Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій, з урахуванням заяви про доповнення підстав позову, просить: визнати недійсною довіреність від 16 серпня 2022 року, посвідчену державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Рівною О.В., зареєстровану в реєстрі за №5-292, складену від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] ; визнати недійсним договір дарування квартири від 09 вересня 2022 року, укладений між [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] , та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А., зареєстрований у реєстрі за №374. На обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , та проживав у вказаній квартирі з 1986 року. На початку 2022 року позивач познайомився з відповідачем [PERSON] , який увійшов у довіру позивача та вмовив його шахрайським шляхом видати довіреність на ім`я відповідача [PERSON] розпоряджатися всім його майном. Так, 16.08.2022 державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Рівною О.В. було посвідчено довіреність від імені позивача, відповідно до якої він надав право відповідачу [PERSON] розпоряджатися всім його майном. У подальшому, 22.09.2022 відповідач [PERSON] , діючи від імені позивача, уклала договір дарування належної позивачу квартири відповідачу [PERSON] . Разом з цим, позивач вказує, що він жодним чином не був обізнаний про даний правочин та продовжував проживати у своїй квартирі. Лише через рік у серпні 2023 року відповідач [PERSON] повідомив позивача, що той не має жодних прав на квартиру, навіть не прописаний у ній та у грубій формі вигнав позивача з помешкання. Позивач зазначає, що він не мав наміру дарувати належну йому квартиру, яка є єдиним його житлом, а тому довіреність, як і договір дарування не відповідають його волі. Підписання довіреності відбулося унаслідок помилки, введення його в оману з боку відповідача [PERSON] , що зумовлено похилим віком, вадами здоров`я, необізнаності позивача у юридичних питаннях. Позивач не заперечує, що відповідачі здійснювали догляд за ним шляхом надання регулярної допомоги у домашній роботі, придбанні і доставці продуктів харчування, приготування їжі, надання матеріального забезпечення на його прохання, сплачували комунальні послуги та заборгованість з комунальних послуг до виникнення конфліктних відносин. Позивач вважав, що відповідачі допомагають вступити йому у спадщину та укладають з ним договір довічного утримання. Крім того, позивач зазначає, що дарування спірної квартири відбулося на підставі вкрадених документів, про що позивачем було зроблено відповідну заяву до органів поліції. Оцінку вартості квартири для укладення договору дарування позивач не замовляв та він не знав, що відповідачами було зроблено відповідний звіт, його підпис на другій сторінці оцінки вартості квартири відсутній. Також в порушення відповідної інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріус для вчинення договору дарування квартири не направив запит до БТІ про належність йому частини майна позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло. Вказує, що якщо представник вчинив правочин не в інтересах довірителя, а у своїх власних, то це є підставою для визнання такого правочину недійсним. Правило, передбачене частиною третьою статті 238 ЦК України, покликане гарантувати інтереси особи, яку представляють, від можливих зловживань з боку представника. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 28 листопада 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача [PERSON] - адвокат Логвінов С.С. - просить відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування відзиву зазначено, що відповідач [PERSON] познайомився з позивачем на початку 2021 року, оскільки відповідачі винаймали квартиру поруч та допомагали позивачу матеріально, забезпечували його їжею та одягом, так як позивач не мав жодного доходу та не міг себе жодним чином забезпечити, вживав алкогольні напої, жебракував тощо. Позивач був обізнаний, що відповідачі винаймають квартиру для проживання та запропонував їм переїхати до нього, оскільки був дуже вдячний за допомогу. Відповідачі погодилися на таку пропозицію, натомість через несприйнятливі умови для проживання в квартирі, зробили власними силами та коштами там ремонт, сплатили заборгованість за комунальні послуги, оскільки зокрема було попередження про відключення світла через заборгованість. Після цього відповідачі та їх неповнолітні діти переїхали до позивача та фактично стали проживати однією сім`єю. Зазначено, що відповідачі повністю утримували позивача, годували, лікували, купували одяг та усі необхідні речі. Оскільки у позивача не було родичів та інших осіб, які б піклувалися про нього, останній дуже радів щирій допомозі та постійно казав, що дана квартира залишиться відповідачам, так як інших родичів у нього не має. Також у відзиві представник відповідача Логвінов С.С. звертає увагу, що позивач тричі за власним бажанням підтверджував своє бажання передати квартиру відповідачу [PERSON] 19 січня 2022 року позивач надав довіреність, якою уповноважив відповідача [PERSON] продати квартиру [PERSON] . В довіреності позивач зазначив - продати квартиру на свій розсуд, що свідчить про повну обізнаність та довіру. У подальшому позивач склав заповіт на ім`я [PERSON] , яким заповів усе своє майно, що вдруге свідчить про бажання позивача передати квартиру у власність [PERSON] . Натомість згодом позивач за власним бажанням 16.08.2022 надав довіреність [PERSON] на дарування квартири [PERSON] . Тобто, позивач тричі підтвердив своє щире бажання передати квартиру у власність [PERSON] , що виключає необізнаність позивача у своїх намірах. У подальшому позивач та відповідачі продовжували проживати однією сім`єю. Але приблизно в кінці вересня позивач почав хизуватися, що в нього з`явилися якісь дуже впливові друзі. Згодом позивач перестав приходити додому та відповідачі отримали повідомлення від суду про відкриття провадження у даній справі. Позивач та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Представник позивача [PERSON] додатково суду пояснив, що відповідачі, з якими позивач познайомився на вулиці та потім приютив з дітьми, пообіцяли позивачу вступити у спадщину після смерті матері, а потім будуть доглядати за ним. Дійсно спочатку позивач зробив заповіт на ім`я відповідача [PERSON] , який потім відмінив, також була ще одна довіреність, яку позивач також відмінив. Також представник позивача [PERSON] вказав, що 16 серпня 2022 року позивач видав спірну довіреність, але навіщо не відомо, оскільки невідомо в якому стані він перебував. Вказує, що коли виявилося, що відповідачі намагалися заволодіти квартирою позивача, у вересні 2022 року приїхав племінник позивача - [PERSON] - і вони разом поїхали до поліції писати заяву про вчинення відповідного злочину. Зауважив, що позивач вчинив помилку, бо вважав, що буде укладено договір довічного утримання, жодних дій з приводу зняття з реєстрації він не вчиняв. У подальшому у вересні 2023 року відповідачі зробили дублікат ключів від квартири та вигнали позивача. Спірна квартира є єдиним житлом позивача, зараз він знаходиться у спеціалізованому медичному закладі, фактичної передачі квартири не відбулося. Позивач, допитаний у судовому засіданні і в якості свідка, суду пояснив, що якось він познайомився з відповідачем [PERSON] , який жив у бараку, там було холодно, оскільки була зима, у зв`язку з чим він приблизно на початку 2021 року запросив відповідача [PERSON] з його дружиною [PERSON] та двома дітьми без ніякого договору жити до себе додому за адресою: [ADDRESS] . Вказав, що він з відповідачами разом їв, вони обіцяли оплачувати квартиру, сплатили його борги з комунальних платежів. Потім відповідачі запропонували укласти договір довічного утримання, але договору дарування квартири він не підписував та їздив до нотаріуса лише з питанням щодо прийняття спадщини після смерті матері та думав, що підписував договір довічного утримання. Також позивач підтвердив, що підписував довіреність на ім`я відповідача [PERSON] , але лише з приводу автомобіля. У подальшому відповідачі вкрали у нього документи та потім він дізнався, що його знято з реєстрації за місцем проживання, а відповідачі забрали у нього ключі та у 2023 році вигнали його з квартири. На даний час позивач перебуває у пансіонаті. Представник відповідачів Логвінов С.С. та відповідачі позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити. Представник відповідачів Логвінов С.С. пояснив, що позов є надуманим та сфабрикованим, відповідачі познайомилися з позивачем та стало питання його догляду, у зв`язку з чим позивач запропонував переїхати до нього у квартиру, що і було зроблено приблизно на початку 2021 року. Відповідачі повністю утримували позивача та позивач спочатку захотів зробити заповіт, а потім через військовий стан запропонував оформити спірну довіреність, що в обох випадках було його особистою волею. Звертає увагу, що до спірної довіреності позивачем була видана ще одна довіреність, яка тривалий час не була реалізована. Тобто, позивач тричі вчиняв односторонні правочини, тому помилка не можлива. Потім позивач зник і з`явилася дана позовна заява. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знає позивача приблизно з 2020 року, він його зустрів на вул. Тітова, позивач погано виглядав, жив без світла, вживав алкоголь. Відповідач [PERSON] запросив позивача до себе додому, а потім він прийшов додому до позивача. Відповідачі жили разом з позивачем однією сім`єю, все було добре. Відповідач [PERSON] пропонував укласти договір довічного утримання, але потім вони пішли до нотаріуса та позивач склав спірну довіреність. Також позивач хотів укласти договір дарування. Потім позивач наскаржився на відповідача [PERSON] якомусь своєму родичу. У подальшому позивач зник, відповідач [PERSON] хотів разом з консьєржем написати заяву про зникнення позивача, але отримав даний позов. Виявилося, що якісь «круті» знайомі утримували і утримують позивача. Зауважив, що позивач у нотаріуса все читав, ключі він не забирав у позивача, а він сам залишив їх у консьєржа. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтримала пояснення надані відповідачем [PERSON] . Представник третьої особи П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори, про дату і час розгляду справи розгляду справи повідомлений належним чином, до судового не з`явився, до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи без присутності представника. Суд, вислухавши позивача, представника позивача [PERSON] , відповідачів, представника відповідачів Логвінова С.С. , свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази, встановив такі фактичні обставини. Позивач на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 лютого 1997 року ВО «Південний машинобудівний завод», свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 грудня 2015 року, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 серпня 2022 року є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.10,11,17-19,160). Відповідачі є подружжям та приблизно з початку 2021 року вони разом зі своїми двома дітьми почали проживати у позивача в квартирі за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.54). 03 серпня 2022 року позивач звернувся до відділення поліції №6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області із заявою, в якій просив прийняти заходи до відповідачів, яким він у п`яному стані видав довіреність на розпорядження його квартирою та які хотіли продати його квартиру без нього (т.1 а.с.86-91). 16 серпня 2022 року позивач видав довіреність, посвідчену 16 серпня 2022 року державним нотаріусом П`ятої державної нотаріальної контори Рівною О.В. та зареєстрованою у реєстрі за №5-292, якою уповноважив відповідача [PERSON] : користуватися та розпоряджатися (продати, обміняти, здавати в оренду, позичку) від його імені автомобілем марки ВАЗ 21043, належним позивачу, реєструвати в органах ДАІ, представляти інтереси в страхових компаніях та отримувати страхові відшкодування, укладати та підписувати від його імені договори позички, оренди, міни або купівлі-продажу ТЗ (за ціну та на умовах на свій розсуд будь-якому громадянину); представляти його інтереси в усіх установах та організаціях з питань оформлення його спадкових справ на рухоме та нерухоме майно, що залишилося після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; отримати на його ім`я свідоцтво про право на спадщину на рухоме і нерухоме майно, в тому числі на частину квартири [ADDRESS] ; зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на частину квартири [ADDRESS] , отримати Витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно, технічний паспорт, технічну документацію, іншу документацію після реєстрації; подарувати належну йому квартиру [ADDRESS] громадянину [PERSON] ; придбати на його ім`я будь-яке нерухоме майно на свій розсуд на будь-яких умовах за будь-яку ціну (т.1 а.с.142). Відповідачем [PERSON] на підставі вказаної довіреності отримано на ім`я позивача свідоцтво про право на спадщину на частину спірного нерухомого майна та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на частину спірної квартири за позивачем (т.1 а.с.141,164-177). 09 вересня 2022 року відповідач [PERSON] , діюча на підставі довіреності, посвідченої 16 серпня 2022 року державним нотаріусом П`ятої державної нотаріальної контори Рівною О.В. та зареєстрованою у реєстрі за №5-292, від імені позивача уклала договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А., зареєстрований у реєстрі за №374, яким передала безоплатно у власність, а відповідач [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.17-19,137). 