Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

В провадженні Зміївського районного суду Харківської області перебувала вищезазначена цивільна справа. 08.08.2025 судом ухвалено рішення, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зміну черговості спадкування та визнання права власності на спадкове майно. 12.08.2025 представник відповідачки [PERSON] - адвокат Бєлова О.Є., через систему "Електронний суд", подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивачки [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] витрат на правничу допомогу у розмірі 15 575 грн 32 коп., а також витрати на проведення експертизи у розмірі 8 736 грн 05 коп. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 14 серпня 2025 року призначено судовий розгляд заяви на 18.08.2025. 18.08.2025 від представника позивача [PERSON] - адвоката Гетьман О.М. надійшло клопотання про зменшення розміру судових витрат, відповідно до якого остання просила заяву адвоката Бєлової О.Є. задовольнити частково зменшивши розмір витрат, понесених відповідачем. Клопотання про зменшення розміру судових витрат мотивовано тим, що частина понесених відповідачкою витрат на правову допомогу (подання запитів, скарг та заяв) не стосувались судового розгляду даної справи. Оплата відповідачкою витрат за проведення судом експертизи не належить до професійної правничої допомоги і такі витрати відшкодуванню не підлягають. Представник зазначає, що наявні в матеріалах справи докази, не є безумовною підставою для відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат (том 4 а.с. 92-97). 18.08.2025 належним чином повідомлені учасники в судове засідання не з`явились. Представник відповідачки адвокат Бєлова О.Є. до канцелярії суду скерувала заяву відповідно до якої просила проводити розгляд справи за відсутності відповідача та її представника, на задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення понесених у зв`язку з розглядом справи судових витрат, наполягала. Представник позивача Гетьман О.М. до канцелярії суду надала заяву відповідно до якої просила проводити судове засідання за відсутності позивача та її представника, при вирішенні питання щодо ухвалення по справі додаткового рішення просила врахувати подану нею заяву про зменшення розміру судових витрат. Неявка учасників справи не перешкоджає проведенню судового розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, що відповідає положенням частини 4 статті 270 Цивільного процесуального кодексу України. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу при ухваленні додаткового рішення не здійснюється. Дослідивши та оцінивши надані докази, суд вважає, що наявні підстави для ухвалення додаткового рішення, виходячи з наступного. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно з частинами 1, 2\~ статті 15 Цивільного процесуального кодексу України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. Відповідно до частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до статті 246 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270\~Цивільного\~процесуального\~кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи за власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно\~до положень\~частин\~3,\~4 статті\~270\~Цивільного\~процесуального\~кодексу України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу та проведення експертиз. Відповідно до статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України, у відповідності до частин 1, 2 якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що рішенням суду від 08 серпня 2025 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено в повному обсязі. Відповідно до частини 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до частини 1, 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"); 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При цьому, непроведення стороною фактичної оплати не є підставою для відмови у стягненні сум витрат на правову допомогу, якщо така сума передбачена договором і погоджена в акті виконаних робіт. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Частиною 5\~статті 137 Цивільного процесуального кодексу України\~у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до\~статті 134 Цивільного процесуального кодексу України\~разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. 15.10.2020 [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою з наступними вимогами: змінити черговість спадкування та надати [PERSON] право на спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , разом із спадкодавцями першої черги; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. При ухваленні 08.08.2025 судом рішення, питання про стягнення судових витрат було відкладено на строк п`ять днів для подання доказів щодо розміру понесених витрат на правничу (правову) допомогу. Представником відповідачки [PERSON] - адвокатом Бєловою О.Є. заява про ухвалення додаткового рішення по справі подана у строки, визначені рішенням суду відповідно до положень частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. Підстав для залишення заяви без розгляду не встановлено. Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Згідно позиції Верховного Суду, яка висвітлена у постанові КЦС ВС від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Судом встановлено, що між Адвокатським бюро "Дмитра Ципліцького" та [PERSON] укладений договір про надання правової допомоги № 061120 від 06.11.2020. Відповідно до довідки АБ "Дмитра Ципліцького" [PERSON] , в рамках розгляду цивільної справи № 621/2804/20, у межах виконання договору були виставлені до оплати наступні рахунки: № 000092 від 28.11.2020 на суму 8 032 грн 82 коп.; № 000185 від 20.01.2021 на суму 2 022 грн 50 коп.; № 000608 від 02.12.2021 на суму 2 010 грн 00 коп.; № 001102 від 21.06.2024 на суму 3 510 грн 00 коп. Загальна вартість наданих правничих послуг становила 15 575 грн 32 коп., які були сплачені в повному обсязі (том 1 а. с. 148 зворот - 154, том 4 а. с. 77 ). На підтвердження понесених відповідачем судових витрат в рамках розгляду даної справи адвокатом Бєловою О.Є. разом з заявою про ухвалення додаткового рішення, надано опис виконаних робіт АБ "Дмитра Ципліцького" із зазначенням дати, використаного часу та виду наданих робіт в рамках укладеного договору з [PERSON] про надання правової допомоги (том 4 а. с. 80 - 83 ). Заява містить наступні платіжні документи: Платіжне доручення № 149 від 25.05.2025 про сплату 8 736 грн 05 коп. за проведення СМЕ згідно рахунку-фактури № 20 від 13.05.2021 за Ткаченко Альбіну; дублікати чеків на перерахування коштів Ткаченко О.О. адвокатському бюро "Дмитра Ципліцького", загальний розмір яких складає 15 575 грн 32 коп. (том 4 а. с. 76, 78 - 79 ). Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. При цьому суд зважає, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зроблено висновок, що: "суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами". Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат. Разом з тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2\~статті 137 Цивільного процесуального кодексу України). Аналогічна правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 11.11.2020 у справі 673/1123/15-ц, постанові від 02.09.2020 у справі 329/766/18 та постанові від 16.06.2021 у справі № 640/4126/21. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, суд зазначає, що проаналізувавши додані до заяви про відшкодування судових витрат понесених відповідачем у наслідок розгляду справи, в тому числі й за надання професійної правничої допомоги, рахунки: № 000092 від 28.11.2020 на суму 8 032 грн 82 коп.; № 000185 від 20.01.2021 на суму 2 022 грн 50 коп.; № 000608 від 02.12.2021 на суму 2 010 грн 00 коп.; № 001102 від 21.06.2024 на суму 3 510 грн 00 коп., а також подані ним документи, враховуючи дійсність понесених відповідачем судових витрат, їх необхідність, розумність їх розміру та складність справи, а також фінансовий стан учасників справи, суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсяг \~виконаної адвокатом відповідача - Ципліцьким Д.О. роботи (наданих послуг),\~ не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом \~на виконання відповідних робіт, а тому наявні підстави для зменшення їх розміру та стягнення з позивача на користь\~відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі\~13 908 грн 82 к. Так, включені до розрахунку вартості правової допомоги від 28.11.2020, рахунок № 000092 послуги, які полягали в складанні скарги до департаменту охорони здоров`я ХОР та Регіонального представника Уповноваженого ВРУ з прав людини в Харківській області про незаконне розкриття лікарської таємниці - 1 година (ставка за годину - 1 000 грн) - 1 000 грн. та заяви до Чугуївської місцевої прокуратури про вчинення кримінального проступку, передбаченого статтею 145 Кримінального кодексу України (незаконне розголошення лікарської таємниці) - 0,5 години (ставка за годину - 1 000 грн) - 500 грн, суд вважає необґрунтованими та такими, що не пов`язані з розглядом даної цивільної справи, зв`язку із чим витрати в цій частині суд виключає з розрахунку. Також не знайшли свого підтвердження і витрати на відправку рекомендованих листів (4 шт. по 17 грн , 3 шт по 21,50 грн) на 132 грн 50 коп, оскільки в розрахунку не деталізовано та не відображено, яка саме рекомендована кореспонденція і кому була направлена 09.11.2020, з врахуванням того факту, що за такий період в матеріалах справи відсутні відповідні квитанції щодо направлення поштової кореспонденції представником відповідача на вказану суму, у зв`язку із чим витрати в цій частині суд також виключає з розрахунку. Відтак, суд дійшов висновку, що заява представника відповідачки про стягнення з позивачки витрат на правову допомогу підлягає задоволенню частково на суму 13 908 грн 82 к. На думку суду, зазначений розмір витрат на правову допомогу є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Разом із тим, з позивача на користь відповідачки підлягають до стягненню витрати на проведення судово-медичної експертизи № 08-11/122/21, яку було призначено за клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 30.03.2021 та за проведення якої відповідачем було сплачено 8 736 грн 05 коп. відповідно до рахунку-фактури № 20 від 13.05.2021.

Outcome: partial