Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі за текстом відповідач), про стягнення заборгованості. В обгрунтування позову зазначив, що 22.12.2018 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» (далі первісний кредитор) та відповідачем було укладено договір кредитної лінії L6377751, відповідно до умов якого первісний кредитор надав кредит у розмірі 10\~900 грн та перерахував на рахунок відповідача кошти. Відповідач як позичальник не виконав умови договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 21\~708,29 грн, яка складалася з: тіла кредиту у розмірі 10\~900,00 грн, відсотків у розмірі 1\~725,00 грн, штрафів 3\~633,29 грн, комісією у розмірі 5450,00 грн. 01.07.2019 між первісним кредитором та позивачем (змінив назву з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на ТОВ «Він Фінанс») було укладено договір відступлення права вимоги № 01072019, на підставі чого позивач набув право вимоги до відповідача у розмірі 21\~708,29 гривень У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку зі своєчасного погашення заборгованості, позивач також просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 09.04.2022 до 07.04.2025 у розмірі 8\~965,62 грн та 3 % річних за період з 09.04.2022 до 07.04.2025 у розмірі 1\~951,96 гривень, всього (з урахуванням первинної заборгованості в розмірі 21\~708,29 грн) на загальну суму 32\~625,87 грн, а також судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору (2\~422,40 грн) та витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 21.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, сторонам встановлено строки для подання відзиву на позов та заяв по суті справи. 10.06.2025 від представника відповідача надійшов відзив, у якому він заперечив проти позовних вимог, вважаючи їх необгрунтованими. Зазначив про неналежність та недопустимість доказів, з посиланням на те, що документи щодо надання кредиту не містять підпису сторін, зокрема одноразового ідентифікатора, всупереч вимогам Закону України «Про електронну комерцію»), позивачем не долучено жодного документа, який би підтверджував ідентифікацію відповідача та його згоду на умови кредитування. До матеріалів позову позивачем не долучено жодного персонального документа відповідача або інших альтернативних документів, які б підтверджували ідентифікацію особи за допомогою ЕЦП, технології BankID тощо. Позивачем не надано жодного документа на підтвердження банківського переказу на рахунок відповідача, зокрема первинних бухгалтерських документів стосовно руху грошових коштів між первісним кредитором та відповідачем, або щодо залучення третьої особи для здійснення такого переказу. Представлена довідка про ідентифікацію не є первинним документом, яка підтверджує дійсність фінансової операції, а лише відображає загальні дані щодо відповідача та дати заявок на кредит і банківських переказів, однак не підтверджує здійснення таких переказів первісним кредитором. Щодо розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач вважає його неналежним та недопустимим доказом, оскільки розрахунок не відображає, яким чином утворилася сума 21\~708,29 грн, у зв`язку з чим неможливо перевірити правильність підрахунку. Суми розрахунку не відповідають сумам, зазначеним у реєстрі боржників. Загальні умови договору кредитної лінії не містять дати затвердження або редакції, дати ознайомлення з ними відповідача, відтак відповідач позбавлений можливості впевнитися в чинності документа на дату видачі кредитів. Надані позивачем документи щодо переходу права вимоги не містять доказів оплати вказаної операції, відтак позивач не довів факт набуття права вимоги згідно з договором відступлення права вимоги від 01.07.2019. Крім того, на думку відповідача, нарахування інфляційних втрат та 3 % річних з 24.02.2022 є неправомірним, у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні. З огляду на вказане обгрунтування відповідач просить відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача судові витрати, орієнтовний розмір яких становить 6\~000,00 гривень, справу розглянути за відсутності сторони відповідача. Від позивача відповідь на відзив не надійшла. В судові засідання 08.07.2025, 13.08.2025 представник позивача не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. На підставі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України, передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. До відносин за кредитним договором застосовуються положення Цивільного кодексу України, що регулюють договір позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно зі статтею 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Суд встановив, що долучені до позову копії паспорту споживчого кредиту, спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG5706512, додаткової угоди № АМ2718371 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG5706512, додаткової угоди № АМ5800205 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG5706512, загальних умов договору кредитної лінії не містять підпису відповідача, одноразового цифрового ідентифікатора або будь-якого іншого відповідного аналога власноручного підпису, який би підтверджував факт волевиявлення відповідача як учасника правочину в частині укладення кредитного договору. Матеріали справи містять «довідку про ідентифікацію», підписану представником за довіреністю ТОВ «Дінеро» С.В.Зичковим, яка, на переконання суду, є одностороннім документом інформаційного характеру без жодних вихідних даних (дати виготовлення документа, його реєстраційного номера), що не може вважатися належним доказом укладення кредитного договору сторонами. Крім того, матеріали позову не містять доказів перерахування відповідачу коштів на виконання умов кредитного договору. Зазначені обставини у своїй сукупності не можуть свідчити про порушення відповідачем умов договору через відсутність переконливих доказів укладення ним правочину та отримання кредиту. Оскільки позивачем не надано доказів укладення кредитного договору сторонами, суд критично ставиться до інших доказів наявності права вимоги, які є похідними відносно виникнення первинної заборгованості (довідка-розрахунок заборгованості, докази відступлення права вимоги від первісного кредитора до позивача), а тому не бере їх до уваги. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів наявності підстав для стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Позивач до позову долучив акт про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом на суму 5\~000 гривень, які не підлягають розподілу, з огляду на відмову в задоволенні позову. Представник відповідача у відзиві зазначив орієнтовний розрахунок витрат, понесених відповідачем, у розмірі 6\~000 гривень та зазначив, що докази на підтвердження відповідних витрат ним будуть долучені до заяви про ухвалення додаткового рішення. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних\~причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Оскільки стороною відповідача не доведено наявність поважних причин неможливості подання доказів щодо розміру судових витрат та беручи до уваги, що спір відноситься до категорії справ незначної складності (зважаючи на ціну позову, склад учасників та характер спірних правовідносин), суд не вбачає наявність підстав для встановлення строку для подання доказів понесення судових витрат сторонами та призначення додаткового судового засідання для вирішення питання про судові витрати.

Outcome: dismissed