Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-14 00:00:00

14 серпня 2025 року представник КНП ХОР «ОКПЛ № 3» звернувся до Салтівського районного суду м. Харкова з заявою про застосування примусової госпіталізації у заклад з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом громадянина [PERSON] на підставі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Заява обґрунтована\~тим,\~що 14\~серпня 2025\~року [PERSON] \~госпіталізованийв 4 психіатричне відділення КНП ХОР Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3 за заявою матері опікуна. оглянутий лікарем-психіатром [PERSON] , який після особистого огляду громадянина [PERSON] зробив висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження або лікування у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] . На підставі цих відомостей громадянин [PERSON] був оглянутий лікарем-психіатром [PERSON] у прийомному відділенні о 8:39 годині 14 серпня 2025 року, яка підтвердила висновок про необхідність госпіталізації. 14.08.2025р. гр-н\~ [PERSON] ,\~20.08.2023\~р.\~був оглянутийкомісією лікарів-психіатрів КНП ХОР «Обласної клінічної\~психіатричної лікарні№\~3» у\~складі:\~медичного директора\~зі стаціонарної\~роботи [PERSON] ,\~зав.відд. [PERSON] та лікаря-психіатра [PERSON] . Комісія прийшла\~до висновку,\~що гр-н\~ [PERSON] ,страждає на\~тяжкий психічний\~розлад:\~Помірна розумова\~відсталість,\~значні відхилення\~у поведінці\~пацієнта,\~які потребують\~особливої уваги\~і лікування.\~Обстеження і\~лікування гр-на\~ [PERSON] можливе\~тільки в\~умовахзакладу з\~надання психіатричної\~допомоги із\~звичайним наглядом.\~Комісія підтвердила\~обґрунтованість рішення\~про застосування\~примусовоїгоспіталізації згідно Закону України «Про психіатричну допомогу». У зв`язку із чим, КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» звернулося до суду. У судовому засіданні представник заявника лікар-психіатр [PERSON] пояснила про обставини, викладені у заяві комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», та зазначила, що [PERSON] , поступає в лікарню не вперше, напередодні був виписаний з покращенням стану з діагнозом: помірна розумова відсталість зі значними порушеннями поведінки. Вдома проявляв агресію до мами та бабусі. Виявляє агресивні дії сексуального характеру на адресу матері; агресивні дії стосовно себе: кусає руки, завдає собі самоушкодження. Побив вдома меблі. Не може самостійно задовольняти свої життєві потреби. У зв`язку з агресивною поведінкою мати пацієнта - опікун звернулася в поліклінічне відділення ОКПЛ №3, за направленням було госпіталізовано. За своїм психічним станом пацієнт не може дати усвідомлену добровільну згоду на госпіталізацію. Просить заяву про застосування примусової госпіталізації у заклад з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом громадянина [PERSON] на підставі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» задовольнити. Особа, щодо якої вирішується питання про застосування примусової госпіталізації у заклад з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом громадянин, [PERSON] у судовому засіданні не зміг надати будь-яку інформацію, у зв`язку із вираженою розумовою відсталістю. Мати пацієнта опікун [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, оскільки вважає, що її присутність може негативно вплинути на стан її сина. Заяву КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» просила задовольнити. Зазначила, що [PERSON] інвалід дитинства 1 групи з тяжким психічним захворюванням, не спить ночами, агресивний, псує меблі та речі, кричить, кидається на рідних, виявляє сексуальну агресію, завдає шкоди собі, їй та бабусі, несе загрозу для себе та оточуючих, [PERSON] не може себе самостійно обходити та не дає можливості йому допомогти. Прокурор Арсені О.І. у судовому засіданні заяву комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» підтримала та просила її задовольнити. Адвокат Шандула О.О. у судовому засіданні заяву комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» підтримав та просив її задовольнити. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає заяву комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 14\~серпня 2025\~року [PERSON] \~госпіталізованийв 4\~психіатричне відділення\~КНП ХОР\~Обласна клінічна\~психіатрична лікарня\~№ 3\~за заявою\~матері опікуна\~Підставою для\~його госпіталізації\~слугували відомості\~про психічний\~стан [PERSON] \~та погіршення\~психічного стану\~останнього,\~його соціальна\~небезпекадля себе\~та оточуючих\~(вдома\~не утримався,\~не спить,\~голосно кричить,агресивний до\~матері,\~б`є\~її та\~бабусю,\~кусається,\~хапається за\~ніж,\~трощитьмеблі,\~бився головою\~об стіну.\~Виявляє сексуальну\~агресію до\~матері,\~рве їїодяг) та безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. Рішенням Салтівського районного суду міста Харкова від 24.06.2025 у справі №643/2812/22 продовжено строк дії рішення Московського районного суду м. Харкова від 30.05.2023 року (справа № 643/2812/22, провадження № 2-о/643/3/23) про визнання недієздатним [PERSON] , [INFO] та встановлення опіки над [PERSON] призначивши опікуном його матір - [PERSON] , [INFO] , строком на два роки з дня набрання цим рішенням законної сили. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Підпунктом «е» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб, серед іншого, для законного затримання психічнохворих, відповідно до процедури, встановленої законом. Згідно з практикою ЄСПЛ щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (п. 79, 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07). З огляду на вимоги процесуального закону та відповідно до ст. 14, 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» рішення про надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку приймається виключно судом. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» закріплено презумпцію психічного здоров`я, відповідно до якої кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Презумпція психічного здоров`я є неспростовною, тобто вважається юридичним фактом, допоки не буде спростованою на підставах та в порядку, передбачених Законами України. До настання такого спростування вказана презумпція діє, оскільки вона передбачена Законом, і не потребує встановлення судом. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно з вимогами ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» тяжкий психічний розлад це розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Згідно з ч. 2-5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. У заяві про застосування примусової госпіталізації у заклад з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом зазначено, що у [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад: помірна розумова відсталість, значні відхилення у поведінці пацієнта, які потребують особливої уваги і лікування, представляє безпосередню небезпеку для себе і оточуючих (вдома накидався на матір та бабусю, поламав меблі вдома, сексуально розгальмований, намагався ґвалтувати матір, вкусив бабусю, намагався її задушити, хапався за ніж, намагався завдати собі самоушкодження), не може самостійно задовольняти свої потреби, за своїм психічним станом пацієнт не може дати усвідомлену добровільну згоду на госпіталізацію, йому рекомендовано примусову госпіталізацію згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Отже, зважаючи на досліджені судом обставини справи, а саме те, що компетентною комісією лікарів-психіатрів у [PERSON] виявлено тяжкий психічний розлад, а також встановлення фактів про те, що хворий не може самостійно задовольняти свої потреби, становить небезпеку для себе та оточуючих, пояснень інших учасників, суд доходить остаточного висновку, що наявні обов`язкові з огляду на ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» підстави для ухвалення рішення про надання особі психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди, така госпіталізація є доцільною та відповідає її інтересам, тому заяву представника комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», слід задовольнити. Судові витрати розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved