Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

27.05.2025 року представник позивача\~\~звернувся до\~\~Комунарського районного\~\~суду м.\~\~ Запоріжжя в інтересах [PERSON] з\~\~ позовом до [PERSON] про\~\~розірвання шлюбу\~\~та стягнення аліментів на\~\~утримання неповнолітньої дитини та на своє утримання, посилаючись на те, що 14 жовтня 2022 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 2322.\~Від даного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із позивачем та знаходяться на повному її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя. Під час сварок відповідач неодноразово вчиняв домашнє насильство проти позивачки психологічного та фізичного характеру та був притягнений до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення. 18 жовтня 2024 р. сторони разом з двома дітьми виїхали до Республіки Польща, де жили разом до 16.04.2025 р. Постійні сварки не припинялися й під час спільного проживання за кордоном. З 16 квітня 2025 року відповідач покинув позивачку з двома дітьми у Республіці Польша та виїхав назад до м. Запоріжжя України. З того часу сторони спільно не проживають, наразі вони припинили шлюбні відносини, спілкуються лише щодо їхніх спільних синів, кожен побудував самостійний, незалежний один від одного спосіб життя. Спільне життя не склалося через істотні розходження у поглядах на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння, постійні сварки, образи і часте домашнє насильство з боку відповідача. Таким чином, наразі їх шлюб носить виключно формальний характер і зберігати його надалі недоцільно, оскільки це суперечить інтересам позивачки, адже в кожного з них вже склалось своє життя окремо один від одного. З 16 квітня 2025 року сторони остаточно припинили шлюбні відносини, як вище зазначалося - мешкають окремо в різних країнах, спільного господарства не ведуть, зв`язок один з одним не підтримують (окрім спільних тем щодо життя їхніх синів), позивач та відповідач втратили почуття любові один до одного, взаєморозуміння, не мають спільного бюджету, тобто їх взаємовідносини вичерпали себе та сім`я фактично припинила своє існування. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання синів та дружини не надає. Позивачка офіційно не працевлаштована ні в Україні, ні в Польщі, отримує по 860 грн. на одного сина (1720 грн. за двох) державної допомоги при народженні дитини, згідно з Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 р. № 1751. Позивачка з 09 травня 2025 року вживала заходів щодо отримання з відповідача аліментів на утримання дітей, шляхом надсилання повідомлень до Телеграму, проте відповідач писав, що допомагати дітям він поки що не може/грошей він не має, водночас в одному з повідомлень від 09.05.2025 сам запропонував позивачці подати на аліменти. Відповідач працює у ТОВАРИСТВІ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦЕНТР ДОСЛІДЖЕНЬ БЕЗПІЛОТНИХ СИСТЕМ» (код ЄДРПОУ: 45208113), що розташоване у м. Запоріжжі, та отримує заробітну плату і може надавати матеріальну допомогу на утримання двох своїх синів та дружини. У зв`язку із чим позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей щомісячно у розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дітей, а також у зв`язку з тим, що вона перебуває у декретній відпустці, інших джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дітьми не має, відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу не надає, прохає стягнути з відповідача на її користь на своє утримання 1/6 частку з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення синами трирічного віку. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про час і місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечував. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Встановивши фактичні обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 14 жовтня 2022 року Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 2322, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Від даного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Батьками дітей зазначені [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] виданими 27 лютого 2024 року Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актові записи № 169, № 170. На теперішній час, спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини між сторонами припинилися, вони проживають окремо та спільного господарства не ведуть, діти проживають разом із позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини, суд дійшов висновку, що даний шлюб існує формально та не виконує свого прямого призначення. Підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати, оскільки збереження сім`ї буде суперечити їх інтересам. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітніх дітей суд приходить до наступного висновку. Відповідно\~до\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як визначено ст. 181 СК України та Пленумом ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~при відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року, яку було ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих та адміністративних заходів. Відповідно до ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В Декларації прав людини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений соціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, працює в ТОВАРИСТВІ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦЕНТР ДОСЛІДЖЕНЬ БЕЗПІЛОТНИХ СИСТЕМ», має на утриманні ще одну дитину від першого шлюбу, не заперечує проти задоволення позову, про що зазначив у своїй заяві. Статтею 182\~\~СК\~\~України\~\~передбачено,\~\~що\~\~при\~\~визначенні розміру аліментів суд враховує: стан\~\~здоров`я\~\~та\~\~матеріальне\~\~становище дитини;\~стан\~\~здоров`я\~\~та матеріальне становище платника аліментів;\~наявність у\~\~платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;\~наявність\~\~рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;\~доведені\~\~стягувачем\~\~аліментів витрати платника аліментів, у\~\~тому\~\~числі на придбання\~\~нерухомого\~\~або рухомого майна, сума яких\~\~перевищує десятикратний\~\~розмір прожиткового мінімуму для\~\~працездатної особи, якщо\~\~платником аліментів не доведено\~\~джерело походження коштів;\~інші обставини, що\~\~мають\~\~істотне значення.\~Розмір\~\~аліментів\~\~має бути необхідним та\~\~достатнім для забезпечення\~\~гармонійного розвитку дитини.\~Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі\~ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищезазначені обставини, а також обов`язок обох батьків утримувати дітей, суд вважає, що позов підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти у заявленому позивачем розмірі. Суд вважає, що даний розмір аліментів зможе забезпечити дітям не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти той рівень життя, який діти мали би при сумісному проживанні з обома батьками. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання її утримання, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1\~ст. 80 СК України\~аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2\~ст. 84 СК України\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Приймаючи до уваги інтереси дітей, стан здоров`я та матеріальне становище позивача, тобто можливість відповідача сплачувати аліменти, суд вважає, що розмір аліментів на утримання позивача повинен складати 1/6 частину від усіх видів його доходу, щомісячно, до досягнення дітьми трирічного віку, тобто до [INFO] . Таким чином, позовна заява відповідає вимогам закону, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Згідно ст.\~191,\~201 СК України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в даному випадку з 27.05.2025 р. Оскільки позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., то відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~ці витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, у відповідності до\~ст.430 ЦПК України\~суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved