Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

У липні 2024 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 2011 року та мають спільного сина [PERSON] , 2013 року народження. Спільне життя не склалось, проживають окремо. Неповнолітня дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Для повноцінного та всебічного розвитку дитини є необхідним стягнення аліментів в розмірі 10 000 грн. Вказала, що відповідач як батько має надавати матеріальну допомогу. Просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 10 000 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття; судові витрати покласти на відповідача. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2024 року позов задоволено. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 квітня 2025 року заочне рішення скасовано та справу призначено до розгляду на 06 серпня 2025 року. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали. Суду також пояснили, що щомісячно вона витрачає біля 5000 грн. на харчування дитини, на придбання одягу біля 2000 грн., шкільні витрати 600 грн., лікування сколіозу (басейн) 1000 грн., за оренду житла з комунальним послугами сплачує 9000 грн. Витрати на дитину частково покривають її батьки, оскільки дохід не дає можливості забезпечити потреби дитини. Просили позов задоволити. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував частково. Підтримав доводи, викладені у заяві про перегляд заочного рішення. Вказав, що відповідач не має постійного заробітку, його дохід є неофіційним та складає біля 15000 грн. щомісячно. Але він не має власного житла, тому сплачує за оренду житла. Проживає з іншою жінкою та її дитиною, тому також несе витрати на їх утримання. Вважає, що позивачка не довела заявленого розміру аліментів. Крім того, дохід позивачки є всього 10\~000 грн., а тому вона не може нести витрати на дитину в розмірі 20\~000 грн. Тому визнає позовні вимоги про сплату аліментів в розмірі 4000 грн. щомісячно. У решті позовних вимог просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. При розгляді справи судом встановлено, що 03 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у ВДРАЦС Ялтинського міського управління юстиціїт АР Крим. Батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст.180 СК України. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ст.181 СК України). Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. За ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживає неповнолітня дитина: [PERSON] , 2013 року народження. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню з 25 липня 2024 року. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на відсутність у нього сталих та офіційних доходів. Подав суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу станом на 3-4 квартали 2024 року. Таку довідку суд оцінює критично, відсутність офіційно підтвердженого доходу не може ототожнюватись з неспроможністю відповідача сплачувати кошти на утримання свого сина. При розгляді справи представник відповідачка вказував про дохід відповідача в розмірі 15-20\~000 грн., відсутність боргових зобов`язань, що суд прийме до уваги при визначення можливості батьком сплачувати аліменти. Але відповідач не подав жодного доказу того, які саме він несе витрати щомісячно (оренда житла, утримання дружини та її дитини). При визначенні розміру аліментів суд враховує подані докази для визначення матеріального стану відповідача, а саме те, що дохід відповідача є не постійним, до подання позову він сплачував час від часу кошти, що підтверджує його спроможність по сплаті аліментів. Доказів про те, що відповідач має незадовільний стан здоров`я, у зв`язку з чим несе витрати, доказів понесених інших обов`язкових витрат на своє утримання останнім також надано не було. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі дитина сторін проживає разом з матір`ю, так як [PERSON] є його батьком та на нього покладено однаковий з [PERSON] обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення їх дитини, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 7500 грн. щомісячно, оскільки позивачка вказувала саме на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Суд звертає увагу на те, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника аліментів, останній має право звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. А у разі, коли дитина буде проживати з платником аліментів та перебувати на його утриманні, останній може звернутися до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів. Позивач також наділений правом на звернення до суду з позовом про збільшення розміру стягуваних аліментів, зміну способу їх стягнення. Пояснення позивача щодо несення нею витрат щомісячно близько 20\~000 грн. суд оцінює критично, оскільки доказів у повному обсязі цим обставинам суду не подала. Разом з тим, нею подані витрати на харчування, сплату оренди та комунальних платежів, витрати на навчання дитини. А відповідач в свою чергу, заперечуючи проти позову, не спростував, що позивач не несе такі витрати на дитину. Аліменти мають включати ті витрати, які дійсно необхідні дитині щомісячно, а не ті, які за можливості батьки можуть додатково надати. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову частково. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: partial