22 листопада 2022 року позивач знову звернувся до поліції із заявою про вчинене кримінального правопорушення, в якій вказано, що [PERSON] шахрайським шляхом заволодів його нерухомим майном, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] , та іншим майном. За вказаними обставинами були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023041650001470 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, та позивача визнано потерпілим у вказаному кримінальному провадженні (т.1 а.с.258-269). 10 січня 2023 року відповідач [PERSON] та її з відповідачем [PERSON] діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєструвалися за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.16, 51-52). Відповідно до висновку експерта №20250318/1/1 складеного на замовлення позивача 28 березня 2025 року судовим експертом [PERSON] зроблено такі висновки: 1) ні, Ч. не усвідомлював природу та юридичні наслідки підписаної довіреності. Він перебував у переконанні, що доручає довічне утримання, оскільки саме про це йшла мова між ним та [PERSON] перебував у стані емоційної залежності від осіб, з якими спільно проживав. Він довіряв їм і через свої індивідуально-психологічні особливості не сумнівався в їхніх словах; 2) Ні, зміст довіреності не відповідає дійсному волевиявленню Ч. Він не мав наміру передавати такі широкі повноваження та не усвідомлював, що фактично надає [PERSON] право розпоряджатися його майном, вчиняти юридичні дії від його імені. Його воля полягала лише у спрощенні вирішення окремих питань, а не в наданні всебічного контролю над його правами та майном; 3) Так, Ч. перебував у помилковому уявленні щодо характеру довіреності. Він був переконаний, що підписує документ, який забезпечує його пожиттєве утримання з боку [PERSON] та [PERSON] , а не для передачі [PERSON] суттєвих прав щодо розпорядження його майном і правовими інтересами; 4) Так, Ч. перебував у стані значної емоційної нестабільності через смерть матері в серпні 2020 року та втрату роботи у 2019 році. Ці події стали великими потрясіннями в його житті, позбавивши його стабільності та звичного емоційного підґрунтя. Втрата матері, яка була для нього основним джерелом емоційної підтримки, поглибили його психологічну вразливість. Ч. опинився в ситуації, де не мав емоційної опори, що значно обмежувало його здатність адекватно оцінювати ситуацію та усвідомлювати наслідки своїх рішень. Його емоційний стан, що характеризувався відчуттям безвиході та потребою в стабільності, міг значно знизити здатність до раціонального аналізу та контролю своїх дій; 5) Так, Ч. мав глибоку емоційну залежність від своєї родини, зокрема від матері, що посилювалося після її смерті. Його психологічна незрілість та відсутність навичок самостійного прийняття рішень робили його особливо вразливими до впливу оточуючих. Ці індивідуальні особливості, зокрема залежність від емоційної підтримки інших людей, сприяли тому, що Ч. міг недооцінювати чи не розглядати можливі наслідки своїх дій, а також приймати рішення, орієнтуючись на потребу у стабільності, а не на їхню раціональність; 6) Ч. безумовно перебував у стані психологічної та емоційної вразливості. Втрата матері та втрата роботи викликали у нього глибоке почуття тривоги, депресії та безвиході. Це пришвидшило його залежність від оточення та здатність оцінювати ситуацію, враховуючи лише емоційні потреби, а не раціональні доводи. У такому стані Ч. міг бути схильним до прийняття рішень, які забезпечують тимчасову емоційну стабільність, а не до прийняття обґрунтованих та об`єктивних рішень; 7) Ч. був обмежений у своїх можливостях розглядати альтернативи через відчуття безвиході та страх перед відмовою чи самотністю. Його психологічний стан після втрати матері та роботи викликав відчуття, що він не має іншого вибору, як погоджуватися на угоди або варіанти, які пропонувалися йому, оскільки це давало йому хоч якусь стабільність і підтримку. Тому він міг не враховувати альтернативи, а приймати угоди з міркувань, що вони дадуть йому емоційну підтримку, навіть якщо вони не були найкращими рішеннями з точки зору раціональності; 8) Так, життєві обставини Ч. мали значний вплив на його здатність оцінювати ситуацію. Втрата роботи і стабільності, смерть матері та подальша емоційна залежність від оточення значно ускладнили йому процес прийняття рішень. Його економічний стан та емоційні труднощі значно обмежили здатність побачити альтернативи, і він міг сприймати будь-яку пропозицію як єдиний спосіб забезпечити хоча б мінімальну стабільність у своєму житті. Ці обставини не дозволяли йому об`єктивно оцінювати наслідки своїх рішень (т.2 а.