Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить визнати недійсним заповіт [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Шайдою С.С. 12.06.2003 року, реєстровий номер 769. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що [INFO] померла її бабуся - [PERSON] 12.06.2003 року. Остання склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Шайдою С.С., реєстровий номер 769, відповідно до якого усе своє майно, де б воно було і з чого б не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] , та [PERSON] , в рівних частках кожному. Про наявність заповіту позивачеві стало відомо, коли вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Позивач стверджує, що здійснювала догляд за бабусею, оскільки вона тяжко хворіла та потребувала постійного стороннього догляду і за життя [PERSON] повідомляла, що [PERSON] буде єдиною спадкоємицею усього належного їй майна. Крім того, позивач вказує, що за життя [PERSON] зверталась до Галицької районної адміністрації і отримала розпорядження, яким було надано дозвіл на передачу в дар малолітньому сину позивача [PERSON] , [INFO] частки квартири за адресою: [ADDRESS] , другу частку квартири [PERSON] мала намір подарувати позивачу. Також, позивач вказує, що [PERSON] зверталась до суду із позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що підтверджує негативне ставлення покійної до відповідача. За наведених обставин, просить позов задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18.02.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Розпорядженням керівника апарату Галицького районного суду м. Львова Рут О.О. №191 від 15.10.2019 року призначено повторний автоматичний розподіл справи, у зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2019 року визначено суддю Мисько Х.М. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16.10.2019 року справу №461/659/19 прийнято до розгляду та призначено підготовче удове засідання. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 07.12.2021 року витребувано з Першої Львівської державної нотаріальної контори належним чином посвідчену копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 07.12.2021 року витребувано у Фтизіопульмонологічному лікувально-діагностичному центрі м.Львова копію виписки з карти стаціонарного хворого у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні вказаного лікувального закладу в період квітня-травня 2008 року [PERSON] , [INFO] , адреса проживання якої: [ADDRESS] (померла [INFO] ). Витребувано у Військовому госпіталі ветеранів війни та репресованих ім.І.Липи копії виписки з карти стаціонарного хворого [PERSON] , [INFO] , адреса проживання якої: [ADDRESS] , з приводу стаціонарного лікування останньої в період 2002-2006 р.р. Витребувано у Комунальної 4-тої клінічної лікарні м.Львова) оригінал медичної картки [PERSON] , [INFO] , адреса проживання якої: [ADDRESS] , лікуючий лікар - [PERSON] , з метою проведення судової медичної експертизи. Витребувано у Комунальної 4-тої клінічної лікарні м.Львова інформаційну довідку з розшифровкою медичних діагнозів з приводу яких [PERSON] , [INFO] , перебувала на диспансерному обліку із зазначенням часу, з якого була поставлена на диспансерний облік. 14.09.2022 року, на виконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 07.12.2021 року, Першою Львівською державною нотаріальною конторою скеровано на адресу суду спадкову справу №454, заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 07.12.2021 року продовжено процесуальний строк розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. 13.10.2022 року [PERSON] скерувала на адресу суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить визнати недійсним заповіт [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Шайдою С.С. 12.06.2003 року, реєстровий номер 769. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 07.12.2021 року витребувано у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Шайди С.С. належним чином завірену копію реєстру для реєстрації нотаріальних дій за 2003 рік, та матеріали нотаріальної справи щодо складання заповіту [PERSON] , яка померла [INFO] . 17.04.2023 року, на виконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 07.12.2021 року, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шайдою С.С. скеровано на адресу суду належним чином завірену копію реєстру для реєстрації нотаріальних дій за 2003 рік, та матеріали нотаріальної справи щодо складання заповіту [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02.08.2023 року призначено у справі за позовом почеркознавчу експертизу. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03.10.2023 року відновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16.10.2023 року витребувано з Першої Львівської державної нотаріальної контори оригінал спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22.01.2024 року витребувано у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Шайди С.