Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-14 00:00:00

11.05.2023 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки. В обґрунтування позову зазначила, що в 2003 році вона уклала з відповідачем шлюб. У вказаному шлюбі, а саме [INFO] у сторін народилась донька - [PERSON] . З часом сімейне життя не склалося, сторони не змогли створити гарної родини через різні погляди на життя, шлюбно - сімейні відносини не підтримуються з січня 2022 року, кожен з подружжя живе окремим особистим життям та своїми інтересами, при цьому Відповідач почав проживати окремо від дружини та доньки, життям власної дитини не переймався. Однак, в подальшому Відповідач скориставшись тим, що населений пункт, у якому позивач з донькою проживали ([ADDRESS]) перебував в окупації військами росії, забрав доньку та виїхав у невідомому позивачу напрямку. За даним фактом, переймаючись долею доньки, після деокупації Великобурлуцького (нині Куп`янського) району, позивач звернулась до органів Національної поліції, однак їй було повідомлено, що життю та здоров`ю дитини нічого не загрожує, а оскілки батьки мають рівні права та обов`язки, то складу кримінального злочину в діях Відповідача немає. Вказані обставини, враховуючи вік та стать дитини, і стали підставами для звернення первісного позивача до суду, оскільки вона вважає, що проживання саме з мамою буде найбільш корисним для доньки та відповідатиме її інтересам. Позивач зазначає, що ні в якому разі не заперечує проти спілкування доньки з її батьком, однак постійне місце проживання доньки все ж таки повинне бути визначено саме зі матір`ю, що підтверджується наступним: [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , де проживала разом з донькою; вказаний будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності, оскільки був придбаний в шлюбі за спільні кошти; позивач має власне житло в [ADDRESS] ; в родині були створені теплі, люблячі стосунки між всіма членами сім`ї; донька виховується матір`ю в почутті взаємної поваги; за час спільного проживання донька має значну кількість друзів - однолітків, що проживають поруч, та з ними вона залюбки спілкується; [PERSON] офіційно працевлаштована, має стабільний дохід; за місцем роботи та проживання характеризується позитивно; на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. [PERSON] зазначила, що інших дітей не має, а отже всю свою увагу та материнську турботу може та бажає приділяти доньці, на відміну від батька, який зовсім не приділяє уваги вихованню дитини, більше того, на певному етапі самоусунувся від вирішення будь-яких питань, пов`язаних з розвитком доньки, у тому числі щодо матеріального забезпечення. У позивачки наявні сумніви в особистих характеристиках батька дитини, який підтримує ідеї «руського міра», та втік разом з окупантами, на її переконання така людина не може займатись вихованням та розвитком дитини. У зв`язку з чим просить визначити місце проживання доньки з нею та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання доньки. 21.06.2023 представник відповідача [PERSON] - адвокат Старик В.М. надав до суду відзив на позов, в якому просив у задоволенні вимог [PERSON] відмовити. В обґрунтування зазначив наступне. 18.10.2003 між сторонами укладено шлюб. [INFO] у подружжя народилася донька [PERSON] [INFO] відбулося повномасштабне вторгнення збройних сил рф на територію України. Позивач намагалася здійснити спробу виїхати за кордон, проте спроба виявилася невдалою. Після позивач з дитиною виїхали в сторону Печенізької територіальної громади Чугуївського району Харківської області на підконтрольну Україні територію, але 06.06.2022 позивач разом з дитиною повернулася за адресою реєстрації, хоча [ADDRESS] все ще перебувало під окупацією. Після повернення дитина постійно проживала з відповідачем, позивач долею дитини не цікавилася. Відповідач, розуміючи, що перебування на окупованій території суперечить нормальним умовах проживання дитини, 19.07.2022 разом з донькою виїхав до Латвійської Республіки, 27.07.2022 доїхали до Словацької Республіки, де отримали статус тимчасового захисту. Відповідач вважає, що своїми діями створив для доньки максимально можливі за обставин, що склалися, умови для розвитку, виховання та життя у безпечному середовищі, що слугує найкращим інтересам дитини. В той же час позивач не довела, що визначення місця проживання з матір`ю в нинішніх умовах слугує якнайкращим інтересам дитини. 26.06.2023 [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому представник - адвокат Старик В.М. просив визначити місце проживання доньки з батьком. В обґрунтування зустрічного позову зазначено наступне. 18.10.2003 між сторонами укладено шлюб. [INFO] у подружжя народилася донька [PERSON] . В подальшому спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя та обов`язки. 24.02.2022 відбулося повномасштабне вторгнення збройних сил рф на територію України. Позивач намагалася здійснити спробу виїхати за кордон, проте спроба виявилася невдалою. Після позивач з дитиною виїхали в сторону Печенізької територіальної громади Чугуївського району Харківської області на підконтрольну Україні територію, але 06.06.2022 позивач разом з дитиною повернулася за адресою реєстрації, хоча [ADDRESS] все ще перебувало під окупацією. Після повернення дитина постійно проживала з відповідачем, позивач долею дитини не цікавилася. Відповідач, розуміючи, що перебування на окупованій території суперечить нормальним умовах проживання дитини, 19.07.2022 разом з донькою виїхав до Латвійської Республіки, 27.07.2022 доїхали до Словацької Республіки, де отримали статус тимчасового захисту. Відповідач вважає, що своїми діями створив для доньки максимально можливі за обставин, що склалися, умови для розвитку, виховання та життя у безпечному середовищі, що слугує найкращим інтересам дитини. В той же час позивач не довела, що визначення місця проживання з матір`ю в нинішніх умовах слугує якнайкращим інтересам дитини. 30.10.2023 представник [PERSON] - адвокат Овсяник С.А. надав відзив на зустрічний позов, в якому зазначив наступне. Так, в обґрунтування власних позовних вимог [PERSON] зазначає, що наразі він разом з донькою проживають на території Словацької Республіки, де 27.07.2022 отримали статус тимчасового захисту. Позивач вважає, що своїми діями створив для своєї доньки максимально можливі за обставин, що склалися, умови для розвитку, зростання, виховання та життя дитини й що найголовніше у безпечному для її життя та здоров`я середовищі, що слугує найкращим інтересам дитини. Позивач за первісним позовом вважає вказані доводи безпідставними з огляду на наступне: [PERSON] не надано доказів наявності належних для дитини відповідного віку умов проживання, так в додатках до зустрічної позовної заяви не надано жодного документу, щодо нерухомого майна та його характеристик, як то договір купівлі- продажу нерухомості або договір оренди житла, які б дали можливість оцінити умови проживання дитини. В той же час, Позивачка має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , де проживала разом з донькою. Вказаний будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності, оскільки був придбаний в шлюбі за спільні кошти. Також [PERSON] має власне житло в [ADDRESS] - квартиру [ADDRESS] . При цьому слід зазначити, що третьою особою у спорі було проведено обстеження умов проживання [PERSON] , однак наразі Позивачеві не було надано копію відповідного Акту обстеження та висновку про визначення місця проживання дитини. Більше того, Служба у справах дітей та сім`ї Великобурлуцької селищної ради Куп`янського району Харківської області зазначені документи не надала і до суду. З огляду на вказане, Позивачем було направлено запит до третьої особи, та у випадку отримання вказані документи будуть надані нами додатково. [PERSON] не було надано належних та допустимих доказів власного майнового стану, оскільки надана довідка про працевлаштування його до «Kia Slovakia s.r.o» не завірена нотаріально та не містить відомостей про щомісячні доходи Позивача за зустрічним позовом та навіть не містить назву займаної ним посади. Більше того, слід зазначити, що вона видана 12.07.2023 року, а з її змісту вбачається, що [PERSON] був нібито прийнятий на роботу 01.07.2023 року, а де він працював майже рік до цього - невідомо. [PERSON] наразі офіційно працевлаштована, працює на посаді продавця продовольчих товарів у ФОП [PERSON] та має офіційний дохід, що підтверджується відповідною довідкою. [PERSON] не було надано документів, що характеризують його як людину та як батька. Так, до зустрічної позовної заяви не було додано медичних довідок про його перебування/не перебування на обліку у лікаря психіатра та нарколога. За твердженням позивачки [PERSON] має проблеми з алкоголем та систематично зловживає ним. Надана [PERSON] характеристика з місця роботи від 15.06.2023 року, згідно якої він нібито працює на посаді сторожа Балаклійської експлуатаційної дільниці Регіонального офісу водних ресурсів Харківської області з 2001 року суперечить наданим відомостям про його роботу в «Kia Slovakia s.r.o», а за самим змістом жодним чином не характеризує Позивача за зустрічним позовом, а лише містить загальні фрази. Доказів того, що [PERSON] перебуває в трудових відносинах та працює сторожем до зустрічної позовної заяви не надано. В той же час, Позивачкою за первісним позовом надавались довідки про не перебування у лікаря нарколога та психіатра, надавалась копія характеристики за місцем проживання та разом з даним відзивом надаються характеристики з місця роботи (як попередньої, так і актуального). Щодо доводів Позивача за зустрічним позовом про те, що проживання дитини на території Словацької Республіки відповідає інтересам дитини. Вважали, що вказане не відповідає дійсності, оскільки проживання в чужій країні та ще й без знання мови, є дуже складним, як для дорослих, так і для дітей. При цьому всі інші родичі [PERSON] - мати, діди та бабусі проживають на території України, а отже дитина не має можливості спілкуватися не тільки зі своїми друзями, а навіть і з найближчими членами родини. При цьому необхідно відмітити, що Позивач за зустрічним позовом зазначає, що він нібито працює на автомобільному підприємстві, де як правило робочі зміни становлять 10-12 годин на день. Таким чином, незрозуміло яким чином [PERSON] знаходить час для розвитку та виховання власної доньки, а також незрозуміло хто займається її вихованням за його відсутності. У зв`язку з чим в задоволенні вимог зустрічного позову слід відмовити. 22.11.2023 від адвоката Старик В.М. надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов, в якій зазначено, що представником первісного позивача у відзиві зазначено, що [PERSON] не надано доказів на підтвердження майнового стану, що надана довідка з Kia Slovakia не є належним доказом, при цьому адвокат Овсяник С.А. не зазначає норму законодавства, яка вимагає нотаріального посвідчення такої довідки. Щодо зазначення відсутності доказів, що характеризують [PERSON] як батька, то позивачем заявлено клопотання про допит свідків, які можуть повідомити таку інформацію. Щодо твердження про зловживання позивачем алкогольними напоями, то це є наклеп, який нічим не підтверджується, в той час як щодо [PERSON] надано довідки щодо не постановлення на облік лікарів психіатра та нарколога у Великобурлуцькій ЦЛ, що не підтверджує не постановлення її на облік у інших лікувальних закладах. Щодо місця роботи [PERSON] , то він працює в Регіональному офісі водних ресурсів у Харківській області, наразі перебуває у відпустці без збереження заробітної плати. Надані характеристики щодо [PERSON] не характеризують останню ні як людину. Ні як матір, надані характеристики підтверджують лише факт не притягнення радою останньої до відповідальності. Щодо відеозвернення доньки, то представником первісного позивача не доведено, що даний доказ отримано з порушенням норм чинного законодавства. Дитина проживає та навчається на території Словацької Республіки вже півтори роки, в силу віку мову опанувала та встановила соціальні зв`язки з іншими дітьми. Враховуючи безпечні та достатні умови проживання дитини, місце проживання [PERSON] варто визначити з батьком. Крім того адвокатом Овсяник С.А. зроблено припущення, що батько не має часу брати участь у вихованні та розвитку доньки, що не підтверджується жодними доказами. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом - адвокат Овсяниник С.А. первісний позов підтримав, просив його задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. В судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом - адвокат Старик В.М. зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити, в задоволенні первісного позову просив відмовити. Від представника Служби у справах дітей Великорбурлуцької селищної ради Куп`янського району Харківської області надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про одруження від 18.10.2003 (т.1 а.с.102) 18.10.2003 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - « [PERSON] ».. Згідно копії паспорта [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.11-12) остання перебуває у шлюбі з [PERSON] з 18.10.2003; має двох дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] [INFO] у с. Червона Хвиля, Великобурлуцького (нині Куп`янського) району, Харківської області народилася [PERSON] , батьками якої записано [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією електронного свідоцтва про народження від 30.11.2021 [NUMBER] (т.1 а.с.15). Згідно копії довідки Великобурлуцької СВА №04-22/292-В від 24.03.2023 (т.1 а.с.16) [PERSON] , [INFO] , проживала за місцем реєстрації матері - [ADDRESS] з дня народження [INFO] по [INFO] . Згідно копії листа №126/119-85-74/09/01-2023 від 18.01.2023 з ВП №1 Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області, адресованого [PERSON] (т.1 а.с.17), розглянувши її звернення, зареєстроване 29.12.2022, щодо виїзду [PERSON] разом зі спільною донькою [PERSON] за кордон, встановлено, що життю та здоров`ю дитини нічого не загрожує, батьки мають рівні права та обов`язки стосовно спільних дітей, тому в даній події ознаки правопорушення не вбачаються. Згідно копії паспорта [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.11-12) остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . До суду надано копію акту обстеження умов проживання від 09.04.2024 (т.1 а.с.168), проведено за адресою: [ADDRESS] , згідно якого в домі чисто, охайно, наявні продукти харчування, є присадибна ділянка, худоба, сад, власна скважина, у підвалі бомбосховище, для розвитку дитини є власна кімната, стіл для навчання, комп`ютер, іграшки, за адресою проживають [PERSON] , [PERSON] . Згідно копії характеристики №04-22/291-В від 24.03.2023, виданої Великобурлуцькою СВА (т.1 а.с.18) [PERSON] на засіданнях комісій при Великобурлуцькій селищній раді не розглядалась, скарг і заяв на неї не надходило. Згідно копії довідки про доходи №61 від 01.05.2023 (т.1 а.с.19) [PERSON] офіційно працевлаштована у ДП «ДГ «Пантелеймонівське» ІР ім. В.Я. Юр`єва НААНУ» та має стабільний дохід. Згідно копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №331562773 від 08.05.2023 (т.1 а.с.22-23) [PERSON] належить на праві приватної власності житлова квартира [ADDRESS] . Згідно копії довідки з КНП «Великобурлуцька ЦЛ» від 25.04.2023 (т.1 а.с.24) [PERSON] на обліку лікаря психіатра не перебуває та не перебувала. Згідно копії довідки з КНП «Великобурлуцька ЦЛ» від 25.04.2023 (т.1 а.с.25) [PERSON] на обліку лікаря нарколога не перебуває. Згідно копії характеристики, виданої Червонохвильським старостинським округом Куп`янського району Харківської області на [PERSON] (т.1 а.с.113) остання спиртними напоями не зловживала та на адмінкомісіях не розглядалась, але характеризується аморальною поведінкою, на яку неодноразово скаржився її чоловік [PERSON] . Під час окупації [PERSON] виїхала з доньками з окупованої території до м. Переяслав-Хмельницький, але повернулася через місяць з молодшою донькою, наражаючи останню на небезпеку, нехтуючи обов`язками матері. Зазначено, що [PERSON] на окуповану територію повернулася не до чоловіка [PERSON] , а до коханця [PERSON] , який мав зв`язки з окупаційними військами (за допомогою яких вчинив насильство стосовно [PERSON] ). 19.07.2022 [PERSON] разом з донькою [PERSON] виїхав за кордон в цілях безпеки, збереження свого життя та життя доньки, попередньо узгодивши виїзд дитини з матір`ю дитини. Зазначене [PERSON] у позові щодо підтриманням [PERSON] «руського миру» є наклепом, в той час як [PERSON] та [PERSON] з дозволу окупаціних військ здійснювали підприємницьку діяльність, реалізуючи російські товари у магазині [PERSON] за високими цінами, сплачуючи податки на користь агресора. Згідно копії виробничої характеристики №115 від 01.10.2023, виданої ДП «ДГ «Пантелеймонівське» ІР ім. В.Я. Юр`єва НААНУ» (т.1 а.с.136) [PERSON] працювала на підприємстві з 30.09.2003 по 17.01.2023, за час роботи зарекомендувала себе з позитивної сторони, порушень правил внутрішнього трудового розпорядку, правил охорони праці, прогулів, порушень не виявлено. Згідно копії довідки №1 від 27.10.2023 (т.1 а.с.137) [PERSON] працює у ФО-П [PERSON] з 01.07.2023 на посаді продавця продовольчих товарів, посадовий оклад 6750.00 грн. Згідно копії характеристики на [PERSON] , від 26.10.2023, видану ФО-П [PERSON] (т.1 а.с.138) [PERSON] працює з 01.07.2023, зарекомендувала себе як кваліфікований і дисциплінований працівник, має чудові відносини з колективом, за характером спокійна та врівноважена, скарг на неї не надходило, у зловживання алкогольними напоями виявлена не була, веде здоровий спосіб життя. Згідно копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №322724809 від 13.02.2023 (т.1 а.с.20-21) [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.08.2012 належить житловий будинок [ADDRESS] (р.№ майна 13944394). Згідно копії підтвердження щодо місця роботи і заробітної плати від 12.07.2023 (т.1 а.с.83) [PERSON] , [INFO] , офіційно є працівником компанії Kia Slovakia s.r.o. від 01.07.2023, укладено трудовий договір на строк до 30.06.2024, заробітна плата 1234 євро. Згідно копії характеристики №855/01-14 від 15.06.2023 з Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області стосовно [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.112), останні працював з 2001 року у галузі водного господарства та меліорації, пройшов шлях від учня до досвідченого працівника; до обов`язків ставиться відповідально; нагороджений грамотами та подяками, дисциплінарних стягнень не мав. Згідно копії довідки про відвідування школи від 05.06.2023 (т.1. а.с.104 - словацькою мовою, т.1 а.с.104/2-105 - український переклад) [PERSON] , [INFO] , відвідує початкову школу Гани Зелінової з 05.09.2022. Надано до суду також копії довідок на надання/підтвердження дозволу на допустиме перебування на території Словацької Республіки щодо [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.105/2 - словацькою мовою, т.1 а.с.106 - український переклад) та [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.107 - словацькою мовою, т.1 а.с.107/2-108 - український переклад); копії відмітки про перетин державного кордону Латвійської Республіки від 21.07.2022 щодо [PERSON] , [INFO]. (т.1 а.с.108/2 - латвійською/англійською мовами, т.1 а.с.109 - український переклад) та щодо [PERSON] , [INFO]. (т.1 а.с.110 - латвійською/англійською мовами, т.1 а.с.110/2-111 - український переклад). Відеозвернення [PERSON] (т.1 а.с.114) судом не переглядалось, оскільки відомості щодо обладнання, умов здійснення відеозапису до суду не надано, вимоги ст. 100 ЦПК України щодо форми та порядку засвідчення електронних доказів відповідачем за первісним позовом не дотримані. Судом надавалось доручення (запит) про міжнародну правову допомогу з метою з`ясування думки дитини та визначення умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.210-219). 26.05.2025 до суду надійшли матеріали виконаного судового доручення від 18.02.2025 (т.2 а.с.24-28, словацькою мовою, т.2 а.с.54-58 - український переклад). Так з протоколу допиту [PERSON] , яка прибула до суду у супроводі батька [PERSON] , від 18.02.2025, проведеного в Окружному суді міста Мартіна у присутності судді магістра Катаріни Янотової, магістра Управління праці, соціальних справ і сім`ї Улічної, без присутності батька, дитина на питання суду відповідача наступне. - Мене звати [PERSON] . Я народилася [INFO] . Я народилася в Україні, у Харківській області. -Я ходжу до школи м. Врутки ім. Г. Зелінової, у п`ятий клас. -Мого тата звати [PERSON] - Я живу в Словаччині з серпня 2022 р., уже пішла тут у третій клас у вересні 2022 р. в м. Врутки, у Словаччині. -Раніше я проживала з моєю сестрою, мамою й татом в Україні, у Харківській області, точну адресу я вже не пам`ятаю. Потім ми хотіли виїхати подалі від війни, хотіли поїхати до маминої сестри, тобто тітки, - щось таке, точно вже не пам`ятаю. Моя старша сестра навчалася чи збиралася навчатися на поліцейську, тому їй довелося залишитися в Україні. Урешті вийшло так, що сестра поступила в той навчальний заклад, і зараз вона вже на останньому курсі навчання на поліцейську. Вона проживає там, де навчається. Вона проживає у кімнаті разом із якоюсь однокурсницею. Тато залишився жити в нашій попередній квартирі, а ми з мамою виїхали до тієї її родички. Яка в неї адреса, куди ми виїхали з мамою жити, до тієї родички, - я не знаю, але це точно було в Україні, адреси я не знаю. -У тієї маминої сестри ми прожили кілька місяців, а потім мама сказала мені збирати всі речі, тому що ми повертаємося назад, туди, де раніше жили всією сім`єю. Ніяких подробиць вона мені не пояснила. Коли ми туди приїхали, там був якийсь хлопець - ми його зустріли, він був на машині, забрав нас, і ми поїхали жити до нього, потім мама сказала мені, що по мене приїде тато, що я поїду жити до батька. Той хлопець не був нашим родичем, але він працював у магазині, і я його знала. Потім я сказала мамі, що хочу до тата, і ми повернулись туди, де раніше жили, тато був радий мене бачити, я також була рада, ми обійнялися, і мама сказала: «Вибачте, я більше не хочу з вами жити», - і пішла. Мама мені нічого не пояснила - ні чому ми жили в того хлопця, у тієї людини, ні чому вона йде від нас із татом, нічого, просто пішла. Я залишилася жити в Україні, у нашому попередньому домі, лише з татом. Ми прожили там менш ніж пів року. Потім ми переїхали, тому що в Україні йшла війна, і ми виїхали в Словаччину. В одній машині їхала я, тато, дідусь і бабуся, а в іншій - сестра тата з чоловіком і двома дітьми. -Ми переїхали в Словаччину, тому що в Україні йшла війна. У мого тата в Словаччині були друзі, і вони допомогли нам знайти житло. Спочатку ми жили у Врутках , на [ADDRESS] у панельному будинку, я жила в кімнаті з татом і з його сестрою. Потім я пішла в школу у Врутках , у третій клас. Після цього ми переїхали в інший панельний будинок у Врутках , де в кімнаті вже жили лише я й тато. Потім у тата з`явилися друзі, які допомогли йому знайти квартиру в Мартіні , на [ADDRESS] , де ми зараз і живемо. -Мені подобається тут жити, тому що в мене тут багато друзів, ми разом гуляємо, з подружками ходимо по магазинах, я проводжу час із татом, ми разом їздимо, напр., у Жиліну, на піцу тощо. Мені тут добре, я хочу тут залишитися жити, повертатися в Україну не хочу. Навіть якщо війна закінчиться, я все одно хочу залишитися тут, тому що в Україні в мене вже нікого немає, у мене там немає друзів, і я не хочу жити з мамою. -Мама мене образила - у тому сенсі, що вона на мене кричала. Це було вже після того, як ми повернулися від її родичів у наш дім. Тоді в мами вже був новий партнер, вона з татом була вже розлучена, і вона часто на мене кричала - я навіть не знаю за що, казала, що якщо я не хотітиму з нею бути, не проводитиму з нею часу, то більше не побачу батька. Раніше мама на мене не кричала, але відтоді як у неї з`явився інший чоловік, усе змінилося в гіршу сторону. Я досі ображена на маму, бо вона весь час на мене кричала й, по-моєму, вона про мене просто забула. Мама мене ніколи не била. Тато мене не ображав - ні фізично, ні психологічно, іноді він міг підвищити голос, якщо я щось зроблю, але в нас із татом хороші відносини. Ми проводимо час разом, я йому допомагаю, ми розмовляємо, разом гуляємо, їздимо кататися на лижах, плавати, і якщо треба - він мені допомагає з навчанням. -3 мамою я зараз узагалі не спілкуюсь. Відтоді як ми переїхали в Словаччину, у нас немає жодного зв`язку - я з нею не бачилася, вона мені не телефонує, не пише, не надсилає повідомлень. Щоправда, коли ми тільки переїхали, вона намагалася до мене зателефонувати, але я тоді гнівалася на неї й сказала татові, що не хочу з нею говорити, і відтоді вона взагалі перестала виходити на зв`язок, ми взагалі не спілкуємося. Я знаю, що мама проживає зі своїм партнером або чоловіком, знаю, що вона живе з ним у його квартирі - мені це розповів тато, а тато знає це від мого дідуся, який залишився в Україні. Раніше в нас із мамою були хороші відносини, ми жили в злагоді, проводили разом час, але все зіпсувалося, коли в неї з`явився інший чоловік, вона хотіла, щоб я переїхала з нею до нього, а я не хотіла - я хотіла залишитися в нашому домі, де все знайоме, і тоді ми з мамою почали сваритися, і відтоді перестали розуміти одна одну. -Відтоді як ми переїхали в Словаччину, я почуваю, що тато мене любить, що йому подобається бути зі мною, він проводить зі мною час, і мені теж із ним добре. -Що мама до мене почуває - я не знаю, бо ми не спілкуємося. Коли вона тоді на мене накричала, я сказала, що більше не хочу з нею нічого мати спільного, що не хочу, щоб вона була в мене в контактах, і я видалила її номер, і тато теж - тобто він теж із нею не спілкується. Я не знаю, що зараз до неї почуваю. Це не злість - просто я не знаю. Я люблю свого батька. -У мене з батьком міцніші, глибші відносини. Я люблю його. Я не можу уявити собі, щоб я жила без нього, щоб, наприклад, повернулась до мами. Ми з татом не говоримо про маму, спочатку він мене питав, чи хочу я з нею поговорити, і я сказала, що ні, що якщо захочу - сама скажу йому. Про маму ми з батьком не розмовляємо, він, мабуть, і гнівається на неї за те, що вона зробила, але він про неї не говорить і взагалі її не згадує - хіба що коли телефонує дідусеві. Дідусь із бабусею, коли нас привезли в Словаччину, потім повернулися назад в Україну. Це батьки тата, і, може, тато лише з дідусем говорить про маму - що йому не подобається, що вона зробила, але ми з ним про це не говоримо. Оскільки я зараз із мамою не спілкуюсь, то я й не знаю, як вона відноситься до тата, вона мені про нього нічого не розповідала. Може, коли ми ще жили в її родичів в Україні, вона щось говорила, але я вже не пам`ятаю. Тато ніяк не намагається вплинути на мою думку про те, де я хочу жити, він залишає це рішення за мною, щодо моїх відносин із мамою він теж дозволяє вирішувати мені. Якщо я коли-небудь захочу, він навіть розблокує її номер у телефоні. -Якби все залежало від мене, я би безперечно хотіла жити з татом і в Словаччині. Я не хочу повертатися до мами, не хочу повертатися в Україну, зараз я почуваю, що мій дім - у Словаччині. Тато працює в компанії КІА. -Мама, наскільки я знаю, усе ще живе зі своїм новим чоловіком. Я знаю, що в нього була дитина, але ця дитина з ними не живе. Сестра... Раніше в нас із нею були хороші відносини, але зараз вона навчається. їй 21 рік, і ми стали переписуватися все рідше й рідше, зараз пишемо одна одній лише на день народження чи іменини. Мені, може, трохи її не вистачає, але лише трохи. З листа відділу соціального й правового захисту дітей і соціального піклування Департаменту соціальних справ і сім`ї Управління праці, соціальних справ і сім`ї від 24.02.2025 вбачається, що 18.02.2025 в другій половині дня працівник Відділу SPODaSK /соціальний і правовий захист дітей соціальне піклування/ - магістр Яна Улічна - провела соціальне обстеження за місцем проживання батька за адресою: [ADDRESS] , безпосередньо після допиту малолітньої [PERSON] в Окружному суді міста Мартіна. До місця проживання працівник управління прибула в супроводі батька й малолітньої [PERSON] після виходу з будівлі суду. Однокімнатна квартира (без окремо виділеної кухні), у якій проживає батько з малолітньою, розташована на останньому поверсі житлового будинку. Батько вказав, що проживає в квартирі на підставі укладеного договору оренди зі своїм знайомим ( [PERSON] ). Договір оренди укладено поки що на визначений строк - до 30.06.2025, з можливістю продовження. Протягом обстеження було встановлено, що санітарний стан житла хороший. Малолітня разом із батьком мають у своєму розпорядженні велику кімнату, у якій знаходиться кухонний куточок із холодильником, а навпроти стоїть велике двох`ярусне ліжко. Малолітня спить на верхньому ярусі. Квартира стандартно умебльована (є письмовий стіл, шафи, вбудовані шафи для одягу й взуття в передпокої тощо). У розпорядженні жильців також є туалет і ванна кімната. Щомісячні витрати на оренду й оплату комунальних послуг складають 320 євро. Протягом обстеження батько повідомив, що