Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-14 00:00:00

14.07.2025 року позивач в особі представника адвоката Вялової І.М. звернувся до суду з позовом до Первомайської міської ради, в якій позивачка просить суд визнати дійсним договір №7459 від 30.07.2002 об`єкту нерухомості, укладений між [PERSON] продавцем та [PERSON] покупцем, посвідчений Первомайською філією Півенної Товарної біржі. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 30 липня 2002 року між [PERSON] продавцем та [PERSON] покупцем було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна за №7459, посвідчений Первомайською філією Південної Товарної Біржі, предметом якого був житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачка звернулася до державного реєстратора з заявою про реєстрацію права власності на спірний житловий будинок з надвірними спорудами на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна за №7459, де їй було вімовлено у проведенні реєстрації, счерез те, що договір укладений без додержання вимог закону, а саме не в нотаріальній формі. Спір щодо умов договору та порядку його виконання відсутній, аде посвідчити договір в нотаріальній конторі немає можливості, оскільки [INFO] [PERSON] померла, що змусило позивачку звернутися за захистом свого права до суду. Ухвалою суду від 15.07.2025 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно договору купівлі-продажу за №7459, зареєстрованого на Первомайській філії Південної Товарної Біржі 30 липня 2002 року,\~ [PERSON] \~продала, а\~ [PERSON] придбала житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . Всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме: продавець передав покупцю належний йому будинок; покупець прийняв його у власність та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. [PERSON] у подальшому зареєстровала житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] у Первомайському МБТІ за реєстровим № 11480 від 23.04.2025 року. На час укладення зазначеного договору, якій було зареєстровано на товарній біржі, не підлягався нотаріальному посвідченню. Саме з цих підстав договір купівлі-продажу був прийнятий КП "Первомайське МБТІ" в якості правовстановлюючого документу, а за [PERSON] , як покупцем, зареєстроване право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , за реєстровим № 11480 від 23.04.2025 року. 08.11.2010 [PERSON] (продавець) померла. Другою первомайською державної нотаріальної контори Миколаївської області надано відповідь, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] - не заводилась. Згідно ч. 1ст.4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зіст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зіст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 2Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно дост. 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу від 28.01.1997 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Зі змісту пункту 14 договору №7459 від 30.07.2002 року передбачено, що у відповідності до чинного законодавства України договір підлягає обов`язковій державній реєстрації у бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої служби. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу`в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов:а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі;б) якщо її учасниками є члени біржі;в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Договір купівлі-продажу №7459, було складено та зареєстровано 30 липня 2002 року на Первомайській філії Півенної Товарної біржі. При цьому, здійснивши державну реєстрацію в КП «Первомайське МБТІ» право власності за №11480 від 16.08.2002 року, держава цим самим визнала право власності позивача на спірний будинок, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням наст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору купівлі продажу №7459 від 30.07.2002 року, складеного та зареєстрованого на Первомайській філії Південної Товарної Біржі, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] придбала житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Оскільки позивач не просить відшкодувати йому судові витрати, тому з урахуванням диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає за можливе не здійснювати розподіл судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК та віднести судові витрати на рахунок позивача.

Outcome: approved