Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-14 00:00:00

У червні 2021 року Дніпровська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону, діючий в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро, подала до суду заяву з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, подавши у подальшому заяву про зміну предмету прозову. В обґрунтування позову, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, зазначено, що відповідно до державного акту №\~020061 на право безстрокового користування земельною ділянкою, виданого у 1988 році, земельна ділянка площею 20\~447,00 гектарів, в межі якої входить, у тому числі земельна ділянка площею 54,00\~га, що використовується під розміщення військової частини [NUMBER] , розташована у [ADDRESS] , передана Дніпропетровській квартирно-експлуатаційній частині, правонаступником якої є квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро. Відповідно до рішення Піщанської сільської ради від 28\~квітня 2021\~року №\~77 будівлям і спорудам військового містечка №\~ [NUMBER] військової частини [NUMBER] було присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . Станом на дату подання позовної заяви, зазначена земельна ділянка знаходиться на картковому обліку у КЕВ м. Дніпро і використовується за призначенням під розміщення військової частини [NUMBER] . Згідно з формою Ф-405А станом на 01\~вересня 2015\~року облікова площа 54,00\~га. Відповідно до даних, отриманих від Управління Держземагентства у Новомосковському районі станом на 01\~вересня 2015 року, згідно з формою 6-зем, земельна ділянка складає 54\~га, та рахується як землі оборони. Земельна ділянка, використовується за призначенням під розміщення військової частини [NUMBER] . 05\~березня 2015 року заступник командира військової частини [NUMBER] з матеріально-технічного забезпечення - начальник матеріально-технічного забезпечення майор Кас? [PERSON] набув у власність квартиру з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , яка межує з територією військової частини [NUMBER] . У подальшому, Кас? [PERSON] огородив набуті у власність об?єкти нерухомості, разом з суміжною частиною території військової частини [NUMBER] площею 0,0476\~га, чим обмежив доступ до вказаної території та почав будувати на ній будівлю. При цьому, жодні дозвільні документи на початок будівництва Кас? [PERSON] компетентними органами не надавались і він таких не отримував. Наразі будівля в експлуатацію не введена, документи, що засвідчують право власності на неї відсутні. За вказаним фактом 07\~травня 2020\~року було зареєстровано кримінальне провадження №\~42020040010000140 щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.\~3 ст.\~197-1\~КК України. У ході розслідування був підтверджений факт незаконного самовільного захоплення земельної ділянки Міністерства оборони України заступником командира військової частини [NUMBER] з тилового забезпечення майором Кас? [PERSON] , площею 0,0476\~га, у тому числі Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об?єкту - земельної ділянки №\~1159-ДК/1040/АП/09/01/-20 від 17\~вересня 2020\~року, проведеної Державною інспекцією у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Тобто право власності на земельну ділянку площею 20\~447,00\~гектарів, в межі якої входить у тому числі земельна ділянка площею 54,00\~га, що використовується під розміщення військової частини [NUMBER] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та передана Дніпропетровській квартирно-експлуатаційній частині, правонаступником якої є квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро - належить державі. Указана земельна ділянка входить до земель оборони і не може передаватись у комунальну або приватну власність, а факт самовільного зайняття земельної ділянки, завдає шкоди її законному володільцю Міністерству оборони України та КЕВ м. Дніпро. Таким чином, незаконне самовільне захоплення земельної ділянки заступником командира військової частини [NUMBER] з тилового забезпечення майором Кас? [PERSON] , що є власністю держави та перебуває у користуванні Міністерства оборони України, унеможливлює володіння та розпорядження вказаним майном за призначенням, внаслідок чого, вказана земельна ділянка не може служити для розміщення будівель військових частин та містечок, забезпечити на належному рівні боєздатність, бойову та мобілізаційну готовність Збройних Сил України, що призводить до порушення як державних майнових інтересів, так і інтересів у сфері оборони. У зв`язку з чим просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0476, що є частиною земельної ділянки військового містечка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , зобов?язавши Кас? [PERSON] демонтувати (знести) житловий будинок та паркан, що самовільно збудовані поруч з житловим будинком [ADDRESS] . Дніпровською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону було повідомлено уповноважені органи про порушення інтересів держави ще в червні 2020 року та повторно 08\~червня 2021 року, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро та Міністерство оборони України не вживали жодних заходів для відновлення порушених інтересів держави та до суду не зверталися. Отже, Державі в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро завдано збитку, який виражається у незаконному самовільному захопленні земельної ділянки Міністерства оборони України площею 0,0476\~га, за адресою: [ADDRESS] , чим прямо порушено інтерес Держави на мирне та законне володіння і розпорядження державним майном. Оскільки Міністерством оборони України та КЕВ м. Дніпро не здійснено захист інтересів держави, то відповідно до ст. 23 Закону України «По прокуратуру» прокурор звертається до суду з цією заявою. Відзив на позов, пояснення та заперечення до суду не надходили. Ухвалою суду від 30\~вересня 2021\~року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 19\~лютого 2025\~року прийнято заяву про зміну предмету позову. Ухвалою суду від 03\~квітня 2025\~року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання прокурор для підтримання позову не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, просив про розгляд справи за його відсутності. Представники позивачів Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити. Представник третьої особи Військової частини [NUMBER] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Суд, заслухавши вступне слово та пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до такого. Фактичні обставини справи, установлені судом. Розпорядженням Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 17\~лютого 2016\~року № 21 [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] . 26 вересня 2024 року набула чинності постанова Верховної Ради України № 3984-IX\~від\~19.09.2024 про перейменування окремих населених пунктів та районів, зокрема було змінено назви Новомосковського району на Самарівський район; місто Новомосковськ Новомосковського району на місто Самар. Відповідно до державного акту №\~020061 на право безстрокового користування земельною ділянкою, виданого у 1988 році, земельна ділянка площею 20\~447,00 гектарів, в межі якої входить у тому числі земельна ділянка площею 54,00\~га, що використовується під розміщення військової частини [NUMBER] , яка розташована у [ADDRESS] , передана Дніпропетровській квартирно-експлуатаційній частині, правонаступником якої є Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпро (т. 1 а.с.\~14-19). Як убачається з Акту обстеження земельної ділянки військового містечка №\~ [NUMBER] , [ADDRESS] , затвердженого начальником КЕВ м.\~Дніпро підполковником [PERSON] 23\~квітня 2020\~року, земельна ділянка військового містечка №\~ [NUMBER] відведена для потреб оборони рішенням ОВК №\~845 від 05\~червня 1945\~року. Право користування землею засвідчено державним актом №\~020061 1988 року. Земельна ділянка (№\~5) військового містечка №\~ [NUMBER] знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка загальною площею 54,0\~га знаходиться на картковому обліку КЕВ м. Дніпро і використовується за призначенням під розміщення військової частини [NUMBER] . Згідно з формою Ф-405А станом на 01\~вересня 2015\~року облікова площа складає 54,00\~га. За даними Управління Держземагентства у Новомосковському районі станом на 01\~вересня 2015 року, згідно з формою 6-зем, земельна ділянка складає 54\~га, та рахується як землі оборони. Земельна ділянка, використовується за призначенням під розміщення військової частини [NUMBER] . Під час обстеження військового містечка №\~ [NUMBER] було виявлено самовільно захоплену частину земельної ділянки орієнтовною площею 0,0476\~га, на якій збудовано житловий будинок, під час встановлення власників та наявність у них правовстановлюючих документів на будівлю і споруди, документи надані не були (т. 1 а.с. 20-21). 08\~травня 2020\~року за №\~42020040010000140 внесено відомості до ЄРДР щодо кримінального правопорушення, попередньо кваліфікованого органом досудового розслідування за ч. 3 ст. 197-1\~КК України. Відповідно до короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зазначеному у Витязі з ЄРДР, заступник командира військової частини [NUMBER] з тилового забезпечення майор Кас?янов\~на земельній ділянці, що належить Міністерству оборони України, самовільно збудував будинок та огородив загорожею, тим самим захопивши земельну ділянку площею 0,2\~га (т. 1 а.с. 12). Відповідно до Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об?єкту - земельної ділянки від 17\~вересня 2020\~року №\~1159-ДК/1040/A11/09/01/-20, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Держгеокадастру у Дніпропетровській області - головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель у Новомосковському, Павлоградському, Юр?ївському районах та м.\~Павлограді управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Шаповаленком О.\~В. проведено перевірку стосовно земельної ділянки на [ADDRESS] . У результаті перевірки з виїздом на місце установлено, що на земельній ділянці на [ADDRESS] фактично розміщене двоквартирне домоволодіння та новозбудований житловий будинок. Будь-які особи, які могли надати пояснення або землевпорядну документацію були відсутні. Доступ до земельної ділянки обмежений парканом. Згідно з інформацією, наданою Пішанською сільською радою, на [ADDRESS] знаходиться двоквартирне домоволодіння та земельна ділянка площею 0,23 га. Відповідно до наявної інформації Кас? [PERSON] використовує земельну ділянку загальною площею 0,0476 га на [ADDRESS] для фактичного розміщення новозбудованого будинку та прибудинкової території за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. Таким чином, Кас? [PERSON] самовільно займає земельну ділянку загальною площею 0,0476 га на [ADDRESS] для фактичного розміщення новозбудованого будинку та прибудинкової території, відповідальність за що передбачена пунктом «б» ст. 211 Земельного кодексу України, ст. 53-1 КУпАП. Також цей Акт містить фотозображення План-схему земельної ділянки (т. 1 а.с. 22-23). Листом Відділу у Новомосковському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області від 17\~лютого 2021\~року №\~0-4-0.23-90/110-21 повідомлено, що згідно з Державним актом на право користування землею серія Б №\~020061, наданого «Днепропетровской квартирно-эксплуатационной части района», запитувана земельна ділянка площею 0,0476 (згідно з викопіюванням) відноситься до земель міністерства оборони (т. 1 а.с. 26). Згідно з повідомленням Піщанської сільської ради від 22\~травня 2020 року №\~1127 громадянин [PERSON] (або його довірені особи) у період з 2010 року та до дня надання відповіді до Орлівщинської сільської ради з клопотанням або іншими документами на відведення або оформлення у право власності йому будівлі та земельної ділянки в межах села Орлівщина не звертався. Рішення Орлівщинської сільської ради з 2005\~року до 2010 рік вилучені прокуратурою. Рішення Орлівщинської сільської ради до 2004 року включно знаходяться в архівному відділі Новомосковської РДА. За домоволодінням на [ADDRESS] числиться земельна ділянка площею 0,25\~га, рішення передані до архівного відділу Новомосковської РДА. Вулиця Чкалова в селі Орлівщина не межує з землями Черкаської селищної ради та виходить до населеного пункту село Піщанка (т. 1 а.с. 28). Рішенням Піщанської сільської ради від 28\~квітня 2021\~року №\~77 будівлям військової частини [NUMBER] присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] (т. 1 а.с.\~30). 05 березня 2015 року державним реєстратором Реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області Перцевою\~І.\~М. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 19934548, проведено державну реєстрацію, згідно з якою за [PERSON] зареєстровано право власності на об`єкт житлової нерухомості квартира з господарськими будівлями та спорудами, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер нерухомого майна 594369612232. Зазначене підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з індексним номером 34789804, сформованим 12\~березня 2015\~року, наданим суду у засвідченій прокурором копії Підставою виникнення права власності у Витязі зазначено: рішення суду справа №\~2-4954/10, видане 10\~червня 2010\~року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області (т. 1 а.с. 29). Одночасно з цим, відповідно до відповіді №\~1669377 від 14\~серпня 2025\~року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданої на запит суду, за [PERSON] 05\~березня 2015\~року зареєстровано право власності на житловий будинок-літ. "А" з господарськими будівлями та спорудами: погріб (вхід)-літ."Б" сарай-літ. "В", вбиральня-літ. "Г", літній душ-літ. "Д", сарай-літ. "Е", навіс-літ. "Ж", навіс-літ. "3", сарай-літ. "І", сарай-літ. "Л", колодязь (1/2 частина) - літ. "К", огорожа "I", загальною площею 54,8\~кв.м, житловою площею 31,3 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] . У графі відомості про документи-підстави права власності так само зазначено рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10\~червня 2010\~року, справа №\~2-4954/10. Згідно з повідомленням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31\~травня 2023\~року № 01-42/326/2023 відповідно до обліково-статистичних даних у цивільних справах суду за 2010\~рік цивільна справа № 2-4954/10 стосується стягнення аліментів за участю інших осіб ніж [PERSON] (т. 2 а.с. 20). Відповідно до листа Піщанської сільської ради № 1055/0/2-23 від 26\~травня 2023\~року Піщанською сільською радою земельна ділянка [PERSON] в приватну власність або користування не передавалась. Також не передавалась сільською радою в приватну власність або користування земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] (т. 2 а.с. 21). Щодо здійснення прокурором представництва в суді законних інтересів держави. Прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом (пункт 3 статті 131-1 Конституції України). У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу (частини третя, четверта статті 56 ЦПК України). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзац 1 частини третьої, абзаци 1-3 частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у тих відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункти 6.21, 6.22), від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункти 4.19, 4.20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №\~912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) зазначено, що «відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином,\~прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва». У постанові\~Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року у справі № 926/54/22 зазначено, що: «якщо попереднє листування свідчить про те, що воно мало характер інформування відповідного органу про вже раніше виявлені прокурором порушення, і такий орган протягом розумного строку на зазначену інформацію не відреагував або відреагував повідомленням про те, що він обізнаний (у тому числі до моменту отримання інформації від прокурора) про порушення, але не здійснював та/або не здійснює та/або не буде здійснювати захист порушених інтересів, то у такому випадку наявні підстави для представництва, передбачені абзацом 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру». У такому разі дотримання розумного строку після повідомлення про звернення до суду не є обов`язковим, оскільки дозволяє зробити висновок про нездійснення або здійснення неналежним чином захисту інтересів держави вказаним органом». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2023 року у справі № 447/827/21 (провадження №\~61-9570св22) з посиланням на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року у справі №\~372/391/17 (провадження № 61-9578св21) зазначено, що: «залишаючи позов заступника прокурора Київської області без розгляду в цій справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позов подано і оформлено прокурором із порушенням порядку, визначеного ЦПК України, зокрема в частині відсутності обґрунтування прокурором підстав для здійснення представництва інтересів держави. За змістом постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 лютого 2019 року у справі №\~905/803/18, на яку послався заявник у касаційній скарзі, Верховний Суд не погодився з висновком місцевого та апеляційного господарських судів про недодержання прокурором передбаченого законом обов`язку щодо попереднього (до звернення до суду) повідомлення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області як суб`єкта владних повноважень про встановлення факту відповідного порушення (укладання оспорюваного договору) та про намір здійснити представництво інтересів держави у суді, що, на думку судів, проявилося у надісланні прокурором відповідного повідомлення одночасно з поданням позову (24 квітня 2018 року), оскільки зі змісту пункту 3 частини\~3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» вбачається, що відповідне повідомлення має бути здійснено прокурором до моменту подання позовної заяви та надходження її до суду, чого прокурором порушено не було. При цьому Верховний Суд зазначив, що передчасним та бездоказовим є посилання суду першої інстанції на те, що вказаними діями прокуратури Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області нібито було позбавлено можливості та часу для оскарження визначеної прокурором наявності підстав для представництва такого суб`єкта, так як відмова органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті». У справі, що розглядається: установлено, що заступник командира військової частини [NUMBER] з тилового забезпечення майор Кас? [PERSON] на території військової частини [NUMBER] , що межує з с.\~Орлівщина, збудував будинок за адресою: [ADDRESS] , а територію під ним, площею 0,0476\~га огородив загорожею (парканом), чим фактично самовільно захопив земельну ділянку Міністерства оборони України; за цим фактом 08\~травня 2020 року прокуратурою в Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстровано кримінальне провадження за №\~42020040010000140; про ЄРДР Міністерству оборони України та КЕВ м. Дніпро стало відомо у червні 2020\~року під час проведення щомісячних звірок за фактами реєстрації кримінальних проваджень; однак, станом на 18 червня 2021 року Міністерство оборони України та КЕВ м. Дніпро з позовом до Кас?янова\~Ю.\~О. про звільнення та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, не звертались, заходи представництва інтересів держави в суді не вживали; Дніпровською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону відповідно до вимог ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», а також узагальненої практики, установленої постановою Верховного Суду у справі №\~912/2385/18 від 26\~травня 2020\~року, на адресу Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро направлено лист від 08\~червня 2021\~року №\~5-4-624вих-21, яким доведено до керівництва зазначених установ про незаконне самовільне захоплення земельної ділянки Міністерства оборони України площею 0,0476\~га, за адресою: [ADDRESS] ; у наведеному листі також зазначено, що КЕВ м. Дніпро та Міністерство оборони України заходи представництва інтересів держави в суді не вживають, у зв?язку з чим Дніпровською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону встановлені підстави для пред?явлення позову в інтересах держави, а також повідомлено, що такий позов буде пред?явлений прокурором; на лист від прокуратури від 08\~червня 2021 року №\~5-4-624вих-21 від КЕВ м. Дніпро та Міністерства оборони України надійшли відповіді за №\~525/2368 від 24\~червня 2021\~року та №\~370/2/3805 від 16\~червня 2021\~року, відповідно, з яких убачається, що КЕВ м. Дніпро і Міністерство оборони України, ні до, ні після повідомлення прокурора про порушення інтересів держави, не звернулися до суду з позовом на захист інтересів держави. У цих же відповідях не зазначено, що КЕВ м. Дніпро та Міністерство оборони України планують найближчим часом звернутися до суду з позовом. Шляхом моніторингу єдиного реєстру судових рішень та офіційного сайту Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області встановлено, що станом на 22\~червня 2021\~року Міністерство оборони України та КЕВ м. Дніпро не подавали позовної заяви до Кас?янова Юрія Олеговича про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки. Так, не дивлячись на те, що Дніпровською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону було повідомлено уповноважені органи про порушення інтересів держави ще в червні 2020 року та повторно 08\~червня 2021\~року, Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпро та Міністерство оборони України, не вживали жодних заходів для відновлення порушених інтересів держави та до суду не зверталися. Таким чином, Державі в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро завдано збитку, який виражається у незаконному самовільному захопленні земельної ділянки Міністерства оборони України площею - 0,0476\~га, за адресою: [ADDRESS] , чим прямо порушено інтерес Держави на мирне та законне володіння і розпорядження державним майном, а Міністерством оборони України та КЕВ м. Дніпро не здійснено захист інтересів держави, що свідчить про наявність у цій справі у прокурора підстав для представництва, передбачених абзацом 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Щодо позовних вимог про\~зобов`язання звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки шляхом знесення самовільно побудованих споруд. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Так, згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною другою статті 4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Звертаючись до суду із позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро, прокурор обґрунтував позов порушенням права держави, як власника земельної ділянки, яка належить до земель оборони. Так, 05\~березня 2015\~року заступник командира військової частини [NUMBER] з матеріально-технічного забезпечення - начальник матеріально-технічного забезпечення майор Кас? [PERSON] набув у власність квартиру з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , яка межує з територією військової частини [NUMBER] . У подальшому, Кас? [PERSON] огородив набуті у власність об?єкти нерухомості, разом з суміжною частиною території військової частини [NUMBER] площею 0,0476 га, чим обмежив доступ до вказаної території та почав будувати на ній будівлю. При цьому, жодні дозвільні документи на початок будівництва Кас? [PERSON] компетентними органами не надавались і він таких не отримував. Наразі будівля в експлуатацію не введена, документи, які засвідчують право власності на неї відсутні. [PERSON] чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою державою в особі Міністерства оборони України в особі КЕВ м.\~Дніпро, оскільки на спірній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості, який побудований останнім. Згідно з ст. ст. 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до статті 13 ЗК України, статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», статей 9, 14 Закону України «Про Збройні Сили України» землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління, а вирішення питань щодо порядку надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, в тому числі земельних ділянок, відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України. У розумінні статей 1, 2 Закону України «Про використання земель оборони» землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин установ, закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України (військові частини); військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються в постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України. Згідно зі ст. 1, 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України на праві оперативного управління. Відповідно до ст.\~14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління. Особливості правового режиму майна Збройних Сил України визначаються відповідним законом. До військового майна належать будинки, споруди, та інше майно. Відповідно до\~частини 2 статті 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» вирішення питань щодо забезпечення Збройних Сил України військовим майном, а також визначення порядку вилучення і передачі його до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність (за згодою відповідних органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог\~Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності») належить до компетенції Кабінету Міністрів України. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть\~якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У частинах третій, четвертій статті 376 ЦК України встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те,\~що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови (див. постанову Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року по справі № 642/7110/15-ц). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України самочинно збудованим вважається об`єкт нерухомості, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного документа чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним (постанова Верховного Суду\~у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду\~від 10 жовтня 2018 року у справі №\~520/17520/14-ц). У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 442/302/17 (провадження № 61-20491св19) зазначено, що «задоволення вимоги про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно побудованого нежитлового приміщення за рахунок особи, яка здійснила таке самочинне будівництво є належним та ефективним способом захисту прав власника (користувача)». Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04\~липня 2018 року по справі 653/1096/16-ц, серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Указаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11\~серпня 2021\~року у справі 906/554/18. Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02\~грудня 2020\~року у справі №\~911/1659/19. У постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 369/3261/17 Верховний Суд\~у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду\~дійшов висновку, що за обставин справи, коли належний власник земельної ділянки не надавав згоди на будівництво на його земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, він має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав як власника земельної ділянки шляхом знесення усіх об`єктів, зокрема й самочинного, будівництва навіть у разі його державної реєстрації, здійсненого не власником або без його згоди. Власник вправі вимагати усунення із земельної ділянки усіх результатів діяльності (господарювання) відповідача на ній. Оцінка самочинності здійсненого будівництва не має правового значення для вирішення такого спору, оскільки будь-яке будівництво на чужій земельній ділянці, має розглядатися як таке, що вчинене без правомірних підстав для ведення такої діяльності. Отже, відповідно до вимог цивільного закону незаконний набувач земельної ділянки не набуває права власності на збудовані ним за час незаконного володіння споруди і має право лише на належні йому будівельні матеріали та конструктивні елементи без набуття права власності на споруди, які їх складали. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі №\~916/1174/22 (провадження № 12-39гс23) вказано, що «за обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна. Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. Оскільки положення статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та\~набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно за особою - власником земельної ділянки у будь-який інший спосіб, окрім визначеного цією статтею (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за власником земельної ділянки), також не змінює правовий режим самочинного будівництва. За вказаних обставин особа - власник земельної ділянки не набуває право власності на самочинно побудоване нерухоме майно. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що визначальними обставинами для встановлення подібності справ\~№\~263/18985/19\~та № 916/1174/22 є (1) наявність самочинного будівництва, на яке (2) неправомірно зареєстровано право власності. Спір щодо подальшої юридичної долі самочинно побудованого майна вирішується виключно відповідно до статті 376 ЦК України, тобто за вимогами про знесення такого майна або про визнання права власності на таке майно. У категорії справ, за обставинами яких певна особа неправомірно зареєструвала право власності на самочинно побудоване майно, неналежною є як вимога про скасування рішення (запису) про реєстрацію права власності, так і вимога про припинення права власності». Відповідно до Державного акту на право користування землею серії Б №\~020061, виданого у 1988 році, земельна ділянка площею 20\~447,00 гектарів, в межі якої входить у тому числі земельна ділянка площею 54,00\~га, що використовується під розміщення військової частини [NUMBER] , передана у постійне та безоплатне користування Дніпропетровській квартирно-експлуатаційній частині, правонаступником якої є Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпро. Земельна ділянка військового містечка №\~ [NUMBER] загальною площею 54,0\~га відведена для потреб оборони рішенням ОВК №\~845 від 05\~червня 1945\~року, знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Самарівський район, с.\~Орлівщина, і перебуває на картковому обліку КЕВ м. Дніпро, рахується як землі оборони та використовується за призначенням під розміщення військової частини [NUMBER] , на якій зокрема розташовані об`єкти нерухомого майна військової частини [NUMBER] . Судом установлено, що на земельній ділянці на [ADDRESS] фактично розміщене двоквартирне домоволодіння та новозбудований житловий будинок, територія навколо якого огороджена парканом. Кас? [PERSON] використовує земельну ділянку загальною площею 0,0476 га на [ADDRESS] для фактичного розміщення новозбудованого будинку та прибудинкової території за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. За фактом самовільного зайняття земельної ділянки Новомосковським РВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 42020040010000140 від 08\~травня 2020\~року, в тому числі за фактом самовільного будівництва будівель і споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, що належить Міністерству оборони України, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.\~3 ст.\~197-1 КК України. Спірний новозбудований відповідачем будинок побудований на земельній ділянці оборони, що не була відведена для цієї мети, без відповідного документа, який давав право виконувати будівельні роботи. У теперішній час [PERSON] чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою державою в особі Міністерства оборони України в особі КЕВ м. Дніпро, оскільки на спірній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості, який побудований [PERSON] . Установивши, що на земельній ділянці, яка належить до земель оборони, і не була відведена для будівництва відповідачу, без відповідного документа, який давав право виконувати будівельні роботи, побудовано об`єкт нерухомості, відповідач чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою державою в особі Міністерства оборони України в особі КЕВ м. Дніпро, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод Міністерству оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро в користуванні частиною земельної ділянки 0,0476\~га, загальною площею 54,00\~га, шляхом знесення об`єкту нерухомості житлового будинку та паркану, що самовільно збудовані відповідачем поруч з житловим будинком [ADDRESS] , за власний рахунок [PERSON] , оскільки саме такий спосіб захисту за встановлених обставин справи є належним. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції). Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) друге речення того ж абзацу охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) другий абзац визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), пункти 166-168). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, а останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, наслідки його застосування мають бути передбачуваними. Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, то Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011\~року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), пункт 68, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07), пункт 45). ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном не буде дотриманий. І навпаки - встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Критерій законності означає, що втручання держави у право особи на мирне володіння майном повинно здійснюватися на підставі закону чи іншого нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право особи на мирне володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Легітимною метою такого втручання може бути здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. Зобов`язання відповідача знести самочинно побудовані будівлю та паркан не порушуватиме принципу пропорційності втручання у його право власності. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,\~

Outcome: approved