Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Кропивницька міська рада звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянкив сумі 15 832,67 грн. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 04.09.2009 року між сторонами укладено договір оренди землі № 198, для розміщення адміністративно- виробничих приміщень, за адресою: [ADDRESS] , строком на п`ять років. Умовами договору передбачено поновлення договору, шляхом письмового повідомлення орендодавця про такий намір орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення дії договору. 22.06.2010 року відповідач набув право власності на об`єкт нерухомого майна, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Однак, протягом вказаного строку орендар не звернувся до Кропивницької міської ради про поновлення договору, а тому договір про оренду землі від 04.09.2009 року № 198 втратив силу з 04.09.2014 року зі спливом строку його дії. Таким чином відповідач використовує земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] без документів на право користування. Відповідно до витягів з технічної документації нормативно-грошова оцінка даної земельної ділянки становить 276 301,75 гривень. Період заборгованості охоплється строком позовної давності. Позивач вважає, що відповідач зберіг у себе кошти у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою з січня 2021 року по березень 2023 року в сумі 15 832,67 грн. За таких обставин просить стягнути з відповідача вказану суму та судові витрати по справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.06.2023 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до розгляду. 14.02.2024 року судом ухвалено заочне рішення, яке ухвалою суду від 12.11.2024 року скасовано. 21.01.2025 року за вх. № 1820 до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій представник позивача просив стягнути з [PERSON] безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки в сумі 26139,23 грн. за період з 01.01.2021 року по 18.06.2024 року. Ухвалою суду від 04.02.2025 року замінено первісного відповідача [PERSON] ( [ADDRESS] ) на належного відповідача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , ( [ADDRESS] ). Ухвалою суду від 03.04.2025 року витребувано\~у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Первушиної Наталії Юріївни (вул. Пушкінська, 1-3/5, офіс 4, м. Київ, 01034) завірену у встановленому законом порядку копію договору дарування нежилого приміщення від 19.06.2024 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1118, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . У судовому засідання 13.05.2025 року представник позивача [PERSON] позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. У судове засідання 19.08.2025 року за вх. № 25855 представник позивача Сидоренко А.В. подала заяву про розгляд справи без її участі, позов разом з заявою про збільшення позовних вимог підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи\~повідомлявся відповідно до вимог ст. ст. 128-131 ЦПК України, за зареєстрованим місцем проживання,\~про причини неявки суду не повідомив, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.09.2009 року між Кропивницькою міською радою та [PERSON] укладено договір оренди землі № 198, за умовами якого в оренду передається земельна ділянка кадастровий номер 3510100000:29:233:0007, загальною площею 257,92 кв.м. земель промисловості за адресою: [ADDRESS] . На земельній ділянці розміщений об`єкт нерухомого майна одноповерхова нежитлова будівля. Розділом 3 договору передбачено, що договір укладено на п`ять років. Після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, при належному виконанні обов`язків відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. В цьому випадку орендар повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендаря про намір продовжити його дію (а.с. 11-15, 17-20). З матеріалів справи вбачається, що по закінченню строку дії вказаного договору [PERSON] не скористався правом продовження його дії. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 22.06.2010 року виданого виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради, набув право власності на об`єкт нерухомого майна нежилого приміщення загальною площею 181,80 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23). На підставі договору купівлі-продажу від 09.09.2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Степановою Н.М., в реєстрі за № 508, право власності на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , перейшло від [PERSON] до [PERSON] (а.с. 90-92). В результаті реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно, [PERSON] став власником об`єкту нерухомості, розміщеного на земельній ділянці кадастровий номер 3510100000:29:233:0007, за адресою: [ADDRESS] , але своє право користування вказаною земельною ділянкою належним чином не оформив, зокрема договір оренди від 04.09.2009 року вказаної земельної ділянки, строк якого сплив 04.09.2014 року не продовжив. Згідно договору дарування нежилого приміщення від 19.06.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушиною Н.Ю., в реєстрі за № 1118, право власності на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , перейшло від [PERSON] до [PERSON] (а.с. 118-120). Тобто речове право [PERSON] на вказане нежитлове приміщення припинено 19.06.2024 року, та зареєстроване відповідно чинного законодавства (а.с. 126-127). Згідно здійсненого позивачем розрахунку, розмір безпідставно збережених відповідачем коштів за період за користування земельною ділянкою починаючи з 01.01.2021 року по 18.06.2024 року становить 26\~139,23 грн. Розрахунок здійснений виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, за 2021 рік 218 420,35 грн, за 2022 рік 240 262,39 грн., за 2024 рік 290\~393,14 грн. Статтею 13 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються, зокрема, положеннями Земельного кодексу України, Закону України "Про оренду землі", Господарського кодексу, Цивільного кодексу України, Податкового кодексу України. Статтею 2 Закону України "Про оренду землі" унормовано, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ч.1 ст. 93 ЗК України, ст. 1 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. За приписами ч.1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України). Частинами 1, 2 ст. 123 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). За змістом статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Зважаючи на ці положення, новий власник чи орендар земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею. Згідно з ч. 1 ст. ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 206 Земельного кодексу України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Оскільки будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач є власником чи постійним землекористувачем земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , не надано, відповідач не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, а тому формою здійснення плати за землю для нього як особи, яка користується земельною ділянкою, є орендна плата (Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №922/3208/19). З огляду на встановлене, суд приходить до висновку, що у відповідача виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, яка знаходиться під належним йому нерухомим майном, проте відповідач вказані дії не вчинив, фактично користуючись цією ділянкою, плату за користування якою у встановленому законодавчими актами розмірі не вносить. Предмет позову у даній справі становить вимога позивача про стягнення з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку без оформлення документів, які би посвідчували право користування нею. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами гл. 83 ЦК України. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави (ч. 1 ст. 1214 ЦК України). Частиною 2 ст. 1212 ЦК України встановлено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зі змісту ст. 1212 ЦК України слідує, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: по-перше, є факт набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння; по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; по-третє, обов`язково має бути наявною відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України). Отже, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання власником земельної ділянки доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України. Аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17. Згідно з частинами 1-4, 9 статті 791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. З урахуванням правової позиції Верховного Суду, зокрема, викладеної у постановах від 11.02.2019 у справі №922/391/18, від 11.06.2019 у справі №922/551/18, від 01.10.2019 у справі №922/2082/18, для вирішення спору про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за земельну ділянку, необхідно з`ясувати, зокрема, чи є земельна ділянка об`єктом цивільних прав, а також установити обґрунтованість порядку та підстав нарахування орендної плати за користування земельною ділянкою. При цьому, згідно з абзацом 3 частини 1 статті 13 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності. Крім того, згідно з абзацом 1 пункту 289.1 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 (пункт 71). Таким чином витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, що підтверджує дані про нормативно-грошову оцінку, що є основою для розрахунку орендної плати. З матеріалів справи вбачається, спірна земельна ділянка є сформованою, має кадастровий номер, чітко визначені межі та площу. В матеріалах справи наявна інформації із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки відомості з якого є обов`язковими при визначенні орендної плати, згідно якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 2024 рік становить 290\~393,14 грн. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеною та такою, що підтверджується належними доказами обставину користування відповідачем земельною ділянкою кадастровий номер 3510100000:29:233:0007,\~площею 257,92 кв.м., а також визнає обґрунтованим розрахунок розміру безпідставно збережених коштів, позивачем за період з 01.01.2021 року по 18.06.2024 року в сумі 26\~139,23 грн., виходячи з нормативно-грошової оцінки ділянки, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2684,00 грн.

Outcome: approved