С. оригінал реєстру вчинення нотаріальних дій за 2003 рік, який мстить запис від №769 від 12.06.2003 року про посвідчення заповіту [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 08.04.2024 року уточнено питання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 02.08.2023 року про призначення у справі почеркознавчої експертизи. 23.07.2024 року ухвала Галицького районного суду м. Львова від 02.08.2023 року повернулась без виконання, у зв`язку із незадоволенням клопотання експерта про надання додаткових матеріалів та неможливістю складення висновку експерта. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 08.07.2024 року відновлено провадження у справі. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 07.11.2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд. 10.07.2025 року на адресу суду представником позивача [PERSON] скеровано додаткові пояснення, з яких вбачається, що позивачем було втрачено свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з чим вона зверталася із заявою в поліцію, що підтверджується довідкою та витягом з ЄРДР. Разом з тим, представник зазначає, що втрата оригіналу правовстановлюючого документу не припиняє права власності позивача. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила такий задовольнити повністю. Представник відповідача у судовому засіданні проти вимог позов заперечив, просив позов залишити без задоволення. У відповідності до вимог ст. 92 ЦПК України, у судовому засіданні допитана у якості свідка позивач [PERSON] , яка пояснила, що є донькою відповідача [PERSON] . ЇЇ бабуся [PERSON] не була біологічною матір`ю відповідача, він був усиновлений. [PERSON] була опікуном [PERSON] у дитинстві, оскільки її матір була позбавлена батьківських прав, а батько знаходився у місцях позбавлення волі. Також, допитана у якості свідка позивач [PERSON] повідомила, що її бабуся [PERSON] страждала на ряд хронічних захворювань та їй був необхідний сторонній догляд, який здійснювала [PERSON] . Допитаний у судовому засідання свідок [PERSON] пояснив, що він є чоловіком позивача [PERSON] , про наявність заповіту посвідченого приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Шайдою С.С. 12.06.2003 року, реєстровий номер 769 йому не було відомо. У його присутності [PERSON] завжди говорила, що належне їй майно, вона має намір заповідати своїй онуці [PERSON] та правнуку. Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, пояснення свідків, оглянувши оригінал спадкової справи №454, заведеної після смерті [PERSON] , дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ізст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим палацом новонароджених Сімферопольського міськвиконкому АР Крим, актовий запис 2665. Позивач [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Рава - Руською Радою Нестеровського району, Львівської області, актовий запис 83. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 29.06.1998 року народження [PERSON] визнано таким, що втратив право на користування житловою площею квартири [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили 10.07.1998 року. Згідно із ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській,цивільній або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді іншої справи,у якій беруть участь і самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини,якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. 20.09.2001 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану ЛОУЮ, актовий запис 2121. 12.06.2003 року приватним нотаріусом Жовківського району, Львівської області Шайдою С.С. посвідчено заповіт, реєстровий номер 769, відповідно до якого усе своє майно, де б воно було і з чого б не складалось і взагалі все те, що буде належати [PERSON] на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] , та [PERSON] , в рівних частках кожному, позивачу та відповідачу у даній справі. Розпорядженням Галицької районної адміністрації ЛМР №595 від 27.06.2008 року надано дозволу [PERSON] та [PERSON] на укладення договору про визначення часток квартири та договору дарування частки квартири за адресою: [ADDRESS] [PERSON] на ім`я малолітнього [PERSON] , [INFO]. На підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом ЛМР народних депутатів від 14.11.1998, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . З витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №24822208 віл 17.12.2009 року, вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] на праві призваної спільної сумісної власності належить [PERSON] ,та [PERSON] (номер запису:31956). [INFO] , [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2874. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку №2175 від 20.08.2009 року, виданої Відділом житлового господарства ЛКП «Княже місто», у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровано двоє осіб [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 22.10.2009 року [PERSON] звернувся із заявою в Першу львівську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06.12.2012 року позов [PERSON] до [PERSON] , з участю третіх осіб - державного нотаріуса Першої Львівської державної нотаріальної контори Романенко Л.П., Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", про визначення частки у спільній сумісній власності - задоволено. Визначено за померлою [INFO] у м.Львові [PERSON] , право власності на частини квартири [ADDRESS] . Рішення суду набрало законної сили 17.12.2012 року. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21.05.2014 року позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Перша львівська державна нотаріальна контора, Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про визнання права власності задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на частини квартири [ADDRESS] і комори в підвалі будинку [ADDRESS] по смерті [INFO] у м. Львові [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] в дохід держави 243,60 грн. судового збору. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 08.11.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Перша львівська державна нотаріальна контора, Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про визнання права власності - відмовлено. З листа Комунальної 4 міської клінічної лікарні м. Львова №1414 від 09.12.2013 року вбачається, що [PERSON] перебувала на диспансерному обліку у дільничного лікарня терапевта з діагнозом ІХС. Атерослкротичний кардіосклероз СН ХОЗЛ в стадії нестійкої ремісії. ЛН І. Періодично приймала амбулаторне лікування. Крім того, на виконання ухвали Галицького районного суду м. Львова про витребування доказів на адресу суду скеровано такі медичні документи: виписку Львівського регіонального фтизіопульмонологічного клінічного лікувально- діагностичного центру, відповідно до якої [PERSON] встановлено діагноз: залишкові зміни туберкульозу легень, щільні вогнища, пневмофіброз. ІХС. Кардіосклароз атеросклеротичний І ст.., хронічна залізодерефійна анемія. Виписку із медичної кварти стаціонарного хворого КНП ЛОР «Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Ю.Липи №13589, відповідно до якої діагностовано хронічний бронхіт, Емфізема легень, Пневмосклероз, кровохаркання, ІХС:дифузний кардіосклероз, НК, Хронічний гастродуоденіт в стадії загострення. Виписку із медичної кварти стаціонарного хворого КНП ЛОР «Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Ю.Липи №6846, відповідно до якої діагностовано ІХС. Кардіосклероз. Шлуночкова екстрасистолія СН ІІ А. Систематична склеротична гіпертензія. виписку Львівського регіонального фтизіопульмонологічного клінічного лікувально- діагностичного центру, відповідно до якої [PERSON] встановлено діагноз: ЗЗТБ (02.08), щільні вогнища, ІХС. Кардіосклароз атеросклеротичний І ст., хронічна залізодерефійна анемія. Сенільна деменція. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту свого права. Обравши способом захисту визнання заповіту недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Разом з тим суд враховує таке. Обґрунтовуючи недійсність заповіту від 12.06.2003 року, сторона позивача вказувала, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало волі [PERSON] . При цьому, сторона позивача надавала пояснення щодо того, що в оскаржуваному заповіті підпис заповідача йому не належить, і спадкодавця могли змусити підписати вказаний заповіт під впливом обману та під впливом психологічного тиску. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). З тексту оспорюваного заповіту вбачаться, що такий складено 12 червня 2003 року [PERSON] , яка народилась у селі Вересиця, Жовківського район, Львівської області, [INFO] , та проживає у [ADDRESS] . За цим заповітом [PERSON] на випадок свої смерті зробила таке заповідальне розпорядження: все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй належатиме і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зміст ст. 535 УК України Жаровській М.М. нотаріусом роз`яснено. Заповіт містить особистий підпис заповідача. Цей заповіт складений та посвідчений в двох примірниках, один з яких залишається на зберіганні у нотаріуса, другий видається заповідачу. 12 червня 2003 заповіт посвідчено приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Шайдою С.С. та підписано [PERSON] у її присутності. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. Як вбачається із копії реєстру нотаріальних дій за 2003 рік, у цьому реєстрі 12 червня 2003 року під номером 769 вчинено нотаріальну дію - посвідчення заповіту [PERSON] . У цьому реєстрі міститься підпис заповідача. Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (недійсність якого встановлена Законом). За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складення заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складення заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складення тощо). Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Як роз`яснено в п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. В пункті 8 зазначеної постанови Пленуму роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В той же час, жодної з передбачених ст. 1257 ЦК України обставин, в ході судового розгляду не встановлено. При цьому заповіт по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача. Відповідно до ч. 1 ст.56 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. За змістом Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 зі змінами, відповідно до пунктів 157, 158 якої визначено те, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції. Як вбачається з матеріалів справи, при складенні заповіту було додержано встановлені законом вимоги щодо його оформлення, та посвідчено уповноваженою на те посадовою особою - приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Шайдою С.С. Згідно із положеннями ст. 202 та ст. 1233 ЦК України, заповіт є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Таким чином, позивачем не наведено достатніх підстав для визнання заповіту недійсним, оскільки, складений заповіт відповідає вимогам законодавства щодо його форми та посвідчення, а отже суд дійшов до висновку про відсутність підстав визнати даний заповіт недійсним Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків, установлених цим кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими й електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 79 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на предмет і підстави заявленого позову та твердження позивача про те, що підпис у оскаржуваному заповіті [PERSON] від 12.06.2003 року виконано не нею, а іншою особою, з`ясування питання ідентифікації виконавця підпису в оспорюваному заповіті при проведенні судової почеркознавчої експертизи має визначальне значення для встановлення обставин справи та є способом реалізації основоположних засад цивільного судочинства змагальності сторін, доведеності та переконливості їх доводів та доказів перед судом. Обов`язок доказування невідповідності підпису [PERSON] на оспорюваному заповіті процесуальний закон покладає на позивача, а тому саме він зобов`язаний це доводити, зокрема в спосіб, визначений ним та законом, шляхом проведення в справі судової почеркознавчої експертизи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Почеркознавча експертиза - комплекс заходів, що спрямовані на встановлення приналежності почерку рукопису й підпису конкретній людині. Зазвичай застосовується для визначення справжності підпису або виявлення фальсифікації документа. Основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Такою експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукописного тексту під впливом будь-яких факторів, що заважають (природних: хворобливий стан, хронічні захворювання, вікові зміни; тимчасових зовнішніх: незвичне тримання засобу для писання, незвична поза, обмеження зорового контролю тощо; тимчасових внутрішніх: алкогольне сп`яніння, фармакологічні, наркотичні засоби тощо; штучних: викривлення письма зміненими рухами); визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо). Об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань. Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів. Разом з тим, з повідомлення судового експерта Львівського науково - дослідного інституту судових експертиз МЮ Рубець К.В. вбачається, що у зв`язку із незадоволенням клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, а саме: вільних зразків підписів [PERSON] , достовірних підписів, виконаних в офіційних документах, які не мають відношення до даної справи, підписів на документах, квитанціях, заявах, особистих записах, максимально наближених до часу досліджуваних документів за 2000 - 2004 роки, відсутня можливість надати висновок експерта. Рішення суду про визнання заповіту недійсним не може ґрунтуватися виключно на показаннях свідків. Таким чином, в матеріалах відсутні достатні, достовірні та допустимі докази, в розумінні ст.76-80 ЦПК України, які б у своїй сукупності свідчили, що в момент вчинення правочину у [PERSON] було відсутнє волевиявлення на складання та підписання заповіту від 12.06.2003 року. Отже, обставини на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження, форма і зміст заповіту [PERSON] відповідає вимогам закону, заповіт належним чином посвідчений, тому позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними і в їх задоволенні необхідно відмовити. Крім того, суд звертає увагу на те, що [PERSON] мала можливість скасувати чи змінити свій заповіт від 12.06.2003 року до дня своєї смерті [INFO] , однак, вона цього не зробила. Даний факт свідчить про наявність у [PERSON] волевиявлення для складення заповіту саме на користь позивача і відповідача у справі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, то, відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed