Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

Виклад заяв сторін по суті спору 12 лютого 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» через підсистему «Електронний суд» звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 08.01.2020 № 103834 у розмірі 8560,00 гривень, яка складається зі: 2000,00 гривень - прострочена заборгованість за кредитом; 6560,00 гривень - прострочена заборгованість за процентами. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати, що складаються зі судового збору у сумі 2422,40 грн та витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10500,00. Розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 103834 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Щодо нарахування процентів за користування кредитом та пролонгації кредитного договору позивач у письмових поясненнях пояснив, що [PERSON] , укладаючи кредитний договір № 103834 з ТОВ «ЗАЙМЕР», погодилась на умови визначені цим договором. Відповідно до п. 1.1 за цим договором товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності (далі кредит), а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 1.2 за цим договором кредит надається строком на 18 днів, тобто до 25-01-2020. Строк дії договору 18 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Відповідно до п. 1.3 за цим договором за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Відповідно п. 2.3 за цим договором обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже, на думку позивача, позичальник погодився на умови, визначені договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту (а.с.72-73). У подальшому між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ». При нормативному обґрунтуванні позову позивач посилався на статтю 59 Конституції України, статті 514, 525-526, 530, 610-612, 623, 626, 628, 6239-639, 1046, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, статті 58, 77, 141, 133-134, 137, 175 ЦПК України, статті 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» та статті 5, 6, 7 Закону Україні «Про електронні документи та електронний документообіг». Відповідач [PERSON] належним чином повідомлялася судом про дату, місце та час судового засідання, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 45, 71, 93, 94, 110). Відзив на позовну заяву у порядку, встановленому ст. 191 ЦПК України, та у строки, встановлені в ухвалі суду, не надала. Свою позицію щодо предмету позову не висловила. У зв`язку з ненаданням відзиву відповідачем суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає положенням ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України. Рух справи у суді Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, призначено судове засідання на 25 березня 2025 року (а.с. 38-41). Цією ж ухвалою суду запропоновано позивачеві Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» протягом 20 днів з дня отримання ухвали надати до суду докази на підтвердження позовних вимог, зокрема факту видачі кредиту відповідачці (виписки за банківськими рахунками, меморіальні ордери, платіжні доручення тощо) та детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором зі зазначенням розміру процентної ставки, періоду нарахування процентів, суми заборгованості за кожним періодом. Копії доказів та розрахунку заздалегідь направити відповідачці, а докази направлення - надати суду. 25.03.2025 через підсистему «Електронний суд» позивач подав заяву про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, у якій просив суд стягнути з [PERSON] витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500,00 грн. Розгляд справи знову просив здійснювати без виклику сторін. До заяви надав акт про отримання правової допомоги, доказ оплати правової допомоги, рахунок, а також доказ направлення заяви з додатками відповідачу 24.03.2025 (а.с. 46-61). Ухвалою суду від 25.03.2025 витребувано від позивача докази факту видачі кредиту відповідачці (виписки за банківськими рахунками, меморіальні ордери, платіжні доручення, докази належності платіжної картки відповідачці тощо) та детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором зі зазначенням розміру процентної ставки, періоду нарахування процентів, суми заборгованості за кожним періодом. У судовому засіданні оголошено перерву до 01.05.2025 (а.с. 63-66). 10.04.2025 від позивача через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про виконання ухвали суду (а.с. 72-73), до якої було долучено детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором № 103834. Докази видачі кредиту позивач не надав (а.с. 75-80). Ухвалою суду від 01.05.2025 у порядку ч. 7 ст. 81 ЦПК України витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію. У судовому засіданні оголошено перерву до 14.05.2025 (а.с. 84-87). Ухвалою суду від 14 травня 2025 року витребувано від позивача докази підтвердження факту набуття права вимоги до відповідача. У судовому засіданні оголошено перерву до 12.06.2025 (а.с. 98-101). 16 травня 2025 року надійшла витребувана судом інформація від АТ «Приватбанк» (а.с. 108-109, 111-112). 10.06.2025 позивачем через електронний суд подану заяву про виконання ухвали суду з розширеним витягом реєстру боржників до договору факторингу (а.с. 113). Ухвалою суду від 12.06.2025 витребувано від позивача докази на підтвердження факту набуття права вимоги за договором факторингу, а саме факту проведення повної оплати за договором. У судовому засіданні оголошено перерву до 10.07.2025 (а.с. 119-122). 23.06.2025 позивачем виконано ухвалу суду та надано копію платіжного доручення про перерахування залишку суми за відступлене право вимоги (а.с. 127-131). Судове засідання, призначене на 10.07.2025, було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючої судді у відрядженні (а.с. 134). Справу розглянуто 11.08.2025 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Фактичні обставини справи, встановлені судом 08.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» (за договором - товариство) та [PERSON] (за договором - клієнт) укладено договір про надання фінансового кредиту № 103834 (далі по тексту рішення - кредитний договір), який підписано електронним підписом відповідача KL1301, про що свідчить п. 6.1, п. 7 договору (а.с. 16-17). У р. 7 кредитного договору зазначено реквізити та підписи сторін договору, у тому числі клієнта, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідача « [PERSON] », дата народження - [INFO] ; ідентифікаційний номер відповідача ( [NUMBER] ); відомості про паспорт; місце проживання ([ADDRESS]); телефон: [NUMBER] ; адреса електронної пошти: [INFO] ; рахунок позичальника № [NUMBER] ; електронний підпис KL1301 . Відповідно до п. 1.1 кредитного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 2000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 18 днів, тобто до 25.01.2020. Строк дії договору 18 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором (п. 1.2). За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу. Тип процентної ставки - фіксована (п. 1.3). Кредит надається клієнту у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (п. 1.4 кредитного договору). Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (п. 2.1). Відповідно до п. 2.2 кредитного договору сума кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штраф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок товариства у строк, встановлений договором. У відповідності п. 2.3 кредитного договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Товариство має право вимагати від клієнта повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом в повному обсязі, а також виконання всіх інших зобов`язань за цим договором і додатками до нього (п. 3.1.1 кредитного договору). У відповідності до п. 3.1.4 кредитного договору товариство має право без згоди клієнта поступитися своїм правом вимоги за даним договором третій особі, в зв`язку, з чим відбудеться заміна сторони - кредитодавця за цим договором. Відповідно до п. 3.3.3 кредитного договору клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного у графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Клієнт зобов`язаний своєчасно повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом в порядку, встановленому договором (п. 3.4.2). Цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (п. 6.1 кредитного договору). Відповідно до п. 6.3 кредитного договору всі додатки та додаткові угоди, складені сторонами в електронному вигляді і підписані з використанням одноразового ідентифікатора, є невід`ємними частинами договору. Графіком розрахунків та орієнтованою сукупною вартістю кредиту, що є додатком № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 103834 від 08.01.2020, визначено: строк, на який надано кредит, кількість днів - 18; сума кредиту - 2000,00грн; фіксована процентна ставка за день користування кредитом - 2 %; сума нарахованих процентів за користування кредитом - 720,00 грн; сума нарахованої пені (у разі наявності прострочення (кількість днів прострочення х 5) - 5 %; до оплати - 2720,00 грн (а.с. 18). Довідкою про ідентифікацію первісний кредитор ТОВ «Займер» підтвердив, що клієнт [PERSON] , з якою укладено договір № 103834 від 08.01.2020, ідентифікований ТОВ «Займер». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразово ідентифікатора) здійснювався в інформаційно-телекомунікаційній системі шляхом направлення одноразового ідентифікатора KL1301; дата відправки ідентифікатора позичальнику - 08.01.2020; номер телефону/ електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор, - 380673862609 (а.с. 12). Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» від 10.01.2025 ТОВ «Платежі Онлайн» як технологічний оператор платіжних послуг повідомив, що на сайті торговця, а саме - CLY.COM.UA, була проведена успішна транзакція - видача, а саме: 08.01.2020 о 11:00:05 на суму 2000,00 грн, номер платіжної картки [NUMBER] , номер транзакції в системі 27847-40032-39758, опис - видача кредиту № 103834 (а.с. 26). Відповідно до довідок АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , емітовано платіжну карту № [NUMBER] (а.с. 108, 111). З банківської виписки за договором за період з 08.01.2020 по 10.01.2020 встановлено, що на картку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] , 08.01.2020 відбулося зарахування переказу у сумі 2000,00 грн (а.с. 109, 112). З розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с.75-80):, вбачається, що [PERSON] за кредитним договором № 103834 станом на 28.10.2021 (останній період нарахування 24.07.2020) має заборгованість 8560,00 грн, яка складається зі: - заборгованість по тілу кредиту - 2000,00 грн; - заборгованість за процентами - 6560,00 грн (720,00 грн за перші 18 днів та додатково 5840,00 грн за 146 днів). З цього ж розрахунку заборгованості вбачається, що за користування кредитними коштами нараховувалися проценти за ставкою 2,00 % за період 164 дні. 28.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (фактор) укладено договір факторингу № 01-28/10/2021 (а.с. 19-22). У відповідності до умов цього договору клієнт передає (відступає) фактору права вимоги до боржників, які виникли у клієнта внаслідок невиконання боржниками умов кредитних договорів, та які входять до портфелю заборгованості… (п. 6.1). Права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами цього договору. У разі невиконання фактором вимог п. 7.2 договору, договір вважається неукладеним. При цьому, у разі невиконання фактором зобов`язання щодо сплати другої частини ціни продажу, договір вважається неукладеним, а клієнт повертає фактору першу ціну продажу, сплачену відповідно до п. 7.2 договору (п. 6.2.3 договору факторингу). Відповідно до п. 7.2 договору факторингу фактор здійснює оплату клієнту шляхом перерахування суми , що вказана у п. 7.1 договору, на вказаний у реквізитах цього договору рахунок, двома платежами: 722417,04 грн (50 %) - протягом 5 робочих днів з дати підписання сторонами цього договору; 722417,04 грн (інші 50 %) - протягом 20 робочих дні з дати підписання сторонами цього договору. Копіями платіжних доручень підтверджено проведення повного розрахунку позивачем за договором факторингу (а.с. 25, 131). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 103834 від 08.01.2020 у загальній сумі 8560,00 грн, з яких: - залишок по тілу кредиту - 2000,00 гривень; - залишок по відсотках - 6560,00 гривень (а.с. 115-116). Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 103834 (а.с.10), наданої позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 04.12.2024 становить 8560,00 гривень, у тому числі: прострочена заборгованість по основному боргу - 2000,00 гривень; прострочена заборгованість по відсотками - 6560,00 гривень. Позивачем вживалися заходи досудового врегулювання спору, а саме направлялася відповідачеві письмова вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с. 9). Застосовані судом норми права та висновки Верховного Суду Частинами першою, другою та третьою статті 207 ЦК України (далі по тексту також - ЦКУ) (станом на дату укладення кредитного договору) передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 641 ЦКУ (станом на дату укладення договору) пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена. За ст. 642 ЦКУ відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Відповідно до ст. 1054 ЦКУ за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦКУ). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції врегульовано Законом України «Про електронну комерцію». Так, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (тут та на далі - у редакції, чинній станом на дату укладення спірного договору) встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: -електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; -аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно зі ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 (справа № 404/502/18), від 09.09.2020 (справа № 732/670/19) дійшов такого висновку: «Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням: Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом». У статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦКУ). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (610 ЦКУ). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦКУ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ст. 625 ЦКУ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» передбачено таке: «У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" (набрання чинності 24 грудня 2023 року + 30 днів = 23 січня 2024 року), у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.» Тобто у період з 01.03.2020 по 23.01.2024 споживач звільняється законом від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення за кредитним договором. Будь-які платежі, нараховані у вказаний період за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за кредитним договором підлягають списанню кредитодавцем. Верховна Палата Верховного Суду уточнила власний правовий висновок, викладений в пункті 123 постанови від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem», тобто «слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав»). Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦКУ). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦК України). Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Займер» (первісний кредитор) та відповідачем [PERSON] було укладено в електронній формі кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 2000,00 грн строком на 18 днів. Згідно зі ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками такий договір прирівнюється до укладення договору у письмовій формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідача на вебсайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. Факт укладення такого договору та факт видачі кредиту належним чином підтверджено доказами, наданими позивачем. Так, підписання договору відповідачем підтверджується змістом договору та додатку до нього, які містить усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідача; дату народження та податковий номер відповідача, номер паспорта, номер телефону; маску банківської картки; адресу місця проживання; електронну адресу. Доказів підписання договору від імені відповідача іншими (третіми) особами, у тому числі через вчинення шахрайських дій, відповідачем суду не надано, доказів звернення з даного факту до правоохоронних органів також не надано. Отже, суд уважає, що позивачем доведено належними та достатніми доказами факт укладення договору саме відповідачем. Також суд уважає доведеним позивачем та не спростованим відповідачем факт видачі первісним кредитодавцем кредиту у сумі 2000,00 грн та перерахування коштів саме у такій сумі у день укладення договору на картковий рахунок відповідача. Доказів погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором перед первісним кредитодавцем чи перед позивачем як новим кредитором матеріали справи не містять, відповідачем суду не надано. З цих підстав суд уважає позовні вимоги позивача щодо стягнення основної суми заборгованості за кредитним договором у сумі 2000,00 грн законними, обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на умовах договору. Факт набуття позивачем права вимоги до відповідача за договором суд також уважає доведеним належними та достатніми доказами. Здійснюючи перевірку розрахунку заборгованості за кредитним договором суд висновує таке. У дослідженому судом договорі про надання фінансового кредиту від 08.01.2020 № 103834 було встановлено строк користування кредитом - 18 днів, через 18 днів сума кредиту, отриманого відповідачем від кредитодавця (первісного кредитору), мала б бути повернута. Доказів продовження строку кредиту у порядку, визначеному п. 3.3.3 кредитного договору матеріали справи не містять. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) зробила такий уточнений висновок (п. 141): «у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором». Крім того ВП ВС у п. 122-128 цієї постанови роз`яснила таке: «122. Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). 123. Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 124. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 (на неврахування якої судом апеляційної інстанції посилається АТ «МР Банк») суд здійснив відповідне тлумачення умов кредитного договору. 125. Зокрема, суд установив, що кредитним договором були передбачені проценти за неправомірне користування кредитом - це плата, яка встановлюється банком за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються. У випадку порушення позичальником установленого пунктом 2.2 договору строку погашення отриманого кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом виходячи із процентної ставки у розмірі 36 % річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно з пунктами 3.3, 3.4 цього договору (пункти 42, 43 вказаної вище постанови). 126. Здійснивши тлумачення умов кредитного договору, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України (пункт 50 вказаної вище постанови). 127. Тобто у справі № 5017/1987/2012 сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів. 128. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)». У даній справі, що вирішувалася судом, чітко та недвозначно вбачається, що умови договору кредиту передбачають нарахування процентів як плати за правомірне користування кредитом (18 днів). Доказів пролонгації чи продовження строку кредитування матеріали справи не містять. Ствердження позивача про те, що відповідач, нібито, погодив умови, визначені договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, є безпідставними та не відповідають дійсним умова кредитного договору. Умови відповідальності у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором сторони передбачили у р. 4 договору. З доказів, наданих позивачем та досліджених судом, які зазначені судом вище у розділі «Фактичні обставини…», вбачається, що сума кредиту за договором від 08.01.2020 № 103834 становить 2000,00 грн; строк повернення - 18 днів; договірна дата повернення кредиту - 25.01.2020; процентна ставка базова в день - 2 %, яка застосовується у межах строку кредиту. З розрахунку заборгованості за договором підтверджується, що за правомірне користування кредитом було нараховано проценти у сумі 720,00 грн. Починаючи з 19.03.2020 по 24.07.2020 додатково нараховувалися проценти, сума яких за розрахунком становить 5840,00 грн. Отже сума процентів за правомірне користування кредитними коштами буде складати - 720,00 грн (2000,00 х 2 % х 18 = 720,00). Решта сума процентів, пред`явлена до стягнення, 5840,00 грн (6560,00 - 720,00 = 5840,00) - проценти, нараховані на прострочену суму кредиту поза межами строку кредитування. Отже, за кредитним договором сума процентів 5840,00 грн (6560,00 - 720,00 = 5840,00) нарахована первісним кредитором та пред`явлена до стягнення позивачем неправомірно. Така сума процентів, нарахована на прострочену заборгованість поза межами строку кредитування (з 19.03.2020 по 24.07.2020), підлягала списанню кредитодавцем, а обов`язок відповідача по сплаті процентів, нарахованих за понадстрокове користування кредитом, припинявся без його виконання. Відповідно, у задоволенні вимог в цій частині суд відмовляє за безпідставністю. Посилання позивача на п. 2.3 кредитного договору, відповідно до якого проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом, є безпідставними, оскільки така умова кредитного договору не свідчить про те, що строк кредитування продовжився до безкінечної дати (до дати погашення). Такі висновки суду відповідають правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (п. 6.20). Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом (п. 6.21). Подібні правові висновки викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду твід 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц. Підсумовуючи все викладене вище суд уважає такими, що є доведеними, обґрунтованими та підставними позовні вимоги у частині стягнення позивачем з відповідача суми заборгованості у загальному розмірі 2720 гривень 00 копійок, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 2000 гривень 00 копійок; заборгованість за процентами за користування кредитом у межах строку кредитування - 720 гривень 00 копійок. У задоволенні решти позовних вимоги на суму 5840,00 грн (8560,00 - 2720,00 = 5840,00) слід відмовити за безпідставністю. Розподіл судових витрат Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 2422,40 грн (а.с. 1, 2). З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково (31,77 % від ціни позову), суд на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме - 769,59 грн (2422,40 х 31,77 % = 769,59). Крім того позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10500,00 грн, на підтвердження яких надав відповідні докази. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). У відповідності до ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Зі сторони позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу було надано такі докази (копії): 1) договір про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року, укладений між адвокатом Пархомчуком Сергієм Валерійовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» (а.с. 13-14), відповідно до якого клієнт доручає, а адвокат приймає доручення і бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених договором; вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи з фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами в розмірі 2000,00 гривень за одну годину фактично витраченого часу за надання правової допомоги (п. 3.1); факт надання адвокатом правової допомоги клієнту підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг)), який містить детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснення ним витрат (п. 3.3); сторони погодили, що клієнтом буде сплачено адвокату гонорар за виконану роботу, протягом 20 банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) (п. 3.4); 2) додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 29.12.2024, укладену між адвокатом Пархомчуком Сергієм Валерійовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» (а.с. 15), відповідно до якої сторони погодили продовжити строк дії договору про надання правової допомоги від 29.12.2024 до 31.12.2025; 2) акт про отримання правової допомоги від 24.03.2025, відповідно до якого загальна вартість за послуги з надання правової допомоги, наданої адвокатом, складає 10500,00 грн та складається з таких послуг: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та [PERSON] у рамках кредитного договору № 103834 від 08.01.2020 - 1 година - загальна вартість 2000,00 грн; складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики - 2,5 години - загальна вартість 5000,00 грн; інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи - 1,5 години - загальна вартість - 3000,00 грн; канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції - 500,00 грн (а.с. 53); 3) рахунок про сплату послуг (а.с. 61); 4) платіжну інструкцію від 24.03.2025 № 36915, відповідно до якої ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» сплатило [PERSON] 10500,00 грн за надання правничої допомоги (а.с. 69). Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно зі п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Позивачем надано усі необхідні докази на підтвердження розміру понесених ним витрат на правничу допомогу у строки, що передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у тому числі: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; договір про надання правничої допомоги; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги; платіжний документ. Такі докази завчасно були направлені відповідачеві. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу, з боку відповідача заявлено не було. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково (31,77 % від загального розміру позовних вимог), то

Outcome: partial