Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

25 червня 2025 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 16 травня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 192896. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника [PERSON] , відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер її мобільного телефону. За вказаним договором товариство надало клієнту кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі на таких умовах: сума виданого кредиту: 3 500,00 грн; дата надання кредиту: 16 травня 2021 року; строк кредиту: 30 днів; стандартна процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних. 17 лютого 2022 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-17/02/2022, за яким право грошової вимоги за кредитним договором № 192896 від 16 травня 2021 року перейшло до ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ». Відповідно до виписки з особового рахунку станом на 16 квітня 2025 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 18 480,00 грн, з яких: 3 500,00 грн - заборгованість за сумою кредиту; 14 980,00 грн - заборгованість за відсотками. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором № 192896 в сумі 18 480,00 грн та 2 422,40 грн понесених судових витрат. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 26 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 21 серпня 2025 року. 18 липня 2025 року відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву (а.с. 43-48). У відзиві вказала, що позов не визнає в повному обсязі, оскільки кредитний договір з ТОВ «ЗАЙМЕР» не укладала, а стала жертвою фінансового шахрая, а саме свого співмешканця. Разом з тим, зазначає, що відсотки за договором можуть нараховуватися лише в межах строку кредитування, тобто за 30 днів. Пролонгація договору не здійснювалась. За таких обставин ймовірна заборгованість становить 5 600,00 (3 500,00 (тіло кредиту) + 2 100,00 (відсотки). Розмір витрат на правничу допомогу в сумі 10 500,00 грн вважає завищеним та неспівмірним зі складністю позову та його ціною. Виходячи в конкретних обставин справи, вважає, що розумний розмір таких витрат становить 1 000,00 грн. 28 липня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 52-59), у якій вказують, що відповідач укладала 16 травня 2021 року електронний договір з ТОВ «ЗАЙМЕР» шляхом підпису одноразовим ідентифікатором. Під час процедури укладення договору позичальник була ідентифікована не лише за прізвищем, вона надавала кредитодавцю інформацію про свій ідентифікаційний код, дату народження, паспортні дані, адресу місця реєстрації. Факт зарахування коштів на рахунок відповідача підтверджується відповідною довідкою. Верифікація банківської карки відбувається за допомогою сертифікованих платіжними системами сервісів, зокрема ТОВ «ПРОФІТГІД». До бази даних товариства надходить лише частину номера картки та токен, згенерований платіжним сервісним. Доступ до повного номера банківської картки та виписки по рахунку має виключно банк-емітент та власник картки, тобто відповідач. Якщо відповідач вказала у договорі чужу банківську карту, то це не звільняє її від обов`язку виконати договір. До відзиву додано детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором. Представник просить задовольнити позов та вирішити питання про судові витрати (а.с. 60-67). Представник позивача в судове засідання не з`явився, у відповіді на відзив просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 50-58). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином (а.с. 42), в судове засідання не з`явилась, подала відзив на позов та заяву про розгляд справи за її відсутності, в яких заперечила проти позовних вимог в повному обсязі (а.с. 43-48). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що 16 травня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» (Товариство) та [PERSON] (Клієнт) в електронній формі укладено договір № 192896 про надання фінансового кредиту (а.с. 9-10). Відповідно до пунктів 1.1.-1.2. товариство надає клієнту кредит в розмірі 3 500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Строк кредиту - 30 днів, тобто до 14 червня 2021 року. Проценти за користування кредитом: 730 % річних в розрахунку 2 % на добу (п. 1.3. договору). Відповідно до п. 1.4 Кредит надається в безготівковій формі за реквізитами платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. Згідно з п. 2.1 договору повернення кредиту та сплата процентів здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 11). Відповідно до п. 3.3 договору клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Інформаційною довідкою ТОВ «ПРОФІТГІД» підтверджується видача 16 травня 2021 року кредитних коштів за договором № 192896, у сумі 3 500,00 грн, на платіжну картку [NUMBER] (а.с. 13). З довідки про ідентифікацію вбачається, що клієнт [PERSON] ідентифікована ТОВ «ЗАЙМЕР», ідентифікатор [NUMBER] відправлено товариством на номер телефону [NUMBER] (а.с. 12). Договір підписаний клієнтом за допомогою вказаного ідентифікатора AV7902. Можливість та порядок пролонгації кредиту передбачені пунктом 3.3.3. договору. Вказаний пункт передбачає, що Клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень здійснення [PERSON] платежів на користь ТОВ «ЗАЙМЕР», зокрема і в розмірі нарахованих процентів по кредиту. Виписка по рахунку, а також розрахунок боргу підтверджують лише нарахування процентів, інформації про сплату процентів чи будь-яких інших платежів, передбачених умовами договору, у виписці немає (а.с. 8, 60-67). Згідно з п. 6.1. договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до договору факторингу № 01-17/02/2022 від 17 лютого 2022 року, укладеного між ТОВ «ЗАЙМЕР» (Клієнт) та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» (Фактор), Клієнт відступив Фактору права вимоги, визначені в Реєстрі Боржників (а.с. 14-17, 18, 20-21). Витяг з Реєстру Боржників до Договору факторингу № 01-17/02/2022 від 17 лютого 2022 року підтверджує передання права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 192896, загальна сума заборгованості - 18 480,00 грн, з яких: 3 500,00 грн - заборгованість за сумою кредиту; 14 980,00 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 19). У виписці з особового рахунку за кредитним договором № 192896 вказано, що за період з 16 травня 2021 року до 16 квітня 2025 року у [PERSON] утворилася заборгованість за кредитним договором у сумі 18 480,00 грн, яка складається з 3 500,00 грн - заборгованість за сумою кредиту; 14 980,00 грн - заборгованість за відсотками, яка станом на 16 квітня 2025 року не погашена (а.с. 8). Розрахунок заборгованості містить аналогічні відомості про суму боргу (а.с. 60-67). 14 квітня 2025 року позивач направив [PERSON] вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с. 22, 23), проте заборгованість так і залишилася несплаченою. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Таким чином судом установлено, що посилання на обставини укладення [PERSON] кредитного договору в електронній формі відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», оскільки договір підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, як це передбачено умовами договору. Суд критично ставиться до тверджень відповідача про те, що вона не укладала кредитного договору з ТОВ «ЗАЙМЕР», а стала жертвою шахрайських дій, оскільки це нічим не доведено. Укладаючи кредитний договір, відповідач вказала не тільки своє прізвище, а й дату народження, ідентифікаційний код, паспортні дані, місце прописки, номер телефону, електронну пошту, номер банківського рахунку. Зі змісту ст.ст. 526, 530 ЦК України вбачається, що зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як убачається зі змісту ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою у випадку, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з наданими позивачем випискою з особового рахунку та розрахунком заборгованості за кредитним договором № 192896 непогашена заборгованість відповідача [PERSON] за договором № 192896 про надання фінансового кредиту від 16 травня 2021 року станом на 16 квітня 2025 року становить 18 480,00 грн, з яких: 3 500,00 грн - заборгованість за сумою кредиту; 14 980,00 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 8, 60-67). З виписки не можна зрозуміти, за який період нараховані проценти за договором. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 16 лютого 2022 року сума відсотків становила 2 100,00 грн, що відповідає умовам договору (а.с. 9-10) та Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 11). Строк кредиту узгоджений сторонами у договорі та становить 30 днів. Доказів на підтвердження того, що відбувалася пролонгація договору, а саме доказів здійснення [PERSON] оплати в повному обсязі нарахованих процентів по кредиту, матеріали справи не містять. У додатку № 1 до договору «Графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту» вказано, що проценти за кредитом за 30 днів становлять 2 100,00 грн (а.с. 11). Розділ 4 договору «Відповідальність сторін та порядок вирішення спорів» не містять положень про проценти, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦПК України. Сума заборгованості за процентами свідчить про те, що вони нараховані більш як за 30 календарних днів. Так, сума відсотків за 30 календарних днів становить 2 100,00 грн (3 500,00 х 2 % х 30). Позивач просить стягнути 14 980,00 грн заборгованості за відсотками. Відповідно до правого висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після впливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У своєму правовому висновку, викладеного у постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16, Велика Палата Верховного Суду уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem», тобто «слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав». При цьому Велика Палата Верховного Суду зауважила, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Враховуючи наведені правові висновки, обставини справи та зважаючи на заперечення відповідача щодо позову, суд доходить висновку, що передбачені кредитним договором проценти слід нараховувати і стягувати з відповідача [PERSON] в межах строку кредитування, тобто за 30 днів, з 16 травня 2021 року до 14 червня 2021 року, використовуючи фіксовану проценту ставку у розмірі 2 % за кожен день користування кредитом. За підрахунками суду, сума відсотків, нарахованих на суму кредитних коштів, становить 2 100,00 грн (3 500,00 х 2 % х 30 днів), що узгоджується з додатком № 1 до договору «Графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту». Тіло кредиту становить 3 500,00 грн. Отже, сума заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 5 600,00 грн (3 500,00 + 2 100,00). Оскільки відповідач допустила порушення зобов`язань, встановлених договором, власних розрахунків заборгованості за кредитом, а також доказів своєчасного та належного виконання кредитного договору не надала, що має наслідком наявність заборгованості за тілом кредиту та відсотками, то позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у сумі 5 600,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір у сумі 2 422,40 грн (а.с. 1, 27), який відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог - 733,99 грн (30,30%) Крім того, позивач ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 500,00 грн, на підтвердження яких подав: довіреність, видану адвокату Пархомчуку С.В. уповноваженою особою позивача (а.с. 7); копію договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року, укладеного позивачем з адвокатом Пархомчуком С.В., у пункті 3.1 якого погоджена тарифікація наданих послуг, а саме вартість послуг за годину витраченого часу в сумі 2 000,00 грн (а.с. 28-29, 30); копію свідоцтва про право адвоката на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 31); акт про отримання правової допомоги, де перелічено види наданих юридичних послуг та їх вартість: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості Федченко А.В. (2 000,00 грн за 1 годину), складання та подання до суду позовної заяви (5000,00 грн за 2,5 години), інші клопотання та заяви до суду (3 000,00 грн за 1,5 години); канцелярські витрати (500,00 грн) (а.с. 72); рахунок на оплату правової допомоги в сумі 10 500,00 грн (а.с. 77), а також платіжну інструкцію № 39507 від 18 серпня 2025 року про оплату витрат на правничу допомогу в сумі 10 500,00 грн (а.с. 76). Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Відповідно до п. 1 ч. 2 т. 137 ЦПК України розподілу підлягають витрати на правничу допомогу адвоката, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц. Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо (додаткова постанова КГС ВС від 30 серпня 2023 року № 911/3586/21). Суд зважає на те, що позовна заява стосується спору з невеликою ціною позову та невеликим рівнем складності. За таких обставин суд дійшов висновку, що сума витрат на правничу допомогу в розмірі 10 500,00 грн за усну консультацію та складання позовної заяви є завищеною та не відповідає критерію розумності. При цьому, на думку суду, критерію розумності відповідає сума витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. Враховуючи викладене, зважаючи на характер виконаної правової роботи, співмірність судових витрат із ціною позову та складністю справи, урахувавши надані стороною відповідача заперечення, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають частковому відшкодуванню. Зважаючи на часткове задоволення позову, витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 515,00 грн (5 000,00 х 30,30%). На підставі наведеного,

Outcome: partial