с.45-59). Допитана у судовому засіданні судовий експерт [PERSON] свій висновок №20250318/1/1 підтримала та пояснила, що нею було проведено бесіду з позивачем у закладі, де він перебуває, їй були надані копії матеріалів цивільної справи, звукозапис допиту свідків та нею були підібрані такі методи, які були б комплексні та направлені на ретроспективний характер. У результаті такого дослідження судовим експертом [PERSON] було встановлено, що позивач є інфантильною людиною та є більш схильним, щоб не розуміти значення своїх дій та обставин. Також судовий експерт [PERSON] зазначила, що нею помилково у тексті висновку було вказано щодо психічного стану, потрібно було зазначити психологічний стан, та позначення у тексті «Ч.» означає « [PERSON] ». Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що він знає позивача з 1981 року, оскільки є його однокурсником, та бачив його всі ці роки регулярно з частотою приблизно 1 раз на місяць. Свідку відомо, що позивач проживав разом з матір`ю та повністю від неї залежав. А потім матір померла, позивач на роботу не влаштувався. Потім свідку [PERSON] стало відомо, що у 2021 році позивач познайомився з відповідачами та приютив їх, казав, що вони годують його. Але у подальшому в 2023 році позивач сказав свідку [PERSON] , що його перестали пускати до квартири. Свідок [PERSON] разом з позивачем пішов до ЦНАПу та дізналися, що у квартири позивача інший власник. Зараз позивач живе у будинку престарілих осіб. Також свідку відомо, що відповідачі інколи годували позивача, а ще інколи свідок позичав позивачу невеликі суми коштів. На думку свідка [PERSON] позивач спиртними напоями не зловживав, але він регулярно бачив позивача випившим. Також позивач розповідав свідку, що до нотаріуса він не ходив та нічого не підписував. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що є товаришем позивача з 1991 року, оскільки разом працювали, а потім почали дружити, іноді зустрічалися. З 2022 року по 2023 рік свідок [PERSON] був раз на місяць вдома у позивача та останній казав свідку, що пустив до себе квартирантів. Потім якось свідок [PERSON] зустрів позивача та він розповів, що його вигнали квартиранти. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що є сусідом позивача та якось у серпні 2023 року до нього звернулася консьєрж з питанням чи може він допомогти, бо до квартири позивача вселилися цигани та тепер виганяють його. Потім свідок [PERSON] зустрівся з позивачем та він розповів йому, що в 2021 році він познайомився з відповідачем [PERSON] , був у нього вдома, бачив як у нього вдома погано та запропонував жити у себе. Також позивач розповів свідку, що спочатку все було добре, відповідачі годували позивача, а потім сказали, що виганяють його. Позивач розповідав свідку, що думає, що квартира оформлена на матір, бо комунальні платіжки приходять на її ім`я. Свідок [PERSON] запитував в [PERSON] , що сталося, та останній пояснив, що проживає у спірній квартирі на законних підставах, але позивач останнім часом хуліганить, заходив п`яним до кімнати дітей, якось впав п`яним у квартирі. На думку свідка [PERSON] , позивач є наївною людиною, кожен день відповідач наливав йому алкоголь, а позивач думав, що квартира йому належить. Також свідок [PERSON] повідомив, що йому відомо, що у позивача не було грошей, відповідач дійсно годував позивача. Коли позивача вигнали, то він позичав гроші у свого товариша. Також свідку відомо, що у позивача зникли документи. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що він є виконуючим обов`язки директора ОСББ «Суворовський» та у зв`язку з цим він знає позивача. Свідок [PERSON] повідомив, що у квартирі [ADDRESS] проживали позивач та його матір. Потім матір позивача померла, позивач мав багато боргів, самостійно не міг себе захищати. Потім якось до свідка [PERSON] звернувся чоловік на ім`я [PERSON] , послався, що він є власником квартири [ADDRESS] та буде доглядати за позивачем. Позивач у свою чергу пояснив, що відповідачі є ВПО, він їх пожалів і пустив до себе жити. На думку свідка [PERSON] позивач дійсно мав потребу у догляді, у тому числі й лікування. У подальшому свідок від позивача дізнався, що він залишився без житла і його вигнали. Також свідок [PERSON] вказав, що позивач розповідав йому, що йому кожного дня давали алкоголь, він взагалі не мав коштів на існування, як до спірної події, так і після. Новий власник [PERSON] сказав свідку, що позивач став неадекватним та з ним неможливо жити. Після підключення світла до квартири, [PERSON] зі своєю сім`єю користувався квартирою на правах власника. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що відповідач [PERSON] був його сусідом по [ADDRESS] та якось [PERSON] перед 2022 роком повідомив його, що буде переїжджати і попросив допомогти перевезти його речі на [ADDRESS] . Власник квартири [PERSON] допомагав їм з речами, казав, щоб відповідачі обирали собі кімнати. Свідок [PERSON] вказав, що знає, що [PERSON] замінював там вікна, оплачував борги за світло. Свідок [PERSON] іноді бував у відповідачів вдома, після того як вони в`їхали до вказаної квартири, бачив, що [PERSON] став краще виглядати, відповідачі його добре доглядали, годували його, давали гроші на цигарки, а [PERSON] добре відносився до дітей відповідачів. Знає, що відповідачі не дозволяли [PERSON] купувати алкоголь. Щоб була домовленість про утримання позивача, а в обмін відповідачі отримають квартиру, свідку нічого не відомо. Також свідок [PERSON] повідомив, що знає, що [PERSON] потім кудись зник, [PERSON] його шукав, щоб поговорити, але так і не знайшов. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом ураховуються такі обставини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Згідно з частиною першою та абзацами 1, 2 частини третьої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Позивач як на підставу позову посилається на те, що відповідач [PERSON] шахрайським шляхом умовив його видати спірну довіреність, наміру дарувати свою квартиру позивач не мав, а також на те, що відповідач [PERSON] вчинила спірний договір дарування не в його інтересах, а в своїх інтересах та в інтересах своєї сім`ї. Судом встановлено, що довіреність від 16 серпня 2022 року видана довірителем з дотриманням вимог законодавства, на момент укладення оспорюваного договору дарування не була припинена та/або скасована, а, отже, з урахуванням її змісту, наділяла повірену відповідними повноваженнями. Зокрема позивач уповноважив відповідача представляти його інтереси в усіх установах та організаціях з питань оформлення його спадкових справ на рухоме та нерухоме майно, що залишилося після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; отримати на його ім`я свідоцтво про право на спадщину на рухоме і нерухоме майно, в тому числі на частину квартири [ADDRESS] ; зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на частину квартири [ADDRESS] , отримати Витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно, технічний паспорт, технічну документацію, іншу документацію після реєстрації; подарувати належну йому квартиру [ADDRESS] громадянину [PERSON] . Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі спірної довіреності представляла інтереси позивача з питань оформлення його спадкових справ на нерухоме майно, що залишилося після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , у наслідок чого було отримано на ім`я позивача свідоцтво про право на спадщину на частину спірного нерухомого майна та 19 серпня 2022 року зареєстровано право власності на частину спірної квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за позивачем (т.1 а.с.141,164-177). Згідно з частиною третьою статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Водночас словосполучення "у своїх інтересах" потрібно розуміти так, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або у інший спосіб на шкоду інтересам довірителя, зокрема на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі N 727/3501/16-ц, від 19 січня 2021 року у справі N 910/12791/19, від 19 травня 2021 року у справі N 642/7417/18, від 10 листопада 2021 року у справі N 757/50762/18-ц, від 01 лютого 2023 року у справі N 569/19674/19. Відповідно до наданих суду доказів відповідач [PERSON] , яка є повіреною особою позивача, уклала договір дарування, а саме з однієї сторони відповідач [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від імені позивача, та з другої сторони відповідач [PERSON] , належної довірителю квартири (т.1 а.с.137,142). Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником спірної квартири є відповідач [PERSON] (т.1 а.с.17-19). Також судом враховується, що будь-якого іншого нерухомого майна, як зазначено у спірній довіреності від 16 серпня 2022 року, на ім`я позивача не було куплено. Тобто, уклавши оскаржуваний договір дарування від імені позивача, відповідач [PERSON] діяла не в інтересах довірителя [PERSON] , а в інтересах інших осіб, у тому числі й у власних інтересах, ураховуючи, що власником спірної квартири став її чоловік - відповідач [PERSON] та 10 січня 2023 року вона та її спільні з відповідачем діти зареєстрували за адресою спірної квартири своє місце проживання (т.1 а.с.51-54). Суд зазначає, що у випадку укладення представником договору на свою користь довіритель не повинен доводити, що цей правочин вчинено не в його інтересах, збитковість правочину, недобросовісність чи нерозумність дій довірителя. За змістом частини третьої статті 238 ЦК України довіритель наділений правом визнати недійсним вказаний договір незалежно від того, на яких умовах він укладений. На довірителя не покладається тягар доведення невигідності умов такого договору. Його укладення не в інтересах довірителя презюмується. Такі висновки сформульовані у аналогічних справах у подібних правовідносинах у постановах Верховного Суду від 04 серпня 2023 року у справі N 388/353/20 (провадження N 61-7839св23) від 11 жовтня 2023 року у справі N 388/339/20 (провадження N 61-5979св22). У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі N 757/50762/18-ц викладено висновок про те, що правочин завжди має вчинятися в інтересах сторони, яку представляють. З метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. При цьому словосполучення "у своїх інтересах" слід розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, в тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є. Зазначена норма права (стаття 238 ЦК України) передбачає також добросовісність поведінки особи - представника, який діє від імені іншої особи на підставі довіреності або в силу своїх повноважень. Відповідно до статті 240 ЦК України представник зобов`язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Представник, який передав своє повноваження іншій особі, повинен повідомити про це особу, яку він представляє, та надати їй необхідні відомості про особу, якій передані відповідні повноваження (замісника). Невиконання цього обов`язку покладає на особу, яка передала повноваження, відповідальність за дії замісника як за свої власні. Правочин, вчинений замісником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. При цьому, якщо представник вчинив правочин не в інтересах довірителя, а у своїх власних, то це є підставою для визнання такого правочину недійсним. Правило, передбачене частиною третьою статті 238 ЦК України, покликане гарантувати інтереси особи, яку представляють, від можливих зловживань з боку представника. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі N 401/2995/16-ц. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідачем [PERSON] на підставі спірної довіреності було вчинено спірний договір дарування на шкоду інтересам довірителя, оскільки позивач втратив право власності та право користування єдиним житлом, а тому спірні довіреність у частині уповноваження відповідача [PERSON] подарувати належну позивачу квартиру відповідачу [PERSON] та договір дарування є недійсними. Разом з цим, суд не вбачає підстав визнавати спірну довіреність від 16 серпня 2022 року повністю недійсною, оскільки у судовому засіданні встановлено, що виконані відповідачем [PERSON] дії щодо представлення інтересів позивача з питань оформлення його спадкових справ на нерухоме майно, що залишилося після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , у наслідок чого було отримано на ім`я позивача свідоцтво про право на спадщину на частину спірного нерухомого майна та 19 серпня 2022 року зареєстровано право власності на частину спірної квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, є такими, що вчинені в інтересах позивача та підстави для визнання довіреності в даній частині недійсною відсутні. Доказів вчинення будь-яких інших дій на підставі даної довіреності на шкоду інтересам довірителя [PERSON] суду не надано та такі дії позивачем не оспорюються. З огляду на викладене, ураховуючи надані суду докази, суд уважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково. Посилання представника відповідачів Логвінова С.С. та відповідачів на ту обставину, що раніше позивачем видавалася інша довіреність щодо продажу спірної квартири, яка тривалий час не була реалізована, та складався заповіт, яким позивач заповів усе своє майно відповідачу [PERSON] , висновків суду щодо укладення спірного договору дарування на підставі спірної довіреності на шкоду інтересів позивача не спростовує. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, ураховуючи, що позовна вимога про визнання недійсною довіреності від 16 серпня 2022 року пред`явлена до відповідача [PERSON] , а позовна вимога про визнання недійсним договору дарування квартири - до обох відповідачів, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2147,20 грн (1073,60*2) та з відповідача [PERSON] - 1073,60 грн, що разом складає 3220,80 грн (т.1 а.с.25).

Outcome: partial