Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ», інтереси якого представляє адвокат Пархомчук Сергій Валерійович, звернулось до Корольовського районного суду м. Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить: - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором №103157 від 04.01.2020 у розмірі 8 000,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2 000,00 грн; простроченої заборгованості за процентами в розмірі 6 000,00 грн; - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» судовий збір у сумі 2 422,40 грн. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначає,\~що 04\~січня 2020\~року між\~Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Займер» та\~ [PERSON] укладено\~кредитний договір\~№ 103157\~про надання\~фінансового кредиту,\~який підписано\~відповідачем з\~використанням електронного\~підпису одноразовим\~ідентифікатором,\~відповідно до\~умов якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 2 000,00 грн та зобов`язався його повернути і сплатити проценти за користування кредитом. 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та позивачем ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021 відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 103157. Оскільки відповідач не повернув своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за зобов`язанням, у нього виникла заборгованість, яка становить 8 000,00 грн та складається з наступного: 2 000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 6 000,00 грн прострочена заборгованість за процентами. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 23.06.2025 на адресу Корольовського районного суду м.Житомира від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування поданого відзиву вказує, що матеріали справи не містять належних, допустимих і достатніх доказів, що йому надавались кредитні кошти на його рахунок, так само вимоги позову про стягнення боргу за тілом кредиту та процентами у визначеному позивачем розмірі не доведено належними доказами, тому немає жодних підстав вважати, що у нього виник обов?язок по поверненню цього кредиту. Зокрема, не надано жодного документа з його підписом, використання ним одноразового ідентифікатора, а отже і ознайомлення з умовами договору. Інформаційна довідка про проведення фінансової операції не містить персоніфікованих даних, а тому не свідчить про отримання ним коштів. Проценти нараховані позивачем поза межами строку кредитування та такі за 13 днів складають 520 грн, відтак наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним. Також до відзиву додано клопотання про застосування строку позовної давності, відповідно до якого вказує, що кредитний договір, на який посилається позивач, було укладено 04 січня 2020 року, а 28 жовтня 2021 року право вимоги за вказаним договором перейшло до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» на підставі укладеного договору факторингу. Відповідно, саме з цього моменту новий кредитор набув правових підстав для звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості. З огляду на зазначене, позивач мав можливість реалізувати своє право на звернення до суду протягом трирічного строку позовної давності, тобто до 29 жовтня 2024 року включно. Водночас, як свідчать матеріали справи, позовна заява була подана лише 20 березня 2025 року, тобто після спливу встановленого законом строку. 27 червня 2025 року на адресу Корольовського районного суду м.Житомира від представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» надійшла відповідь на відзив, в якій додатково зазначає, що договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі. Щодо твердження відповідача про неотримання кредитних коштів, то останній, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорах, або доказів того, що вказані карткові рахунки йому не належить. В свою чергу, наявними матеріалами справи ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» в повній мірі доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів та наявності відповідної заборгованості. Щодо нарахування процентів, то позичальник погодився на умови визначені договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованим. Щодо заяви про застосування строку позовної давності, то постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (№211), запроваджено з 12.03.2020 р. до 22.05.2020 р. на всій території України карантин. У подальшому його було неодноразово продовжено (востаннє Постанова Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 р, якою продовжено карантин до 30.06.2023). 30.03.2020 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (№ 540-IX), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 12. Зазначений Закон України від 30.03.2020 № 540-IX набрав чинності 02.04.2020. Згідно з п.12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Враховуючи вищезазначене, строк позовної давності щодо звернення до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № 103157 від 04.01.2020 було продовжено на строк дії карантину. Відповідно до пункту 19 ПРИКІНЦЕВИХ ТА ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже, строк позовної давності не підлягає застосуванню у цій справі. 08 липня 2025 року на адресу Корольовського районного суду м. Житомира від відповідача [PERSON] надійшли заперечення, які за своїм змістом відповідають аргументам, викладеним у відзиві на позовну заяву. Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 04 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» та [PERSON] (Клієнт) укладено договір про надання фінансового кредиту №103157, відповідно до якого Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 2 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (п. 1.1 кредитного договору). Кредитний договір підписано [PERSON] електронним підписом KL8167. Кредит надається строком на 13 днів, тобто до 16 січня 2020 року (п.1.2 кредитного договору). За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % річних від суми кредиту, в розрахунку 2 % на добу. Тип процентної ставки - фіксована (п. 1.3 кредитного договору). В пункті 7 договору [PERSON] вказав рахунок, на який слід перерахувати кредитні кошти: № [NUMBER] . Відповідно до графіку платежів (додаток № 1 до договору) позичальник повинен був сплатити повернути кредит в строк 13 днів у загальному розмірі 2 520,00 грн, що складається з суми кредиту 2 000,00 грн та суми нарахованих процентів за користування кредитом - 520,00 грн. Відповідно до інформаційної довідки №1236/02 від 25 лютого 2025 року, ТОВ «Платежі Онлайн», як технологічний оператор платіжних послуг, повідомило, що за номером транзакції 27814-83227-82827 через платіжний сервіс «Platon» перераховано відповідачу [PERSON] кредитні кошти в сумі 2 000,00 гривень за реквізитами кредитної картки № [NUMBER] (емітент АТ "Приват Банк") (а.с.44). 28.10.2021 між ТОВ «Займер» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» (фактор) укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Згідно із п. 1.1 Договору факторингу, фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором, фактор заміняє клієнта (первісного кредитора) у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами (п.1.2 Договору факторингу). Відповідно до п.7.1 Договору факторингу, в якості ціни за придбання (відступлення) прав вимоги, фактор сплачує клієнту плату (ціна продажу) в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього договору складає 1 444 834,08 грн. без ПДВ. На виконання умов договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 року, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» було сплачено ТОВ «ЗАЙМЕР» кошти в сумі 702 417,04 грн, 722 417, 04 грн, 20 000,00 грн, згідно платіжних інструкцій №432 від 02.11.2021, №1653 від 02.11.2021 та №1672 від 23.11.2021. Відповідно до витягу з реєстру боржників, який є додатком до договору факторингу № 01-28/10/2021, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача на суму 8 000,00 грн, яка складається з наступного: 2 000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 6 000,00 грн залишок по відсотках. 13.01.2025 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» сформувало вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором, адресовану [PERSON] . Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №103157, заборгованість [PERSON] станом на 13.01.2025 становить 8 000,00 грн та складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2 000,00 грн; простроченої заборгованості за процентами в розмірі 6 000,00 грн. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Положеннями частин 1, 3 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до абз.1 ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно п.6 ч.1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону). Згідно ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Правовий висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладений у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа №524/5556/19 (провадження №61-16243св20). До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19) та від 09.09.2020 у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20). З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що договір про надання фінансового кредиту № 103157 від 04 січня 2020 року був укладений між ТОВ «Займер» та [PERSON] з дотриманням вимог законодавства, підписаний відповідачем, та при його укладенні погоджено всі істотні умови кредитування. При цьому, факт отримання [PERSON] кредитних коштів підтверджується інформаційною довідкою №1236/02 від 25 лютого 2025 року. Суд відхиляє доводи [PERSON] про те, що він не підписував кредитний договір, оскільки ним не надано доказів на спростування того, що наявний в договорі № 103157 від 04 січня 2020 року електронний підпис належить не йому. Також, дослідженими судом договором факторингу, витягом з реєстру до договору факторингу, платіжними дорученнями підтверджено, що право вимоги за кредитним договором № 103157 від 04 січня 2020 року було відступлено ТОВ «Займер» на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ». Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до умов п.1.1 та 1.2, 1.3 кредитного договору №103157 від 04.01.2020: сума виданого кредиту становить 2 000 грн; строк дії договору - 13 днів, тобто до 16.01.2020; за користування кредитом встановлено 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Отже, сума процентів за кредитним договором, які кредитор був вправі нараховувати за користування кредитом за період погодженого строку кредитування, становить 520 гривень (2 000 грн х 2 % х 13 днів). Доказів пролонгації строку кредитного договору, а також наявності в договорі відповідних умов пролонгації/автопролонгації, матеріали справи не містять. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» 2 520,00 гривень заборгованості за кредитним договором, з яких 2 000,00 гривень - тіло кредиту, 520,00 гривень - проценти за користування кредитом. Посилання відповідача на те, що ним не було отримано кредитні кошти в сумі 2 000 грн суд вважає необгрунтованими, оскільки будь-яких доказів на спростування наявної в матеріалах справи довідки ТОВ "Платежі онлайн" від 25.02.2025, - до суду не надано. Зокрема, відповідачем не надано до суду документів, якими було б підтверджено відсутність у нього відкритих рахунків в банківській установі АТ "Приват Банк" станом на 04.01.2020, та, зокрема, рахунку, платіжним інструментом по якому була картка № [NUMBER] , номер якої відповідачем самостійно вказано в договорі про надання фінансового кредиту. Щодо застосування строку позовної давності. Статтею 256 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексу України). Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22). Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року. Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року в справі № 903/602/24 визначено, що у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року -\~на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Отже, оскільки в цій справі станом на 02 квітня 2020 року позовна давність щодо частково обґрунтованих позовних вимог про стягнення заборгованості не спливла за договором про надання фінансового кредиту від 04.01.2020, то перебіг цього строку є зупиненим і дотепер (внаслідок продовження на строк дії карантину та воєнного стану й подальшого зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану). За таких обставин, підстави для застосування строків позовної давності у цій справі відсутні. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 763 грн (2 520 грн/8 000,00 грн*2 422,40 грн) підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. 09.06.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ», інтереси якого представляє адвокат Пархомчук Сергій Валерійович, надійшла заява про відшкодування судових витрат, понесених на правничу допомогу. Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу представником позивача - адвокатом Пархомчуком Сергієм Валерійовичем до позовної заяви додано: - копію договору про надання правової допомоги від 29.12.2023, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК «КЕШ ТУ ГОУ" та адвокатом Пархомчуком Сергієм Валерійовичем, довіреність від 30.12.2024, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; - копію додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги від 27.12.2024; - акт про отримання правової допомоги від 26.05.2025. відповідно до якого адвокат Пархомчук С.В. надав ТзОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» такі послуги: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, вартістю 2000 гривень (1 год.), складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг та аналіз судової практики вартістю 5000 гривень (2,5 год.), інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи вартістю 3000 гривень (1,5 год.), канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції вартістю 500 гривень. Всього 10 500 грн; - рахунок № 26.05.2025-23 від 26.05.2025 на оплату наданих адвокатом послуг згідно Договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 на суму 10 500 грн% - платіжну інструкцію № 3 9071 від 26 травня 2025 року про сплату ТзОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» на користь [PERSON] 10 500 гривень за правничу допомогу згідно рахунку № 26.05.2025-23 від 26.05.2025. Відповідно до ч.2 ст.137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.4 ст.137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи наведені приписи, категорію справи, яка є нескладною та розгляд якої проведено в порядку спрощеного позовного провадження без фіксації судового/судових засідань за допомогою технічних засобів, обсягу наданих позивачем доказів, сталої судової практики щодо розгляду справ даної категорії, часткове задоволення позову, cуд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 2 500 грн, що є співмірним до суми задоволених позовних вимог.

Outcome: partial