Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивачка зазначає, що 23.07.2020 між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований Святошинським районним в місті Києві відділом актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві, актовий запис № 529. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Вказує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство сторони не ведуть та проживають окремо. За спільною згодою сторін малолітня донька проживає з матір`ю. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам, позивачка просить суд позовні вимоги задовольнити, а шлюб розірвати. Спір про майно, або інший спір про право, між подружжям відсутній. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.05.2025 позовну заяву передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва за територіальною підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2025 для розгляду справи визначено головуючого суддю Головко Ю. Г. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07.07.2025, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивачка не з`явилась, до суду подала клопотання про розгляд справи у її відсутність, вимоги підтримала, просила задовольнити з викладених обставин. У судове засідання відповідач не з`явився, до суду подав клопотання, у якому визнав вимоги позову, та просив шлюб між сторонами розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, у порядку спрощеного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до копії Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] виданого Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23.07.2020, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 529. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу змінено на [PERSON] . Спору щодо визначення місця проживання дитини сторони не мають. Спір про майно, або інший спір про право, між подружжям відсутній. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, через різні погляд на сімейне життя, сторони не ведуть спільного господарства, шлюбно-сімейні відносини не підтримують. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позивачка скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги заяви сторін, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, відтак, суд приходить висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При поданні позовної заяви позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, 50 відсотків з суми якого підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, 50 відсотків - стягненню з відповідача.

Outcome: approved