Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

10.02.2025 року представник позивача [PERSON] - адвокат Іванцова З.А. звернулась до Роздільнянського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок забезпеченням позову. Вказана позовна заява мотивована тим, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.05.2023 по справі № 947/12414/23 було задоволено заяву представника позивача [PERSON] , адвоката Швець В.Ф. про забезпечення позову та, серед іншого, вирішено накласти арешт на автомобіль марки Nissan Sentra, 2015 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08.10.2024 по справі № 947/12414/23 серед іншого ухвалено: заяву представника позивача за первісним позовом [PERSON] , адвоката Швець В.Ф. про відмову від позову, подану у цивільній справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів, задовольнити. Незважаючи на приписи процесуального законодавства, лише ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.11.2024 по справі № 947/12414/23 знято накладені арешти. Тобто з вини Відповідача діяв арешт транспортного засобу позивача з 10.05.2023 до 11.11.2024, що складає більше 1,5 роки. В той же час позивач мав намір продати транспортний засіб, на який було накладено арешт по справі № 947/12414/23. Так, 01.04.2024, майже через рік після накладення арешту, позивач, сподіваючись на завершення розгляду справи № 947/12414/23 та зняття арешту, маючи потребу у продажі транспортного засобу, уклав договір завдатку згідно п.1 якого визначено, що: «Покупець передає, а Продавець отримує 100 000 (сто тисяч) гривень (завдаток), у рахунок майбутнього продажу транспортного засобу марки Nissan Sentra, 2015 р.в., державний номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] ». Згідно Розписки про отримання завдатку від 01.04.2024 Позивачем отримано 100 000 гривень (завдаток), у рахунок майбутнього продажу транспортного засобу, як то визначено п.1 Договору завдатку від 01.04.2024. Пунктом 6 Договору завдатку від 01.04.2024 передбачалося, що «у випадку відмови Продавця від виконання своїх зобов?язань за даним договором, чи не укладення Сторонами договору купівлі-продажу транспортного засобу (перереєстрації транспортного засобу) з будь-яких підстав (однак таких, що не залежали від Покупця) та/або порушення строків передбачених п.3 та п.4 даного Договору, Продавець повинен повернути Покупцю суму отриманого завдатку в подвійному розмірі». У п.3 Договору завдатку від 01.04.2024 визначено, що «термін укладення та посвідчення договору купівлі-продажу (перереєстрації транспортного засобу), Сторонами встановлено, не пізніше 30 вересня 2024 року . Вказаний строк, за згодою сторін, може бути продовжений, про що сторони підписують відповідну угоду». Однак, через те, що арешт транспортного засобу не був скасований судом, позивач не зміг виконати умови Договору завдатку від 01.04.2024. Отже, якщо би відповідач подала свою заяву про відмову від позову 16.08.2024 і судом було скасовано вжиті за її заявою заходи забезпечення позову, то позивач по даній справі не поніс би збитків, заподіяних забезпеченням позову. На думку позивача, підстави, за яких було подано заяву про відмову від позову і які напряму вплинули б на оперативність зняття арешту виникли ще 16.08.2024, адже саме тоді на адресу суду надійшов висновок експерта, який підтвердив позицію [PERSON] та спростував усі доводи [PERSON] ). Якщо би Відповідач подала свою заяву про відмову від позову 16.08.2024 і судом було скасовано вжиті за її заявою заходи забезпечення позову, то Позивач по даній справі не поніс би збитків (заподіяних забезпеченням позову). На виконання п.6 Договору завдатку від 01.04.2024 Позивач повернув іншій стороні отриманий завдаток в подвійному розмірі, а саме в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень, що є його збитком, заподіяним забезпеченням позову. Передача завдатку в подвійному розмірі підтверджується розпискою про повернення завдатку від 05.10.2024. На підставі викладеного, позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] збитки, завдані забезпеченням позову в розмірі 200 000 грн. 00 коп. та судові витрати. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 19.02.2025 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження.\~ 24.03.2025 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача - адвоката Шарандака А.А., в якому він просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Відзив мотивований тим, що В Київському районному суді м. Одеса дійсно розглядалась справа №947/12414/23 [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів. В ході розгляду справи Відповідачкою було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, у тому числі на автомобіль марки Nissan Sentra, 2015 р.в., номерний знак [NUMBER] , VIN3N1AB7AP9FY291683. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 10.05.2023 року заяву Відповідачки про забезпечення позову було задоволено. В травні 2023 року стороні Позивача достеменно було відомо про наявність заходів забезпечення позову у справі №947/12414/23. Адже, 17.05.2023 представником Позивача до Київського районного суду м. Одеси була подана заява про скасування заходів забезпечення позову. Крім того, 11.05.2023 року [PERSON] через свого представника подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] , в якій просив суд стягнути з [PERSON] на його користь безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 39000,00 доларів США та судові витрати. Мотивуючи свій зустрічний позов, [PERSON] зазначив, що вказані кошти нібито були отримані [PERSON] по розписці від 23.12.2022, як компенсація частки майна подружжя. Не погоджуючись із відповідними доводами та піддаючи сумніву належність та допустимість доказу Позивача розписки від 23.12.2022 про отримання коштів, Відповідачка через свого представника 03.07.2023 заявила клопотання про призначення у справі комплексної судової почеркознавчої експертизи та судової технічної експертизи документу, для з`ясування обставин, які мають значення для справи і потребують спеціальних знань. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.07.2023 призначено у справі комплексну судово-почеркознавчу експертизу та судово-технічну експертизу документу, на вирішення якої поставлені наступні питання:- чи виконаний підпис під друкованим текстом у розписці від 23.12.2022 року у графі біля тексту « [PERSON] » [PERSON] - чи виконаний підпис під друкованим текстом у розписці від 23.12.2022 у графі біля тексту « [PERSON] » у той період часу, яким датований документ?- в який період часу фактично виконаний підпис під друкованим текстом у розписці від 23.12.2022 у графі біля тексту « [PERSON] ». Вказаний вид експертизи та поставлені питання експертові були вкрай важливими для Відповідачки, адже остання впевнена, що Позивач навмисно міг використати її зразок підпису з інших документів шляхом технічного накладення на текст розписки від 23.12.2022. Тому, окрім почеркознавчої експертизи, необхідно було й отримати відповідь експерта, що такий підпис було здійснено не власноручно Відповідачкою, а шляхом його використання з іншого документу та накладення за допомогою технічних засобів на розписку від 23.12.2022. 25.09.2023 до Київського районного суду м. Одеси від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшло клопотання експерта про надання додаткових документів та рахунок на оплату експертизи у розмірі 60 222,96 гривень. Водночас, Відповідачка, яку, Позивач залишив без майна та грошей на існування, не очікувала значної вартості проведення відповідної експертизи, та через відсутність коштів була змушена відмовитись від проведення комплексного експертного дослідження Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України та звернутися до суду щодо призначення іншої менш коштовної по витратам експертної установи, а також зняти важливі питання з дослідження, залишивши лише одне «чи виконаний підпис під друкованим текстом у розписці від 23.12.2022 року у графі біля тексту « [PERSON] » [PERSON] ». Відтак, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14.02.2024 призначено у справі тільки судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: «чи виконаний підпис під друкованим текстом у розписці від 23.12.2022 року у графі біля тексту « [PERSON] » [PERSON] ». Проведення експертизи доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Провадження у справі №947/12414/23 зупинено до закінчення проведення експертизи та повернення справи до Київського районного суду м. Одеси. 16.08.2024 року до Київського районного суду м. Одеси з Одеського науково дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшов висновок експерта разом з матеріалами справи, в якому було зазначено, що підпис в розписці від 23.12.2022 належитьВідповідачці. Проте питання, чи було це здійснено фізично [PERSON] , або ж за допомогою технічних засобів (шляхом накладення) так й не було досліджено через фінансову не спроможність останньої задовольнити потреби експертної установи. Відповідач наголошує, що розгляд справи відбувався за двома позовами. Проте, значний процесуальний час у справі №947/12414/23 був витрачений саме на дослідження питання, пов`язаних із зустрічним позовом [PERSON] , а саме щодо належності підпису [PERSON] у розписці від 23.12.2022. В своїй заяві про скасування заходів забезпечення позову від 17.05.2023 та від 08.10.2024 чомусь жодним словом не обумовлено щодо наявності договору завдатку та намір продати транспортний засіб, а також про те, що негативним наслідком не скасування заходів забезпечення позову може бути отримання Позивачем збитків у розмірі 200 000,00 гривень. Тобто, жодного слова про ймовірне понесення збитків зебезпеченням позову Позивач не вказав. Крім того Цивільним процесуальним кодексом України (далі за текстом ЦПК України) передбачено інститут зустрічного забезпечення. Відповідно до частини першої статті 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Тобто, якби існували реальні ризики завдання збитків Позивачу, суд вправі був би застосувати зустрічне забезпечення. Водночас, в ухвалі про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову від 30.05.2023 Київський районний суд м. Одеси наголосив: «Разом з тим, обґрунтовуючи своє клопотання про скасування застосованих заходів забезпечення позову, заявник не навів достатніх доводів та доказів того, що заходи вжитті ухвалою про забезпечення позову порушують права відповідача на даний час та підлягають скасуванню. Доводи, викладені у заяві про скасування заходів забезпечення позову стосуються обґрунтованості заперечень проти позовних вимог, оцінка яким буде надана при розгляді справи по суті, а не в межах розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову.» За наслідками розгляду вказаної цивільної справи позов [PERSON] також було залишено без задоволення. Також, відповідач вважає, що Договір завдатку навмисно укладено саме 01.04.2024 та навмисно була обрана дата щодо необхідності укладання договору купівлі продажу до 30.09.2024, коли ще діяла заборона відчуження транспортного засобу за відповідною ухвалою суду. Позивач не врахував при намірі створення штучного доказу, що не існує такого виду договору, як договір завдатку. Адже завдаток по своїй правовій природі є гарантією виконання зобов`язань за договором. Позивач у якості доказу понесених збитків надає договір завдатку щодо неіснуючого правочину, адже спочатку повинно мати місце зобов`язання за правочином (договір купівлі продажу транспортного засобу або попередній договір), а вже потім сплачуватись завдаток, як забезпечення виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу. 28.03.2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача - адвоката Іванцової З.А., в якому вона просить суд критично поставитись до доводів відповідача та задовольнити вимоги позовної заяви в повному обсязі, зокрема, з підстав, що: експерт таки встановив , що [PERSON] (до другого шлюбу прізвище [PERSON] ) сама особисто підписалася в отриманні від Позивача 39 тис дол. США; що спільної власності подружжя не було, була спільна часткова (за договором частки були виділені в рівних долях, ділити не потрібно було) і адвокат повинен був пояснити своїй довірительці дані аспекти, можливо тоді взагалі б вона не зверталася до суду із позовом про поділ майна подружжя; позивач намагався скасувати заходи забезпечення позову, навіть апеляційну скаргу подавав, але обов`язку вказувати чи не вказувати про збитки не було, зазначене презюмується в силу приписів ст. 16 ЦК України; щодо зустрічного забезпечення в своєму клопотанні від 16.05.2023 представник Позивача вказала: «в ухвалі від 10.05.2023 не розглянуто питання про доцільність/недоцільність зустрічного забезпечення. При цьому за Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у власності Позивача взагалі відсутнє майно за рахунок якого можливо було би відшкодувати можливі ЗБИТКИ ВІДПОВІДАЧА , ПОВ`ЯЗАНІ З АРЕШТОМ ЙОГО МАЙНА накладеного Ухвалою від 10.05.2023. Відтак, майновий стан Позивача може мати наслідком ускладнення або неможливість виконання рішення суду ПРО ВІДШКОДУВАННЯ ЗБИТКІВ ВІДПОВІДАЧА, ЯКІ МОЖУТЬ БУТИ СПРИЧИНЕНІ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯМ ПОЗОВУ, у випадку відмови у позові»; стороні Позивача дійсно було відомо про наявність заходів забезпечення позову у справі №947/12414/23», але наслідок один: через вжиття заходів забезпечення позову за заявою Відповідачки було накладено арешт на майно Позивача, який не зміг користуватися усіма складовими права власності; укладення договору завдатку є звичайною практикою в цивільному обороті для забезпечення виконання зобов`язань, якщо припустити, що сплачені кошти не були завдатком, то необхідно розглядати питання сплаченого авансу; у представника Позивача зберіглося листування з Позивачем з приводу необхідності зняття арешту з автомобіля, зокрема 29 травня Позивач пише представнику: «.. ніяк не можна прискорити або щоб зняли арешт з автівки, гроші потрібні продати треба»; 14 серпня пише: «…не можна через іншу структуру зробити цю експертизу, приватну може? Мені дуже потрібно продати автівку», що також підтверджує факт завдання збитку; на дату укладання договору арешт на транспортний засіб не було накладено, а сам транспортний засіб ніколи не був спільною сумісною власністю; Позивач намагався відвернути несприятливі наслідки не тільки для себе, а й для відповідачки, яка всіляко чинила перешкоди (наприклад довго не сплачувала проведення першої експертизи, заявляла про другу експертизу та ін.). Ухвалою суду від 28 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув. Представник позивача адвокат Іванцова З.А. в судовому засіданні позов підтримала з підстав, наведених в позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Зозулянський Д.О. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав, наведених у відзиві на позов іншого представника відповідачки - адвоката Шарандака А.А., уточнивши, що договір завдатку був укладений [PERSON] , коли Київським районним судом м.Одеси вже був накладений арешт на спірний автомобіль, крім того, [PERSON] під час розгляду справи Київським районним судом м.Одеси не повідомив ні суд, ні [PERSON] про існування такого договору, а також не оскаржував в апеляційному порядку ухвалу суду про накладення арешту на майно. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини по справі. 20.04.2023 року позивач\~ [PERSON] \~звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до\~ [PERSON] , в якому просить суд визнати спільною сумісною власності подружжя частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка зареєстрована за відповідачем [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 01.03.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Сімоновою О.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 745; визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль марки Nissan Sentra, 2015 р.в., днз [NUMBER] . VIN [NUMBER] . свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 16.11.2018 року; в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати право власності за [PERSON] , [INFO] , на частину квартири загальною площею 111,7 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати право власності за [PERSON] , [INFO] , на частину квартири загальною площею 111,7 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , грошову компенсацію за її частку в спільному неподільному майні подружжя, а саме 1/2 частину ринкової вартості автомобіля марки Nissan Sentra, 2015 р.в., днз [NUMBER] , VIN [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 16.11.2018 року - у сумі 210 000 (двісті десять) тис. грн. Зазначала, що за період шлюбу нею та [PERSON] за спільні кошти було придбано автомобіль Nissan Sentra, 2015 року випуску, номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 16.11.2018 року та квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка по частині належала [PERSON] та [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу від 01.03.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Сімоновою О.Ю., зареєстровано в реєстрі за №745. 28.12.2021 року [PERSON] згідно договору дарування від 28.12.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Ланіною В.І., подарувала свою частину вказаної вище квартири [PERSON] . Ухвалою від 26.04.2023\~року суддя Київського районного суду м. Одеси Петренко В.С. прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цивільній справі\~№ 947/12414/23. 08.05.2023 року від представника позивача до канцелярії суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій представник позивача просить суд: накласти арешт на частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка зареєстрована за відповідачем [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 01.03.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Сімоновою О.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 745, номер відомостей про речове право: 40770944 та накласти арешт на автомобіль марки Nissan Sentra, 2015 р.в., днз [NUMBER] , VIN3NAB7AP9FY291683, який належить відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від\~16.11.2018 року. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.05.2023\~року заяву представника позивача [PERSON] адвоката Швець Віталія Федоровича про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка зареєстрована за відповідачем [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 01.03.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округа Сімоновою О.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 745, номер відомостей про речове право: 40770944, та на автомобіль марки Nissan Sentra, 2015 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN3NAB7AP9FY291683, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 16.11.2018 року. Не погодившись з ухвалою суду [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Іванцова Зоя Анатоліївна, звернувся до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 липня 2023 року апеляційну скаргу\~ [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Іванцова Зоя Анатоліївна,\~залишено без руху та запропоновано скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги в частині сплати судового збору. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.02.2024\~року апеляційну скаргу [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Іванцова Зоя Анатоліївна, на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 10 травня 2023 року повернуто скаржнику. 11.05.2023 року до канцелярії суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Іванцової Зої Анатоліївни надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] , в якій він просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 39000,00 доларів США та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Обґрунтовує зустрічні позовні вимоги тим, що 20.04.2023 року первісний позивач звернулася до суду із позовом про поділ майна подружжя до якого ввійшли квартира\~за адресою: [ADDRESS] та автомобіль марки Nissan Sentra, 2015 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN3NAB7AP9FY291683, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 16.11.2018 року. Таким чином, первісний позивач вимагає поділити нібито «спільну сумісну власність», за яку\~ [PERSON] вважав, що сплатив компенсацію в розмірі 39000,00 доларів США, про що у нього мається відповідна розписка. Враховуючи, що [PERSON] після фактичного отримання грошових коштів в розмірі 39000,00 доларів США, звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя, то позивач за зустрічним позовом вважає, що нею були безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 39000,00 доларів США, які він просить стягнути на його користь з [PERSON] . 17.05.2023 року до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Іванцової Зої Анатоліївни надійшла заява про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.05.2023 року. Заява обґрунтована тим, що 11.05.2023 представником відповідача було направлено на адресу суду відзив на позовну заяву, який з посиланням на відповідні докази повністю спростовує викладену у позовній заяві позицію позивача щодо нібито «спільної сумісної власності» в частині квартири (була спільна часткова, в подальшому свою частину позивач подарувала відповідачу, відповідні витяги з Реєстру речових прав, що підтверджують саме «спільну часткову власність» додані до відзиву). Також представник відповідача зазначає, що нею 11.05.2023 було направлено на адресу суду зустрічну позовну заяву щодо стягнення безпідставно набутих коштів позивачем, частину з яких позивач отримувала за частину машини, придбаної у шлюбі. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22.05.2023\~року\~прийнято зустрічний позов\~ [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано вимоги за зустрічним позовом\~ [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів\~в одне провадження з первісним позовом\~ [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги не визнала з підстав, що ніколи не отримувала від [PERSON] грошових коштів в рахунок компенсації за частину в майні, набутому подружжям, жодних розписок на підтвердження вказаного не підписувала. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30.05.2023\~року\~клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Іванцової Зої Анатоліївни про скасування заходів забезпечення позову залишено без задоволення. Ухвала суду мотивована тим, що заявник не навів достатніх доводів та доказів того, що заходи вжитті ухвалою про забезпечення позову порушують права відповідача на даний час та підлягають скасуванню. Доводи, викладені у заяві про скасування заходів забезпечення позову стосуються обґрунтованості заперечень проти позовних вимог, оцінка яким буде надана при розгляді справи по суті, а не в межах розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову. 03.07.2023 року від представника позивача за первісним позовом [PERSON] \~ адвоката Швець Віталія Федоровича\~до канцелярії Київського районного суду м.Одеси суду надійшло клопотання про призначення у справі комплексної судової почеркознавчої експертизи та судової технічної експертизи документу, для з`ясування обставин, які мають значення для справи і потребують спеціальних знань. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.07.2023\~року\~ призначено у справі комплексну судово-почеркознавчу експертизу та судово-технічну експертизу документу, на вирішення якої поставлені наступні питання: 1.Чи виконаний підпис під друкованим текстом у розписці від 23.12.2022 року у графі біля тексту « [PERSON] » [PERSON] ? 2.Чи виконаний підпис під друкованим текстом у розписці від 23.12.2022 року у графі біля тексту « [PERSON] » у той період часу, яким датований документ? 3.В який період часу фактично виконаний підпис під друкованим текстом у розписці від 23.12.2022 року у графі біля тексту « [PERSON] »? Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2023\~року провадження у справі №947/12414/23 поновлено у зв`язку з тим, що 25.09.2023 року до Київського районного суду м. Одеси від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшло клопотання експерта про надання додаткових документів та рахунок на оплату експертизи. 13.02.2024 року від представника позивача за первісним позовом [PERSON] \~ адвоката Швець Віталія Федоровича\~до канцелярії суду надійшло клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи документу для з`ясування обставин, які мають значення для справи і потребують спеціальних знань. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14.02.2024 призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: 1.Чи виконаний підпис під друкованим текстом у розписці від 23.12.2022 року у графі біля тексту « [PERSON] » [PERSON] ? Проведення експертизи доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. В рахунок проведення експертиза [PERSON] сплатила 20\~446 грн 56 коп. Згідно наданої суду копії Договору завдатку від 01.04.2024 року [PERSON] та [PERSON] уклали даний договір про те, що [PERSON] передає, а [PERSON] отримує 100\~000 грн завдатку в рахунок майбутнього продажу транспортного засобу марки Nissan Sentra, 2015 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] , за 400\~000 грн в строк не пізніше 30.09.2024 року, який може бути сторонами продовжений. У випадку відмови Продавця від виконання своїх зобов`язань за даним Договором чи не укладення Договору з будь-яких підстав, що не залежать від покупця, Продавець повинен повернути Покупцю суму триманого завдатку в подвійному розмір протягом 5 днів з моменту виникнення підстав (а.с.25). Згідно розписки від 01.04.2024 року [PERSON] отримав від [PERSON] завдаток в розмірі 100\~000 грн відповідно до п.1 Договору завдатку від 01.04.2024 року за транспортний засіб марки Nissan Sentra, 2015 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] (а.с.24). Відповідно до висновку експерта судово-почеркознавчої експертизи №24-1253 від 23.07.2024 року підпис від імені [PERSON] , розміщений під друкованим текстом у розписці від 23.12.2022 року, у графі біля тексту « [PERSON] », виконаний самою [PERSON] . 16.08.2024 року до Київського районного суду м. Одеси з\~Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшов висновок експерта\~разом з матеріалами справи, та ухвалою суду від 21.08.2024 провадження у справі поновлено. Згідно розписки про повернення завдатку від 05.10.2024 року [PERSON] отримала від [PERSON] подвійний розмір сплаченого нею завдатку в розмірі 200\~000 грн за п.6 Договору завдатку від 01.04.2024 року за транспортний засіб марки Nissan Sentra, 2015 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] , через неможливість укладення договору купівлі-продажу з огляду на незнятий арешт транспортного засобу, що не залежить від покупця. (а.с.23). 08.10.2024 року від\~представника позивача за первісним позовом [PERSON] адвоката Швець Віталія Федоровича\~надійшла заява про відмову від позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08.10.2024\~року прийнято відмову позивача за первісним позовом [PERSON] від позову до [PERSON] про поділ майна подружжя, в рамках цивільної справи №947/12414/23, провадження по цивільній справі №947/12414/23 за первісним позовом\~ [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя закрито, продовжено провадження по цивільній справі №947/12414/23 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів. 08.10.2024 року представник\~відповідача за первісним позовом [PERSON] адвокат Іванцова Зоя Анатоліївна\~звернулася до Київського районного суду м. Одеси з заявою/клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, в якій просить суд скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.05.2023 року по цивільній справі № 947/12414/23. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.11.2024\~року скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.05.2023 року та знято арешт з частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка зареєстрована за відповідачем [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 01.03.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округа Сімоновою О.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 745, номер відомостей про речове право: 40770944; знято арешт з автомобіля марки Nissan Sentra, 2015 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN3NAB7AP9FY291683, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 16.11.2018 року. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.01.2025\~року зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів залишено без задоволення. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. За положеннями частини 1 статті 159 ЦПК України у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших, ніж зазначені у частині першій статті 155 цього Кодексу, підстав або у випадку ухвалення рішення суду (третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу) щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися. Положеннями статті 13 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (частина друга статті 16 ЦК України). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (частина перша та друга статті 22 ЦК України). Отже, відшкодування шкоди, заподіяної забезпеченням позову, є способом захисту прав та інтересів і одночасно мірою юридичної відповідальності. При цьому в усіх правовідносинах з відшкодування шкоди діє презумпція завдавача шкоди. У зв`язку з цим до предмета доказування у цих правовідносинах і, відповідно, до предмета оцінки судом належать обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а саме умови і підстави застосування частини першої статті 159 ЦПК України, якими є те, що ризик здійснення процесуальних дій лежить виключно на учасниках спору, при цьому за відповідачем у справі (за основним позовом) закріплено спеціальне право вимагати відшкодування збитків, які йому заподіяні у результаті застосування забезпечення позову. Скористатися цим правом він може, якщо вимоги позивача (за основним позовом) не будуть задоволені (повністю або частково) судом (третейським судом, міжнародним комерційним арбітражем), у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших підстав, ніж зазначені у частині першій статті 155 ЦПК України. При цьому до предмета доказування не входить безумовне встановлення вини особи, яка ініціювала застосування заходів забезпечення позову. Право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, ґрунтуються на прямій вказівці закону (частина перша статті 159 ЦПК України). У цій категорії справ принцип вини трансформується через принцип добросовісності. Недодержання принципу добросовісності перетворюється на винну поведінку, оскільки протиправне порушення суб`єктивних цивільних прав особи є прямим наслідком дій зобов`язаної особи, яка з огляду на конкретні обставини могла усвідомлювати характер своїх дій як таких, що можуть завдати шкоди. Безпідставна відмова у відшкодуванні таких збитків означає відсутність необхідного попереджувального впливу на осіб, які заявили безпідставну вимогу про забезпечення позову. До підстав та умов застосування частини першої статті 159 ЦПК України належать: 1) добросовісність/недобросовісність дій особи (відповідача) при заявлені клопотань про забезпечення позову; 2) зловживання/не зловживання правом; 3) підстави відмови (відповідачу у спірних правовідносинах) у пред`явленому ним позові до позивача, підстави закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду, чи було зловживання при заявлені клопотання про забезпечення позову. Отже, підставою цивільно-правової відповідальності особи, яка заявила клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, є сам факт заподіяння іншій особі (протилежній стороні у основному спорі) шкоди внаслідок вжиття судом таких заходів. Особливістю такої відповідальності є опосередкований характер завдання шкоди, оскільки самі процесуальні дії, які безпосередньо завдають шкоди, вчиняє суд (накладає арешт та забороняє вчиняти певні дії), однак до відповідальності притягується особа, за ініціативою якої судом були вчинені такі дії. При з`ясуванні, чи є доведеним причинний зв`язок між виникненням збитків та вжиттям судом заходів забезпечення позову, підлягають встановленню такі обставини: чи реалізація свого суб`єктивного процесуального права на позов була протиправною, лише з метою завдати шкоди позивачу, оскільки учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України), а до основних засад (принципів) цивільного судочинства віднесено неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України). Отже, для встановлення причинного зв`язку суду слід з`ясувати протиправність дій відповідача, які повинні передувати настанню збитків,\~і шкідливі наслідки протиправної поведінки. Вказаний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 200/10900/18-ц (провадження\~№ 61-22785св19), від 02 березня 2021 року у справі № 922/1742/20, від 09 лютого 2022 року у справі № 200/10900/18 (провадження № 61-1624св21), від 12 квітня 2022 року у справі № 463/166/19 (провадження № 61-7558св21). Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі\~і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тобто суду необхідно у цій справі дослідити підстави й умови застосування частини першої статті 159 ЦПК України, а саме: добросовістність/недобросовістність дій [PERSON] при заявлені клопотання про забезпечення позову; зловживання/не зловживання правом, а також, чи був намір завдати збитки [PERSON] , чи було зловживання при заявлені клопотання про забезпечення позову. Дослідивши докази у справі, судом встановлена відсутність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] збитків, заподіяних забезпеченням позову, на підставі частини першої статті 159 ЦПК України, оскільки [PERSON] як колишня дружина [PERSON] , який придбав, перебуваючи у шлюбі з відповідачкою частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 01.03.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округа Сімоновою О.Ю., та автомобіль марки Nissan Sentra, 2015 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN3NAB7AP9FY291683, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 16.11.2018 року, згідно норм діючого СК України мала право на звернення до суду із позовом у справі № №947/12414/23, діяла добросовісно (зворотного не доведено позивачем), у передбачений законом спосіб, на захист своїх прав та інтересів, дотрималась при поданні заяви про забезпечення позову у справі №947/12414/23 принципу добросовісності, з її боку не вбачається зловживання процесуальними правами, а також наявні об`єктивно існуючі наміри [PERSON] на реалізацію своїх прав щодо судового захисту (стаття 4 ЦПК України). Суд не приймає до уваги твердження представника позивача адвоката Іванцової З.А. про відсутність у подружжя спільного майна, а отже про безпідставність заявленого [PERSON] позову до Київського районного суду м. Одеси, оскільки частину квартири, яку [PERSON] подарувала чоловіку, до предмету позову про поділ майна подружжя [PERSON] не включено, а інше майно було придбано її колишнім чоловіком в період шлюбу з нею на підставі відплатних договорів. Надану позивачем розписку про отримання [PERSON] в якості компенсації за частку у спільному майні подружжя 39\~000 доларів [PERSON] заперечувала, на підтвердження своїх доводів заявила клопотання про призначення у справі відповідної експертизи, та оплатила вартість такої експертизи. Отримавши висновок експертизи не на свою користь відмовилась через представника від заявлених позовних вимог. Київський районний суд м.Одеси вважав заяву, подану представником [PERSON] про забезпечення позову обґрунтованою та ухвалою від 10.05.2023\~року її задовольнив. Судом встановлено, що позивачу про зазначену вище ухвалу суду було відомо та він скористався правом на її апеляційне оскарження, але недоліки апеляційної скарги не усунув, судовий збір не сплатив, та ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.02.2024\~року апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 10 травня 2023 року повернуто скаржнику. [PERSON] 17.05.2023 року через представника подав клопотання про скасування вжитих судом заходів забезпечення позову, але суд вважав подану заяву необґрунтованою та ухвалою від 30.05.2023\~року\~залишив його без задоволення. Посилання позивача на постановлення ухвали про забезпечення позову від 10 травня 2025 року за відсутності підстав для такого, не свідчить про неправомірні дії відповідача, а лише може бути підставою для перегляду судового рішення в суді апеляційної інстанції та у разі встановлення істотності таких порушень є підставою для скасування або зміни судового рішення. Як на одну із підстав заявленого позову, [PERSON] покликається на те, що з вини відповідача арешт на автомобіль був накладений з 10.05.2023 року по 11.11.2024 року, але сам факт накладення арешту на майно не є підставою для безумовного задоволення позову про відшкодування збитків, спричинених забезпеченням позову. Після відмови позивача [PERSON] від позову суд ухвалою від 08.10.2024 закрив провадження у справі та ухвалою від 11.11.2024 скасував заходи забезпечення позову. Відмова відповідача (позивача у справі № 947/12414/23) від заявлених позовних вимог не є також підтвердженням неправомірних дій відповідачки. Частиною 2 ст.12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. В даному випадку, відповідач (позивач у справі № 947/12414/23) лише розпорядилась своїм правом щодо заявлених позовних вимог на власний розсуд. Позивач же, хоч і скористався своїм правом на апеляційне оскарження ухвали суду про накладення арешту на майно, але з невідомих суду причин недоліки апеляційної скарги не усунув, а звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про скасування заходів забезпечення. Слушними є доводи сторони відповідача про те, що на протязі розгляду справи судом першої інстанції позивач жодним чином не заявляв про свій намір продати автомобіль. Укладаючи Договір завдатку від 01.04.2024 року, позивачу було достовірно відомо, що автомобіль, який він зобов`язався продати [PERSON] , отримавши від неї завдаток в розмірі 100\~000 грн, обтяжений накладеним на нього судом арештом. Таким чином, судом не здобуто жодних доказів того, що дії відповідачки [PERSON] під час розгляду цивільної справи № 947/12414/23 свідчать про їх протиправність. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Крім цього, закон визначає, що відсутність однієї з умов, які включені в поняття деліктної відповідальності, виключає відповідальність як таку, що передбачена ст.1166 ЦК України. Щодо заявленої позивачем суми завданої йому шкоди, яка становить 200\~000 грн слід зазначити наступне. Вимогами ст.ст.626, 627 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За статтею\~570 ЦК України\~завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання. Правила статті\~570 ЦК України\~поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, то передана [PERSON] [PERSON] грошова сума у розмірі 100 000 грн не є завдатком, а тому не підлягала поверненню [PERSON] у подвійному розмірі. З наведеного вище вбачається, що з врахуванням принципу свободи договору, позивач є вільним в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, відтак з моменту накладення арешту на автомобіль він не був зобов`язаний укладати відносно нього будь-які договори, а навпаки, мав би утриматися від вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження арештованого майна до скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи викладене, відсутні будь-які докази, які б свідчили про обставини, на які позивач посилається як на підставу заявлених вимог, відтак позивачем не доведено протиправність дій відповідачки, які повинні бути у причинно-наслідковому зв`язку із заподіяною матеріальною шкодою, яка також не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду, зокрема, матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивачеві завдана матеріальна шкода будь-якими протиправними (умисними) діями відповідачки. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed