Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, вимоги якого у ході розгляду справи змінив та збільшив, та просить стягнути з ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" заборгованість за договором про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством. Відповідно до орієнтовного (попереднього) розрахунку судових витрат, який наведений у позовній заяві, у зв`язку з розглядом справи позивач очікує понести витрати на правову допомогу у сумі 9000,00 грн. При цьому, безпосередньо у позовній заяві зазначено про те, що доказ оплати та детальий опис буде надано протягом 5 днів після прийняття рішення у справі, відповідно до ст.141 ЦПК України. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 14.02.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Рішенням суду від 28.07.2025 (дата підписання повного тексту рішення 08.08.2025) позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю "Житомирська\~обласна енергопостачальна\~компанія"на\~користь позивача заборгованість за договором про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством №14-3/12/101/19 від 23.12.2019, в сумі 39 006,96 грн, та 1190,97 грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Однак, суд у рішенні від 28.07.2025 не вирішив питання про судові витрати позивача на професійну правничу допомогу. 11.08.2025 від представника позивача Вірьовкіна О.І. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача витрат позивача на правову допомогу у розмірі 11 500,00 грн. В заяві представник також просив поновити строк на подання заяви та доказів понесених витрат, оскільки при оголошенні вступної та резолютивної частин рішення представник не був присутній, а повний текст рішення був отриманий представником в електронному кабінеті 10.08.2025 Також, в заяві вказано прохання розглядати заяву без участі позивача та його представника. 12.08.2025 від представника відповідача Рудзея Ю.В. надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому представник посилається на відсутність доказів фактичної оплати послуг та вказує, що вважає заявлену суму не співмірною з ціною позову, складністю справи і такою, що не відповідає критеріям розумності та реальності. Посилаючись на зазначене, представник відповідача просить зменшити суму витрат на правничу допомогу позивача до суми 2000,00 грн. У відповідності до ч.3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. Враховуючи наведені приписи ЦПК України, те, що заява про ухвалення додаткового рішення у справі стосується лише питання про судові витрати (до яких відповідно до ст.133 ЦПК України відносяться витрати на професійну правничу допомогу), а також те, що обидві сторони письмово висловили позицію щодо заяви про ухвалення додаткового рішення, та оскільки у цьому випадку ЦПК України не передбачено повідомлення учасників справи, суд розглядає заяву представника відповідача у порядку письмового провадження (п.13 ст.7 ЦПК України). Окрім того, суд вважає за необхідне поновити строк подання заяви про ухвалення додаткового рішення та подання доказів понесених судових витрат, зважаючи на те, що повний текст рішення складено 08.08.2025 та отримано представником позивача в електронному кабінеті 10.08.2025, а вже 11.08.2025 подано до суду заяву з відповідними доказами. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, серед іншого, судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною другою статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частина перша\~статті 133 ЦПК України\~передбачає, що судові витрати складаються\~\~з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу). Відповідно до\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У\~\~додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з аналізу частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15.12.2017 змін до\~ЦПК України\~законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд повинен враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Нормами статті 19\~Закону\~України\~«Про адвокатуру\~та\~адвокатську\~діяльність» визначено, що видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (провадження\~\~№ 12-171гс19)). Дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, судом встановлено наступне. 17.01.2025 між адвокатом Вірьовкіним О.І. та [PERSON] укладено договір №17/01 про надання професійної правничої допомоги, пунктом 1.1 якого, зокрема, передбачено, що адвокат бере на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбчених цим договором, а замовник зобов`язаний оплатити роботи у порядяку і в строки, обумовлені сторонами в даному договорі. Відповідно до п.4.1 договору, розмір оплати праці адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються в актах прийому передачі наданих послуг. Замовник сплачує винагороду адвокату в готівковому чи безготівковому вигляді на банківський рахунок адвоката. Сума наданих послуг сплачується замовником протягом 30 (тридцяти) робочих днів з дня підписання акту прийомки-передачі наданих послуг. Оплата послуг також може підтверджуватись написом адвоката про оплату в акті прийому передачі наданих послуг. Відповідно до акту №01 прийому передачі послуг до договору про надання професійної правничої допомоги №17-01 від 17.01.2025, складеного адвокатом Вірьовкіним О.І та [PERSON] 11.08.2025, адвокатом надано послуги: підготовка та направлення адвокатського запиту з метою отримання документів для подання до суду (вартість 2500,00 грн); підготовка та подання позовної заяви (вартість 6500,00 грн); представництво замовника в суді в рамках судової справи №295/1966/25, а саме, 22.07.2025 (вартість 2500,00 грн), а всього на суму 11500,00 грн. Обсяг виконаних адвокатом робіт та наданих послуг підтверджується матеріалами справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis § 268 рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Частинами 4, 5 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням\~іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьоїстатті 141 ЦПК Україниможна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостоїстатті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд повинен враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Частиною 4 статті 141 ЦПК України визначено, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Відповідно до наведеного у позові попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат, позивачем заявлено судові витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн, при цьому, у клопотанні, поданому до суду після ухвалення рішення, до стягнення заявлено 11500 грн, що істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку. При цьому, представником позивача не доведено, що він не міг передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Зокрема, при співставленні орієнтовного розрахунку судових витрат з актом прийому передачі наданих послуг вбачається, що представником позивача у попередньому розрахунку не передбачено витрат на представництво замовника в судовому засіданні, вартістю 2500,00 грн. При тому, що у позовній заяві не заявлялось про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, або ж без участі позивача і його представника. За вказаних обставин, суд вбачає підстави для застосування припису ч.4 ст.141 ЦПК України щодо відмови стороні, на користь якої ухвалено рішення (у даному випадку, позов задоволено частково), у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, тобто, понад 9000,00 грн, заявлених в орієнтовному (попередньому) розрахунку судових витрат. Представник відповідача просив зменшити судові витрати з підстав їх неспівмірності, нереальності та не відповідності критерію розумності. Виходячи з обставин справи, а саме її складності, виконаних адвокатом робіт та наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт та надання послуг у даній справі, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціни позову та значення справи для позивача, суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу в частині 9000,00 грн відповідає критерію розумності та справедливості. Щодо посилання представника відповідача на відсутність доказів оплати позивачем послуг адвоката, суд зазначає, за умовами договору сторони погодили, що замовник сплачує винагороду адвокату протягом 30 (тридцяти) робочих днів з дня підписання акту прийомки-передачі наданих послуг (п.4.1 договору). Судом приймається до уваги, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої\~статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.01.2021 у справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19). З огляду на часткове задоволення позову, оскільки позивачем понесено судові витрати на оплату професійної правничої допомоги, що підтверджено належними доказами, та суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, водночас, маючи підстави для застосування ч.4 ст.141 ЦПК України, суд вважає, що вимога представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню, та стягує з відповідача на користь позивача понесені витрати на оплату професійної правничої допомоги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 8849,70 грн.

Outcome: partial