прибув на територію Словаччини разом із малолітньою з території Польщі. За вказаною адресою батько з дочкою проживають з 15.01.2024, до цього, за його словами, вони проживали в пансіонаті « Бурра » у Врутках (приблизно 1,5 роки). Також батько повідомив, що працює в компанії ТОВ «Кіа Slovakia» у Теплічці-над-Вагом, у трьохзмінному режимі, і дістається до місця роботи службовим транспортом з Мартіна . Батько за власною ініціативою пред`явив документ, що підтверджує дозвіл на тимчасове проживання з 07.10.2024 по 01.08.2026 (у зв`язку з працевлаштуванням), а також страхові картки батька й малолітньої з Управління загального медичного страхування. Під час обстеження малолітня демонструвала батьку теплі почуття, також батько з дочкою згадали про свої спільні заняття у вільний час на території Словаччини (катання на лижах, екскурсії по околиці тощо). На момент візиту в домі була достатня кількість продуктів харчування, зокрема й приготована їжа. Начальником служби у справах дітей Великобурлуцької селищної ради надано письмові пояснення №01-33/56 від 26.07.2024 (т.1 а.с.192/2-193), з яких вбачається, що надати об`єктивний висновок про визначення місця проживання [PERSON] не можливо з огляду на наступне. При прийнятті рішення по вказаному питанню були проаналізовані правові аспекти. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними, може вирішуватися, службою у справах дітей та сім`ї або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи місце проживання неповнолітньої [PERSON] , надавши належну оцінку усім обставинам справи, а саме, що батьком і матір`ю створені належні умови для виховання та розвитку неповнолітньої, було складено акт обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] ( мами [PERSON] ). Під час огляду будинку та спілкування з мешканцями, Службою у справах дітей та сім`ї були встановлені задовільні умови для повернення та подальшого проживання з мамою неповнолітньої [PERSON] . Під час вирішення питання щодо місця проживання малолітньої дитини проведено спілкування з батьком онлайн (через додаток VIBER) [PERSON] неповнолітньої дитини та також було встановлено, що [PERSON] на теперішній час фактично проживає разом з батьком у Словаччині, м. Мартін. Також під час онлайн спілкування із неповнолітньою [PERSON] не було змоги повноцінно поспілкуватись і визначити її психологічний та матеріальний стан (відсутність конфіденційної розмови без присутності психолога не дає повної уяви щирості наданих пояснень). Також із-за відстані та кордонів не можливо зробити акт обстеження умов проживання дитини. З точки зору військової безпеки малолітній [PERSON] на даний час доцільніше перебувати з батьком у Словаччині, але враховувавши всі наявні обставини, правові аспекти та судову практику при визначенні місця проживання малолітньої дитини було встановлено, що за наявних умов інтереси самої дитини, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Баланс між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, що будуть впливати на гармонійний розвиток та її належне виховання, які у першу чергу визначаються та враховуються першочергово самою дитиною об`єктивно встановити не можливо в зв`язку з відсутністю прямого спілкування з дитиною, та можливістю фактичного обстеження місця її проживання, тому об`єктивний висновок про визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] року надати на даний час неможливо. Позивач [PERSON] , допитана судом в якості свідка надала свою характеристику її відносинам із дочкою, відносинам між дочкою та відповідачем та наполягала на тому, що нею створено та в подальшому - будуть покращуватись належні умови для проживання [PERSON] разом із нею, наполягала на тому, що в с. Червона Хвиля для дитини на теперішній час достатньо безпечно та існують всі умови для повноцінного навчання, розвитку та проживання дитини. Крім того, судом допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Пояснення вказаних свідків вцілому зведені до надання характеристики відносин між сторонами справі, та опису моменту виїзду з тимчасово окупованого населеного пункту - спочатку [PERSON] разом із дочкою та її подальшого повернення разом із неповнолітньою [PERSON] до окупованого населеного пункту, та виїзду відповідача за первісним позовом - [PERSON] через територію рф до країн Балтики. Пояснення вказаних свідків, на думку суду, не мають суттєвого доказового значення, оскільки фактично є оціночними судженнями останніх щодо особистих відносин між сторонами, та по суті зводяться до того, що й [PERSON] й [PERSON] є хорошими батьками, які добре ставились до своєї дитини, за виключенням певних епізодів. При цьому пояснення вказаних свідків заслуговують на увагу, зокрема, в частині тверджень про те, що умови для проживання неповнолітньої дитини в с. Червона Хвиля на теперішній час не можна характеризувати як безпечні. Навчальні заклади не працюють, багато людей, в тому числі й однолітків [PERSON] , виїхали. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Станом на день розгляду справи (06.08.2025) [PERSON] , [INFO] , не досягла 12-річного віку. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч.1ст.157 СК України). Відповідно дост.150-157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків ,з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Такого висновку прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.11.2020 у справі № 487/7241/18 (провадження № 61-22623св19). Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики ЄСПЛ, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків. Презумпція на користь матері у справах про опіку над дитиною не підтримується ані практикою на рівні ООН після прийняття Декларації, ані судовою практикою ЄСПЛ і не відповідає позиції Ради Європи і більшості держав-членів. У 21 столітті методологія з такою презумпцією, яку можна відхилити лише за «виняткових обставин», більше не є раціональною в частині прав, що гарантуються Конвенцією. Основна думка полягає в тому, що ця презумпція, за відсутністю доказів на користь зворотного, розглядає проживання дитини з батьком як таке, що не відповідає найкращим інтересам дитини («Цаунеґґер проти Німеччини» з відповідними змінами, заява № 22028/04, § 46, 03 грудня 2009 року). Декларація ООН не є юридично обов`язковим документом. Вона стала основою для розробки Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини 1989 року, яка, на відміну від Декларації, є юридично обов`язковим міжнародним договором. Утім, підготовчі матеріали до Конвенції чітко демонструють, що положення про «розлучення дитини з матір`ю лише за виняткових обставин» існувало на дуже початковій стадії процесу розробки. Його потім критикували, оскільки він просував стереотипний погляд матерів, який ґрунтувався на дискримінації, і як наслідок, його вилучили. Принцип найкращих інтересів дитини, що випливає із самої Декларації, отримав повну підтримку, втім, як першочергове та найважливіше міркування (Шарон Детрік, Конвенція Організації Об`єднаних Націй про права дитини, Путівник до «Travaux Preparatoires», 1992 року, і ТокоКайме, «Основи прав у Африканській хартії про права та добробут дитини», Африканський журнал правових досліджень, листопад 2009). Як зазначалося в справі «Цаунеґґер проти Німеччини», спільною відправною точкою для рішень більшості держав-членів погоджено те, що рішення щодо присудження опіки мають ґрунтуватися на найкращих інтересах дитини. Палата лордів, наприклад, у своєму рішенні від 04 липня 1996 року вичерпно заперечила презумпцію чи принцип «переваги матері» в питаннях опіки. Більше того, він підкреслив, що перевага маленької дитини бути зі своєю матір`ю стала лише однією з багатьох конкуруючих обставин і що вона не була переважаючою («М. Л. проти Великобританії», заява № 35705/97, 20 березня 2001 року). Рада Європи декілька разів засуджувала нерівне ставлення до батьків і наголошувала на тому, що роль батька щодо дітей необхідно краще визнавати і належно цінувати. Наприклад, Парламентська Асамблея у своїй Постанові 2079 (2015) щодо «Рівності і спільної батьківської відповідальності: роль батька» наголосила на важливості «подолання гендерних стереотипів щодо ролей, які приписуються жінкам і чоловікам у сім`ї» як «відображення соціологічних змін, що відбулися впродовж останніх п`ятдесяти років з огляду на організацію приватної сфери і сім`ї». Відповідно до положень статті 12 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що її стосується, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, ЄСПЛ від 16 липня 2015 року). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Суд враховує, що Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому, строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався. В судовому засіданні з`ясовано, що неповнолітня [PERSON] наразі перебуває за кордоном разом з батьком (у Словацькій Республіці), мати дитини [PERSON] зареєстрована та проживає у [ADDRESS], щодо територіально відноситься до Великобурлуцької селищної територіальної громади, яка відноситься до територій на яких ведуться бойові дії, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376; [PERSON] у законному порядку в присутності спеціаліста висловила свою думку с приводу визначення місця її проживання. Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши надані матеріали, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог позивача за зустрічним позовом щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком. Таким чином суд вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов є таким, що має бути задоволений. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України. Згідно ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved