих територій України. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що з метою оформлення спадщини позивачка подавала приватному нотаріусу за місцем свого фактичного проживання як внутрішньо переміщеної особи заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] своєї сестри, [PERSON] , однак отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії. Однак судом внаслідок розгляду справи було встановлено, що позивачка, [PERSON] , фактично прийняла у встановленому законом порядку спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , тому через відмову приватним нотаріусом у видачі їй свідоцтва про право на спадщину права останньої підлягають захисту судом. Отже, оскільки [PERSON] не може отримати в поза судовому порядку свідоцтво про право на спадщину, то суд дійшов переконання про можливість задоволення позовних вимог шляхом визнання за позивачкою права власності на 1/2 частки жилого будинку [ADDRESS] , що складається з жилого будинку з прибудовою (літера А-1-а) (загальна площа - 47,8 кв. м, житлова площа - 30,4 кв. м.), сараю (літера Б), погребу з шийкою (літера В), убиральні (літера Д), в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved