Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

[PERSON] (далі - заявник, [PERSON] ) звернувся із заявою, в якій просить встановити факт, що постійного проживання заявника разом із матір`ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви вказує на те, що він зареєстрований та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Мати заявника була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак до моменту відкриття спадщини вона постійно проживала разом із заявником за адресою: [ADDRESS] , оскільки потребувала постійного догляду. Вважав, що фактично прийняв спадщину, але після звернення до державного нотаріуса його було повідомлено, що ним пропущено строк для прийняття спадщини і необхідно звернутися до суду. На даний час відсутність факту постійного проживання із спадкодавцем позбавляє заявника права отримати у встановленому законом порядку належну йому спадщину. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, крім заявника немає. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] , за участю заінтересованої особи [PERSON] , про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, та призначено судове засідання на 28 лютого 2024 року. У зв`язку із зайнятістю головуючого судді в іншому судовому засіданні судове засідання, призначене на 28 лютого 2024 року, знято з розгляду та призначено на 01 травня 2024 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 травня 2024 року залучено до участі у цій справі в якості заінтересованої особи - Київську міську раду (далі - заінтересована особа-2). Наступне судове засідання призначено на 29 липня 2024 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 липня 2024 року розгляд справи відкладено на 22 жовтня 2024 року. 30 липня 2024 року на адресу суду надійшли письмові пояснення від представника Київської міської ради - Мосійчука О., у яких останній вказує на те, що необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем і визнання його спадкоємцем першої черги за законом є доведеність факту спільного проживання [PERSON] разом із своєю матір`ю [PERSON] однією сім`єю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, ведення спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків. Заявником не надано доказів щодо ведення спільного господарства, такі як сплата комунальних послуг, спільний ремонт, відпочинок і т.п. На показах свідків не може ґрунтуватися повне доведення обставин справи. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року розгляд справи відкладено на 05 лютого 2025 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2025 року по справі оголошено перерву до 24 квітня 2025 року. В судовому засіданні 24 квітня 2025 року свідок [PERSON] пояснила, що вона є невісткою померлої [PERSON] . Остання переїхала до них влітку 2021 року, оскільки її стан здоров`я погіршився. З тих пір вона проживала з ними. Доглядав її чоловік, а [PERSON] готувала їжу. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] проживала з її дядьком [PERSON] у [ADDRESS] . Вона мала онкологічне захворювання, їй потрібен був сторонній догляд і [PERSON] їй його надавав. Проживала з ним щонайменше пів року. Свідок [PERSON] пояснила, що вона сусідка [PERSON] . [PERSON] до того часу як не змогла себе обслуговувати, то проживала у с. Вишеньки, а потім діти її забрали до себе. У [PERSON] вона проживала до своєї смерті. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] померла в м. Києві; її він зустрічав, коли приходив в гості до позивача. [PERSON] пояснила, що її мати [PERSON] проживала з її братом [PERSON] . Її мати хворіла, була в лежачому стані, її брат [PERSON] забрав її до себе. Проживали вони за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні 24 квітня 2025 року оголошено перерву до 06 серпня 2025 року. В судове засідання заявник не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; представник заявника подав заяву, в якій просив задовольнити заяву. Заінтересована особа-1 подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи-2 подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Зважаючи на положення частини другої статті 349 ЦПК України суд визнав можливим розглянути справу у відсутність учасників справи. Заслухавши пояснення заявника, представника заявника, допитавши свідків, вивчивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть 15 січня 2022 року Серія [NUMBER] . Чоловік спадкодавця, батько заявника - [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 24 червня 1970 року Серія [NUMBER] . Спадкоємцями першої черги є заявник [PERSON] та його брат [PERSON] . [PERSON] заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав, разом із спадкодавцем на момент її смерті не проживав. [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] по день смерті [INFO] . Поряд із цим, з липня 2021 року по день смерті, [PERSON] проживала разом із сином в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Оскільки заявник постійно проживав разом із матір`ю, то вважав, що фактично прийняв спадщину, у зв`язку із чим із заявою про прийняття спадщини не звертався. Встановлення факту постійного проживання заявника разом із матір`ю необхідно йому для вирішення питання щодо оформлення спадщини після смерті спадкодавця. Факт спільного проживання заявника [PERSON] разом із його матір`ю [PERSON] у період з липня 2021 року по 14 січня 2022 року включно знайшов своє підтвердження в судовому засіданні та був доведений належними письмовими доказами:, зокрема: свідоцтвом про смерть спадкодавця; декларацію з сімейним лікарем спадкодавця та медичними документами за фактичним місцем проживання: [ADDRESS] ; показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно із вимогами частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України), сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 1 СК України визначаються засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Згідно із вимогами частини другої статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до пункту 1Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в спорах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року судом встановлюються факти, які породжують юридичні наслідки. Пунктом 7 цієї Постанови передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо підтверджує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину тощо. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Згідно із статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (частина перша статті 1269 ЦК України). Згідно з пунктом 4.10 пункту 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємця, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведеним спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору про спадкове майно) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як встановлено при розгляді справи, факт постійного проживання однією сім`єю заявника та її сина необхідно для вирішення питання щодо оформлення спадщини після смерті [PERSON] . Оскільки строк звернення спадкоємця, який фактично прийняв спадщину до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини строком не обмежений, інші спадкоємці, які б мали намір звернутися із заявою про прийняття спадщини, як встановлено в судовому засіданні, відсутні, спору про майнове або особисте немайнове право не існує, а встановити зазначений факт в позасудовому порядку неможливо, суд вважає вказані заявником вимоги обґрунтованими, які відповідно до вищезазначених норм права підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved