Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] , діючи через свого представника адвоката Костюченка В.К., звернулися до суду із позовом до Новгород-Сіверської міської радив якому просять визнати право власності за кожною з них по частці на будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивують тим, що [INFO] помер [PERSON] , батько позивачки [PERSON] та чоловік позивачки [PERSON] . Позивачка [PERSON] у встановленому порядку своєчасно прийняла спадщину, за її заявою відкрито спадкову справу. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину немає ( [PERSON] відмовилась від спадщини на користь доньки [PERSON] ). З метою оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину на зазначений житловий будинок [PERSON] звернулися до нотаріуса, однак нотаріус роз`яснив, що не може видати свідоцтво про право на спадщину за відсутності правовстановлюючого документу на нерухоме майно, що підтверджує право власності спадкодавців. З огляду на це позивачі змушені звернутися до суду за захистом свого права власності. У судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] не з`явились, останній подав до суду заяву про уточнення позовних вимог в якій просив справу розгляд без участі позивачів та їх представника та зазначив, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області - Шахунов М.О. у судове засідання не з`явився, при цьому також подав заяву з проханням провести судовий розгляд без представника відповідача так як міська рада позов визнає в повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, та вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та, відповідно, для його задоволення, у зв`язку з цим, суд враховує наступне. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований будинок літера «А1-1», 1960 року забудови, загальною площею 50,7 м.кв., житловою площею 24,4 м.кв., до складу якого входять: веранда, номер приміщення «І», площею 5,6 м.кв.; кухня номер приміщення «1-1», площею 15,2 м.кв.; кімната, номер приміщення «1-2», площею 11,1 м.кв.; кімната, номер приміщення «1-3», площею 13,3 м.кв.; комора, номер приміщення «ІІ», площею 5,5 м.кв. та господарські будівлі - сарай літера «Б», площею 43,2 м.кв.; сарай літера «б», площею 10,2 м.кв.; сарай літера «Г», площею 15,2 м.кв.; погріб літера «В», площею 13,8 м.кв. (а.с.6-8). Згідно копії виписки із погосподарської книги Команської сільської ради Новгород-Сіверського району за 1985-1992 р.р. та відповідно до особового рахунку № [NUMBER] , власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , [INFO] . Разом з [PERSON] була зареєстрована та проживала [PERSON] , [INFO] . Земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд становить 0,2493 га (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 08.07.1972 року, [PERSON] та [PERSON] з 08.07.1972 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.11). Правовий режим колгоспного двору визначався положеннями ЦК УРСР. Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Згідно ст.ст.120-121, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору обліковувалося за головою колгоспного двору та належало його членам на праві сумісної власності. При поділі майна колгоспного двору розмір часток членів колгоспного двору визнається рівними. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР №885-XII був введений в дію Закон України «Про власність». Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно ч.3, ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. До набрання чинності вказаним законом, державну реєстрацію права власності на житлові будинки та споруди регулював ряд нормативних актів, зокрема такі, як «Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31 січня 1966 року, що втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, «Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР», затверджена наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, «Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих», затверджена наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та інші. За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Отже, записи у погосподарських книгах, у період дії вказаних нормативно-правових актів, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, виходячи з вищезазначених норм законодавства, [PERSON] та [PERSON] мали право по 1/2 частці у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , кожний. При цьому, згідно копії інформаційної довідки КП «Новгород-Сіверське МБТІ» від 04.11.2024 року, станом на 31.12.2012 року реєстрація на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] відсутня (а.с.5). Як встановлено, [INFO] в с. Дробишів, Новгород-Сіверського району Чернігівської області помер [PERSON] (а.с.10). Згідно копій свідоцтв про право на спадщину за законом серії НСО № 467413, та серії НСО №467414 виданих 27.11.2023 року та серії НТР №098530 від 24.01.2025 року приватним нотаріусом Новгород-Сіверського районного нотаріального округу Чернігівської області Шик А.Л. у спадковій справі №112/2023, на підставі ст.1261 Цивільного кодексу України спадкоємцем майна [PERSON] , 1951 року народження, який помер [INFO] є його донька [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Спадщина на яку видані свідоцтва складається з земельної ділянки площею 1,3670 га, розташованої на території Команської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, кадастровий номер 7423685000:08:000:0258, земельної ділянки площею 1,6065 га, розташованої на території Команської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, кадастровий номер 7423685000:08:000:0301 та земельної ділянки площею 0,2493 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7423685000:03:000:0014 (а.с.12,13,14). Згідно копії повідомлення приватного нотаріуса Новгород-Сіверського районного нотаріального округу Шик А.Л. №549/01-16 від 17.12.2024 року, спадкоємцем після померлого [INFO] [PERSON] є [PERSON] , за її заявою у приватного нотаріуса Новгород-Сіверського районного нотаріального округу Шик А.Л. заведена спадкова справа №112/2023. До складу спадкового майна входить також житловий будинок [ADDRESS] . Видати свідоцтво про право на спадщину на вказану нерухомість неможливо, оскільки видача свідоцтв про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві, реєстрації права власності та перевірку відсутності заборони або арешту цього майна. Документи необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцем не надані, тому питання щодо оформлення прав на зазначене нерухоме майно має вирішуватися у судовому порядку (а.с.15). Отже, після смерті [PERSON] його спадщину належним чином прийняла його донька [PERSON] , яка успадкувала в тому числі належну йому частку в будинку [ADDRESS] . Таким чином, частки позивачів в спільній власності на домоволодіння по [ADDRESS] , становлять: 1/2 частка за [PERSON] та 1/2 частка за [PERSON] . Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За таких обставин, враховуючи, що позивачам належить по частці в будинку [ADDRESS] , але у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок вони не можуть зареєструвати право власності в позасудовому порядку, суд вважає за необхідне захистити майнові права позивачів, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частки, за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , відповідно позов підлягає задоволенню повністю. Стосовно господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] , суд враховує, що вони призначені для обслуговування вказаного вище житлового будинку, розташованого за цією ж адресою. Відповідно до статті 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки господарські будівлі та споруди є при належностями головної речі житлового будинку, то визнання права власності на нього є визнанням права власності на відповідні господарські будівлі, тому окреме визнання права власності на такі будівлі законодавством не вимагається.

Outcome: approved