Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

02 червня 2025 року засобами поштового зв`язку представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначала, що 12 січня 2013 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. У шлюбі народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з жовтня 2022 року подружжя перестало проживати разом. Позивачці відомо, що відповідач знаходиться на окупованій території. Стверджує, що позивачка разом з дітьми виїхала до України наприкінці 2022 року. Спілкуватися з дітьми з того часу батько не виявляв бажання. Ані телефонних дзвінків, ані матеріальної допомоги не надавав. Зазначає, що фінансово та морально життю дітей батько уваги не приділяє з 2022 року. 17.03.2025 року Київським районним судом м. Одеси ухвалено рішення про розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем. Стверджує, що позивачка з дітьми проживають дружньою родиною. [PERSON] не зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, тобто шкідливих звичок не має, скарг від сусідів чи інших осіб щодо них не надходило. Діти завжди охайні, доглянуті та привітні до дорослих та дітей. Починаючи з 2022 року діти перебувають на повному матеріальному утриманні матері. Зазначає, що відповідач не виконує належним чином свої батьківські обов`язки, не опікується дітьми, не переймається за їх здоров`я, фізичний та духовний розвиток, навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Ухвалою судді від 03.06.2025 року відкрито провадження\~в цивільній\~справі та призначено підготовче судове засідання у приміщенні Київського районного суду м. Одеси (м. Одеса, вул. Варненська 3,б, каб. 215) на 09.07.2025 року о 10 год. 00 хв. 02.07.2025 року представник позивача [PERSON] [PERSON] через систему «Електронний суд» (зареєстровано 03.07.2025 року) звернулася з заявою про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції по справі за заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав. Ухвалою суду від 04.07.2025 року у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції по справі №947/20276/25 за позовною заявою [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~третя особа\~ орган\~опіки та\~піклування Київської\~районної адміністрації\~Одеської міської\~ради про\~позбавлення батьківських\~прав, відмовлено. 08.07.2025\~року представник\~позивача [PERSON] \~ [PERSON] через\~систему «Електронний\~суд» (зареєстровано\~08.07.2025\~року)\~звернулася з\~заявою,\~в якій\~просила провести\~підготовче судове\~засідання без\~участі позивача\~та представника,\~закрити підготовче\~провадження по\~цивільній справі\~та призначити\~справу до\~розгляду по\~суті у\~судове засідання. Ухвалою суду від 09.07.2025 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті у судове засідання на 11.08.2025 року о 12.00 год. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, 11.08.2025 року представник позивача [PERSON] [PERSON] через систему «Електронний суд» звернулася з заявою, в якій просила провести судове засідання без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надійшло. Відзив на позовну заяву не надав. Згідно відповідей Єдиного державного демографічного реєстру від 03.06.2025 року відповідач [PERSON] зареєстрованим не значаться. У зв`язку з чим, відповідач повідомлявся за допомогою оголошення, розміщеного на офіційному веб-порталі суду, з опублікуванням якого, відповідач, відповідно до приписів ч. 11\~ст. 128 ЦПК України\~вважається повідомленим належним чином. Представник третьої особи органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з`явилася, 11.08.2025 року, на електронну пошту суду надіслала заяву, в якій просила провести судове засідання без участі представника третьої особи. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~ фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2\~ст. 150 СК України\~батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей, а за ухилення від виконання своїх обов`язків, відповідно до\~ст.164 СК України\~можуть бути позбавлені батьківських прав. Відповідно до ч. 8\~ст. 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 1989 року та ратифікованою\~Постановою ВР№ 789-XII від 27.02.91\~в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що 12 січня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, Відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №34. У шлюбі народилися діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.03.2025 року по цивільній справі №947/5282/25 шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішення набрало законної сили 17.04.2025 року. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Суд звертає увагу, що позивачем залучено до участі у справі в якості третьої особи орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради. Ухвалою судді від 03.06.2025 року доручено Службі у справах дітей Одеської міської ради надати проект висновку про доцільність позбавлення батьківських\~прав\~ [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а Київській районній адміністрації Одеської міської ради розглянути вказаний проект висновку на засіданні органу опіки та піклування. Указана ухвала була доставлена до електронного кабінету представника позивача [PERSON] [PERSON] 06.06.2025 року. Згідно листа Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 12.06.2025 року №1831/01-11, позивача та її представника письмово повідомлено про необхідність звернення до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, однак вони не зверталися, необхідних документів не надали, що унеможливлює підготовку відповідного висновку з порушеного питання. В заявах представника органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 20.06.2025 року та 11.08.2025 року також зазначено, що позивач та її представник не зверталися до органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, необхідних документів не надали, що унеможливлює підготовку відповідного висновку про доцільність позбавлення батьківських прав. Частинами 4 та 5\~статті 19 СК України\~визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Таким чином, висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав щодо відповідача було не підготовлено органом опіки та піклування у зв`язку з тим, що позивач не звернулася до відповідного органу та не надала необхідних документів. З клопотанням про заслуховування думки дітей у судовому засіданні щодо позбавлення їх батька батьківських прав позивач не зверталася, жодних доказів на підтвердження позовних вимог суду не надала. Відповідно до частин другої, третьої\~статті 171 СК України\~дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Згідно з частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону). Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною першою статті 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України\~дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Згідно з частиною першою статті 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків». Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164СК України\~є усталеною. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав. Матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Сам факт проживання батька окремо від дітей не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків. Суд звертає увагу, що шлюб між сторонами розірвано лише в березні 2025 року. В рішенні суду не встановлено з якого часу сторони припинили проживати разом. З позовом про стягнення аліментів з відповідача позивач не зверталася. Крім того, відсутнє рішення суду про визначення місця проживання дітей з матірю. З урахуванням наведених обставин, не можна дійти беззаперечного висновку, що відповідач саме через свою винну поведінку не спілкується з дітьми. Беззаперечних доказів щодо наявності в діях відповідача винної поведінки у формі самоусунення від виконання належним чином своїх батьківських обов`язків матеріали справи не містять. Суд не вбачає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оскільки позивач не довела належними та допустимим доказами умисного ухилення відповідача від виховання дітей, свідомого нехтування батьківськими обов`язками. Позбавлення відповідача батьківських прав є передчасним і таким, що суперечить інтересам дітей. Не здобуто судом і підтвердження того, що позбавлення відповідача батьківських прав змінить життя дітей на краще. Відтак, судом не встановлено обставин, які б однозначно свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з дітьми, брати участь у їхньому вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дітей, які залишилися проживати з матірю. Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Підсумовуючи викладене, виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дітей, з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення батьківських прав, враховуючи відсутність доказів свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання синів, відсутності доказів того, що він, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує їх не виконувати, а також те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, яка застосовується лише тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними, позбавлення батьківських прав відповідачки не відповідатиме інтересам дітей, тому в задоволенні позову слід відмовити. В силу\~ст.141 ЦПК України\~у разі відмови у позові, судовий збір з відповідача на користь позивача не стягується. \~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed