Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

20.06.2025 представник позивачки звернувся до суду з даною позовною заявою, у якій просив стягнути з відповідача аліменти на її утримання, до досягнення дочкою [PERSON] , [INFO] , трирічного віку у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. В обґрунтування позову зазначено, що 20.09.2022 між сторонами було зареєстровано шлюб. У даному шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що вона не має змоги працювати так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, відповідач належної матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. У зв`язку з цим, просить суд позов задовольнити та ухвалити рішення про примусове стягнення з відповідача аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою від 02.07.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 25.07.2025 з повідомленням сторін, який востаннє відкладено на 25.08.2025. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивачки подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судові засідання не з`явився, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подавав, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позовну заяву відповідачем не було подано. На підставі норм ст.ст. 280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.ст. 223, 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20.09.2022, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . У даному шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] . 19.06.2025 Шептицьким міським судом Львівської області 19.06.2025 видано судовий наказ, про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки його доходу щомісячно. Як встановлено судом, позивачка не працює, здійснює догляд\~за малолітньою\~дитиною,\~ їй матеріально важко утримувати себе. Відповідач відповідних коштів на утримання дружини добровільно не надає. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач працює та має змогу надавати кошти на утримання дружини. Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має право\~на утримання\~від чоловіка\~-\~батька дитини\~до досягнення\~дитиною трьох\~років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Фактичні обставини справи, в силу вимог закону, свідчать про те, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу дружині до досягнення дитиною трьох років. З урахуванням наведеного, враховуючи потреби позивачки та те, що дитина проживає разом з нею, остання здійснює догляд за малолітньою дитиною, її доходів не достатньо для самостійного утримання, відповідач є працездатною\~особою,\~офіційно працевлаштований,\~отримує постійне\~джерело прибутку,\~а томуможе надавати\~матеріальну допомогу\~дружині до\~досягнення дитиною\~трьох років,\~відтак суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими. Таким чином, позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Таких висновків також дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові по справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. 11.06.2025 між адвокатом Огорілко Ю.В. та [PERSON] укладено договір про надання правничої допомоги. На підтвердження факту виконання умов надання правової допомоги представником позивача надано: 1) акт виконаних робіт від 20.06.2025, згідно якого вартість юридичних послуг становить 5000,00 грн.; 2) копію прибуткового касового ордера № 116 від 20.06.2025, згідно якої [PERSON] оплачено за надані послуги адвоката у сумі 5000,00 грн.; 3) ордер на надання правничої допомоги серії ВС № 1365178; 4) копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Такі документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат, що пов`язані з правничою допомогою адвоката. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29.10.2020 року у справі № 686/5064/20. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved