Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

Представник позивача\~ Столітній\~М.\~М.,\~звернувся в\~суд з\~вказаним позовом,\~посилаючись на\~те,\~що 07.01.2023\~між ТОВ\~«АВЕНТУС УКРАЇНА»\~та [PERSON] ,\~за допомогою\~Інформаційно-телекомунікаційної\~системи ТОВ\~«АВЕНТУС УКРАЇНА»,\~було укладено\~електронний Договір\~№6252776\~про надання\~споживчого кредиту,\~відповідно до\~якого відповідач\~отримав кредит,\~проте умови\~договору по\~його поверненю\~не виконав,\~внаслідок чого\~утворилась заборгованість\~у розмірі\~18\~168,80\~грн.\~25.09.2023\~між ТОВ\~«АВЕНТУС УКРАЇНА»\~та позивачем\~було укладено\~договір факторингу\~№25.09/23-Ф,\~згідно з\~умовами якого\~до останнього\~перейшло право\~вимоги до\~боржників за\~кредитними договорами,\~у тому\~числі до\~відповідача за\~кредитним договором\~№6252776\~від 07.01.2023.\~Просить стягнути\~вказану суму\~заборгованості та\~судові витрати. Крім того, позивач просить, в порядку ч.ч.10, 11 ст.265 ЦПК України, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних за ст.625 ЦК України починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту його виконання на задоволену суму боргу. В судове засідання сторони не викликались. Представник позивача у позовній заяві не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач відзив не направив. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 14 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження\~у даній\~цивільній справі, Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, витребувані докази. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. \~ \~ \~07.01.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено електронний Договір про надання споживчого кредиту №6252776. На умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п.1.2. Кредитного договору). Кредит надається на наступних умовах: сума кредиту (загальний розмір) складає: 4 000,00 грн; строк кредиту 364 днів (день); стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту. Товариство взяті\~на себе\~зобов`язання\~виконало,\~надавши відповідачу\~кредит відповідно\~до умов\~кредитного договору,\~що підтверджується\~листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» №20.1.0.0.0/7-250728/75827-БТ від 04.08.2025. Однак відповідач, всупереч умовам кредитного договору, кредитні кошти та проценти за користування ними не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість. 25.09.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу №25.09/23-Ф, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами. Згідно з п.1.2 договору факторингу права вимоги щодо конкретного боржника переходять до фактора (позивача) з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, після чого фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно його заборгованості. Згідно витягу з реєстру боржників, який є Додатком №1 до Договору Факторингу №25.09/23-Ф від 25.09.2023, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №6252776 від 07.01.2023. 25.09.2024 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило [PERSON] про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором електронним листом в особистому кабінеті відповідача. Рішенням №251124/1 від 25.11.2024 ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» змінило найменування на ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». Відповідно до розрахунків заборгованості за договором №6252776 від 07.01.2023 заборгованість відповідачем не погашена та складає 18\~168,80 грн, з яких: 4\~000,00 грн сума основного боргу; 5\~890,40 грн заборгованість за нарахованими процентами первісним кредитором за період з 07.01.2023 по 24.09.2023; 8\~278,40 грн заборгованість за нарахованими позивачем процентів за період з 25.09.2023 по 06.01.2024. Доказів, які б спростовували розмір заборгованості, відповідачем суду не надано. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають з зобов`язань за договором кредиту. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Встановлено що договір між сторонами укладений в електронній формі та підписаний боржником з використанням електронного підпису. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень статті 11 вказаного закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до положень 12 Закону України «Про електрону комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з абзацом 2 ч.2 ст.639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Встановлено, що в кредитному договорі укладеному між сторонами визначені істотні умови договору, в тому числі сума і строк кредиту, відсотки за користування кредитом, орієнтовна загальна вартість кредиту, тощо. Договір підписаний відповідачем. У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Отже встановлено, що відповідач належним чином умови договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість. При цьому, згідно з ч.1\~ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених\~ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3\~ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2\~ст.718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Встановлено, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» є правонаступником ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», та стало новим кредитором у зобов`язанні за кредитним договором, який укладений з відповідачем. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). На підставі ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Оскільки відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, враховуючи, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, повністю знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню. Стосовно вимог про зазначення в рішенні суду про стягнення в порядку частин десятої та одинадцятої статті 265 ЦПК України з відповідача 3% річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду суд зазначає наступне. Згідно із ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Відповідно до ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Із аналізу вищезазначених норм вбачається, що законодавець наділив суд правом у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі №910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) зазначено, що питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності. З огляду на викладене, оскільки ухвалення рішення в цій частині є правом суду, а позивачем не обґрунтовано доцільності застосування цієї норми, суд не вбачає підстав для її задоволення. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10\~000,00 грн. Згідно з пунктом 1 ч. 3\~ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, в його рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. \~Відповідно до Постанови Верховного суду від 11 листопада 2021 року у справі №922/449/21 витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Надаючи оцінку\~переліченим послугам\~правничої допомоги,\~на думку\~суду вартість\~послуг адвоката\~в загальній\~сумі 10\~000,00\~грн є\~обґрунтованою. У зв`язку з наведеним, з урахуванням відсутності заперечень відповідача проти відшкодування позивачу витрат на професійну (правничу) допомогу, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Outcome: partial