Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

15 травня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог вказує, що ТОВ «Споживчий центр» (надалі - Кредитодавець/Позивач) та [PERSON] (надалі - Позичальник/Відповідач) 08.02.2024 року уклали Кредитний договір (оферти) № 08.02.2024-100001738 (Надалі - Договір). Відповідно до умов Договору Позичальнику надається Кредит на наступних умовах: 1. Дата надання/видачі кредиту - 08.02.2024; 2. Сума Кредиту: 13000 грн. 00 коп. 3. Строк, на який надається Кредит - 140 днів з дати його надання. 4. Дата повернення (виплати) кредиту - 26.06.2024; 5. Період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту (надалі - "черговий період"). 6. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за один день користування Кредитом яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. 7. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. 9.Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі - "Комісія") - 15% від суми Кредиту та дорівнює 1950 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту 14. Неустойка: 130 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову, утворилась заборгованість у розмірі 16050.57 грн., що складається з: тіла кредиту - 8158.89 грн., процентів - 4641.68 грн., неустойки - 3 250 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 08.02.2024-100001738 від 08.02.2024 у розмірі 16050 грн. 57 коп. та суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. 19 травня 2025 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 03 червня 2025 року представник відповідача адвокат Рачковська А.О. скерувала до суду відзив. У відзиві зазначила, що Позивачем не надано доказів укладення кредитного договору №100001738 від 08.02.2024 року між Відповідачем та ТОВ «Споживчий Центр». В матеріалах справи відсутнє належне підтвердження того, що Позичальнику була надана уся необхідна інформація відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відсутність документального підтвердження такої інформованої згоди означає, що Кредитодавець не забезпечив дотримання законодавчих вимог до укладення договору, що ставить під сумнів його юридичну дійсність. У матеріалах справи також немає інформації про проведення будь-якої додаткової перевірки ідентичності Позичальника, яка б підтверджувала його право підписувати договір та брати на себе фінансові зобов`язання. Саме ознайомлення з Офертою та укладення кредитного договору через гіперпосилання в «особистому кабінеті» не відповідає вимогам чинного законодавства України, зокрема, порушує права як споживача відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про захист прав споживачів». Використання виключно гіперпосилання для ознайомлення з Офертою не забезпечує належного інформування клієнта про умови договору, особливо щодо положень, які мають бути зрозумілими та прозорими для прийняття обґрунтованого рішення. Відсутня також інформація про механізми підтвердження наміру клієнта діяти від свого імені, у власних інтересах, а не на користь третьої особи, що може спричинити неправомірне оформлення кредиту. Ідентифікація за платіжною карткою є недостатньою для підтвердження особи, оскільки платіжна картка не є документом, що посвідчує особу, а лише підтверджує можливість використання певного платіжного інструменту. Враховуючи вищевикладене, вважає укладення договору за допомогою вказаного позивачем гіперпосилання необґрунтованим і таким, що не відповідає вимогам українського законодавства. Позивач у позовній заяві зазначає недопустимий формат підпису (одноразовий ідентифікатор E629), який нібито був використаний для підписання кредитного договору. Практично неможливо підтвердити та перевірити позицію, що одноразовий ідентифікатор E629 був отриманий і використаний ним чи третьою особою з неправомірними намірами. [PERSON] , як Відповідач, не визнає дійсність Кредитного договору, підписаного нібито за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (ОТП), оскільки порядок і умови використання такого підпису не відповідають вимогам Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». ОТП, відправлений через SMS, не є КЕП або належним аналогом власноручного підпису, відповідно до вимог Закону. Це ставить під сумнів дійсність та юридичну силу договору, підписаного таким чином. Також щодо доказів та тверджень Позивача щодо проведеної ідентифікації особи Відповідача [PERSON] через систему BankID Національного банку Україн, слід заперечити, що докази надані Позивачем (а саме скріншот сторінки з ніби то сайту НБУ) не є належними та допустимими, адже відповідно до Постанови НБУ «Про затвердження Положення про Систему BankID Національного банку України» від 17.03.2020 № 32 пунктом 11 визначено, що відносини між Національним банком та абонентами, а також між абонентами щодо використання Системи BankID Національного банку регулюються умовами укладених договорів, затверджених рішеннями Ради, та/або цим Положенням. Отже, якщо за твердженням Позивача він є абонентом - надавачем послуг Системи BankID Національного банку та уповноважений здійснювати ідентифікацію, то доказами цього є укладений договір щодо використання Системи BankID Національного банку для здійснення ідентифікації осіб. Позивач стверджує, що Відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору. Натомість Позивачем не надано жодних підтверджуючих належних та допустимих доказів оплати (перерахування коштів на рахунок ТОВ «Споживчий Центр») Відповідачем, які б підтверджували позицію, викладену у позовній заяві. Так само, Позивачем не надано належних та допустимих доказів перерахування коштів Відповідачу за умовами кредитного договору, на які посилається в позовній заяві кредитор. Відповідно до умов кредитного договору №100001738 від 08.02.2024 року п. 4.1. Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача [NUMBER]. Також Позивачем надано квитанцію, де платником вказано Швидкий кредит sgroshi.com.ua, а Отримувач MASTERCARD 545708*47. Згідно з вказаних даних неможливо ідентифікувати ні платника, адже даних наданих в позовній заяві Позивача - ТОВ «Споживчий Центр» не вказано, ні отримувача коштів, відповідно Відповідача - [PERSON] . Довідка про операції, здійснені про переказ суми кредиту не є первинними бухгалтерськими документами, вони не містять даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти, повного номеру картки, що позбавляє можливості вважати доведеним факт переказу будь - яких коштів на картковий рахунок, який належить саме [PERSON] . Позивачем не надано до суду жодних розрахунків заборгованості за кредитним договором №100001738 від 08.02.24 року, основної суми боргу, неустойки, відсотків за користування кредитом, а також строків виплат та щомісячних нарахувань відсоткової ставки, відповідно зі змісту позовної заяви вбачається, що сума перерахованих коштів становить 13000 грн., а сума позовних вимог становить 16050.57 грн. Розрахунки у позовній заяві мають містити обґрунтування суми, що вимагається Позивачем, та підтверджувати, що вона є справедливою і відповідає вимогам заявленим до суду. На підставі викладеного вважає, що позовна заява ТОВ «Споживчий Центр» про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 16050 грн. 57 коп. та суми судового збору з [PERSON] не підлягає задоволенню в повному обсязі 16 червня 2025 року представник позивача скерував до суду відповідь на відзив, який обґрунтував тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 08.02.2024 р.; 2) подання відповідачем Заявки кредитного договору № 08.02.2024-100001738 (кредитної лінії) від 08.02.2024 р.; 3) надсилання відповідачем Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №08.02.2024-100001738 (кредитної лінії) від 08.02.2024 р. Таким чином, було укладено Кредитний договір №08.02.2024-100001738 від 08.02.2024 р. у електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової. Відповідно до ч. 3 ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Отже, позивач подав копію кредитного договору до суду першої інстанції. Оригінал кредитного договору судом не витребовувався, клопотання про його витребування відповідачем не подавалось. Стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який надсилався у смс-повідомленні номер, вказаний останнім, як фінансовий. За інформацією з Довідки ТОВ «Старт мобайл»: «на номер абонента [NUMBER] 08.02.2024 о 13:46:00 було доставлено SMS-повідомлення з текстом: «Код підтвердження : A629 для Паспорту E629 для Договору». Саме його було використано відповідачем для підписання Кредитного договору - 08.02.2024. Відповідач не заперечує, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону [NUMBER] належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Позивач надає суду Log File з чіткою хронологією дій учасників електронної комерції при укладенні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі позивача - веб-сайті позивача sgroshi.com.ua Поряд з цим, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений. Відповідачем під час укладення кредитного договору було проведено ідентифікацію через систему BankID. позивач є абонентом-надавачем послуг. При проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента ідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, перелік якої визначено в електронній анкеті cпецифікації взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку. Відповідно до пунктів 60-62 Розділу VIII «Вимоги до автентифікації» Положення про Систему BankID Національного банку України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 17.03.2020 № 32 (у редакції постанови Правління Національного банку України 01.09.2023 № 105) абоненти-ідентифікатори зобов`язані забезпечити захист конфіденційності даних користувача, що використовуються для його автентифікації. Успішне проходження процедури багатофакторної автентифікації користувачем є обов`язковою умовою для передавання його даних абоненту - надавачу послуг/ абоненту - надавачу послуг зі спеціальним статусом. Процедура заміни раніше збереженого фінансового номера телефону користувача, який використовується під час багатофакторної автентифікації користувача, має здійснюватися абонентом-ідентифікатором за фізичної присутності користувача або з використанням одного з не обмежених лімітами способів верифікації, визначених Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 19 травня 2020 року № 65 (зі змінами). При подачі позовної заяви додано Відомості щодо ідентифікації відповідача через систему Bank ID. Такі відомості були отримані у порядку і у формі, що передбачені Специфікацією взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку України, затвердженою Рішенням Ради Системи BankID Національного банку України (протокол від 20.09.2022 № В/57-0003/75064 (зі змінами)(протоколи від 09.01.2023 №В/57-0002/3089), що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин. Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується Квитанцією № 2423626679 яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», а відтак - належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Отже, позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернетеквайрингу - Liqpay. Відтак, квитанція і є первинним платіжним документом. Відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до вищенаведених Постанов Правління Національного банку України позивач не може зазначати та зберігати у договорах, інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідача. До суду було надано електронні докази в паперовій формі (роздруківка тексту заявки кредитного договору №08.02.2024-100001738, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцент) кредитного договору №08.02.2024-100001738), підписані одноразовим ідентифікатором, які містить номер особистого електронного платіжного засобу Відповідача, а саме: [NUMBER]. Таким чином, електронний платіжний засіб відповідач зазначав самостійно в системі, інша інформація щодо рахунку відповідача у позивача відсутня, оскільки зазначена інформація є банківською таємницею якою володіє виключно Банк-емітент картки. Сторона позивача наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, представник відповідача не надав до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку [NUMBER], який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача, хоча такий обов`язок передбачений статтею 81 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, TOB «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 08.02.2024-100001738 в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Сторона позивача вважає безпідставними доводи відзиву про не надання позивачем виписки по рахунку, як первинного бухгалтерського документу. Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. При цьому слід зазначити, що дії відповідача із часткової сплати боргу у сумі 2 800,18 грн., що відбулась 21.02.2024 р., у сумі 2 800,18 грн., що відбулась 06.03.2024 р., у сумі 2 800,18 грн., що відбулась 22.03.2024 р., у сумі 2 819,81 грн., що відбулась 03.04.2024 р., у сумі 2 900,00 грн., що відбулась 24.04.2024 р. та у сумі 2 789,66 грн., що відбулась 06.05.2024 р. є підтвердженням визнання наявності боргу відповідачем. Кредитний договір відповідачем був укладений 07.05.2024 року, тобто після набуття чинності змін до Закону України "Про споживче кредитування", а тому вимога позивача про стягнення неустойкиє правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як ЗУ "Про споживче кредитування" є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. Відтак, позивач, враховуючи позицію відповідача, а також необхідність формування та отримання від контрагентів додаткових доказів (довідки ТОВ «Старт мобайл», Log File, картки субконто та інші), не міг їх подати разом із позовною заявою. Відтак, сторона позивача просить суд поновити позивачу строк для подання доказів та прийняти їх. 15 липня 2025 року представник відповідача скерувала до суду заперечення на відповідь на відзив, обґрунтувавши тим, що позивач посилається на те, що кредитний договір №08.02.2024 - 100001738 від 08.02.2024 року було укладено в електронній формі, а сам договір був підписаний Відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, який надсилався в смс повідомленні. Натомість слід зазначити, що доказів підтвердження проходження ідентифікації Відповідачем не надано, так само як і приналежність номеру телефону фізичній особі [PERSON] , який обслуговувався знеособлено (анонімно) на умовах передплаченого зв`язку також слід зазначити про невідповідність у Додатку до кредитного договору відомостей про місце роботи Відповідача, а саме зазначення статусу фізичної особи - підприємця, та не відповідність номеру телефона. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційнокомунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Також надана довідка про доставлення смс - повідомлення від ТОВ «Старт - Мобайл» від 05.06.2025 року не є допустимим та достовірним доказом, так як відповідно до даних реєстру по коду ЄДРПОУ ТОВ «СТАРТ - Мобайл» 37514835 видами діяльності підприємства є оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність, та ін..(Рекламні агентства, Інша діяльність у сфері електрозв`язку, Інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем, Друкування іншої продукції, Брошурувально-палітурна діяльність і надання пов`язаних із нею послуг, Надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у., Інші види видавничої діяльності, Видання іншого програмного забезпечення, Комп`ютерне програмування, Консультування з питань інформатизації, Діяльність із керування комп`ютерним устаткованням, Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.), а послуги передбачені КВЕД 61.20 Діяльність у сфері безпроводового електрозв`язку, які надаються операторами телефонного зв`язку, в тому числі і ПРАТ "ВФ УКРАЇНА", що можуть надавати підтвердження доставки смс - повідомлення 08.02.2024 року о 13:46 на зазначений номер телефону, ТОВ «Старт - Мобайл» не здійснюються. В оферті кредитного договору, на яку посилається Позивач в додатках не містить істотних умов Договору, а саме суму кредиту, відсоткову ставку та строки нарахування відсотків, а також відсутні найменування сторін кредитного договору. Також в Довідці розрахунку зазначена сума основного боргу в розмірі 8158, 89 основного боргу, натомість у наданій Заявці визначена сума зарахування у розмірі суми 13000 грн., натомість Позивачем зазначається що Відповідачем відбувалась часткова сплата боргу у розмірі 2800,18 (21.02.2024), 2800,18(06.03.2024), 13.07.2025 5 2800,18(22.03.2024), 2819,81 (03.04.2024), 2900,00 (24.04.2024), 2789,66(06.05.2024), а в загальному сума 2800,18+2800,18+2800,18+2819,81+2900+2789,66, що в сумі дорівнює 16910.01. Такі розрахунки Позивача не відповідають дійсним викладеним обставинам справи, не визначено розрахунку нарахування відсоткової ставки, які є предметом позову, та необґрунтованість нарахування неустойки за кредитним договором в період військового стану. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві та запереченні на відповідь на відзив. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України). Судом встановлено, що ТОВ «Споживчий центр» (надалі - Кредитодавець/Позивач) та [PERSON] (надалі - Позичальник/Відповідач) 08.02.2024 року уклали Кредитний договір (оферти) № 08.02.2024-100001738 (Надалі - Договір) 16 червня 2025 року представник позивача скерував до суду відповідь на відзив, який обґрунтував тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 08.02.2024 р.; 2) подання відповідачем Заявки кредитного договору № 08.02.2024-100001738 (кредитної лінії) від 08.02.2024 р.; 3) надсилання відповідачем Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №08.02.2024-100001738 (кредитної лінії) від 08.02.2024 р. Відповідно до умов договору, заявка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився під час укладення кредитного договору. ( а.с.15-19 т.1) Відповідно до умов Договору за змістом заявки Позичальнику надається Кредит на наступних умовах: 1. Дата надання/видачі кредиту - 08.02.2024; 2. Сума Кредиту: 13000 грн. 00 коп. 3. Строк, на який надається Кредит - 140 днів з дати його надання. 4. Дата повернення (виплати) кредиту - 26.06.2024; 5. Період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту (надалі - "черговий період"). 6. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за один день користування Кредитом яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. 7. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. 9.Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі - "Комісія") - 15% від суми Кредиту та дорівнює 1950 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту 14. Неустойка: 130 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Згідно з Паспортом споживчого кредиту орієнтовна вартість кредиту 28 001 грн. 75 коп. Стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який надсилався у смс-повідомленні номер, вказаний останнім, як фінансовий. За інформацією з Довідки ТОВ «Старт мобайл»: «на номер абонента [NUMBER] 08.02.2024 о 13:46:00 було доставлено SMS-повідомлення з текстом: «Код підтвердження : A629 для Паспорту E629 для Договору». Саме його було використано відповідачем для підписання Кредитного договору - 08.02.2024. На підтвердження укладання договору позивачем наданий суду Log File з чіткою хронологією дій учасників електронної комерції при укладенні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі позивача - веб-сайті позивача sgroshi.com.ua Поряд з цим, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений. При подачі позовної заяви додано Відомості щодо ідентифікації відповідача через систему Bank ID. Такі відомості були отримані у порядку і у формі, що передбачені Специфікацією взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку України, затвердженою Рішенням Ради Системи BankID Національного банку України (протокол від 20.09.2022 № В/57-0003/75064 (зі змінами)(протоколи від 09.01.2023 №В/57-0002/3089). Видача кредиту 13 000 грн. підтвержується квитанцією від 08.02.2024р. № 2423626679 ( а.с.14 т.1), договором про надання послуг в системі LigPay № 4507 від 01.11.2020 р. Позивач стверджує, що відповідач здійснювала оплати за кредитом в сумі 2 800,18 21.02.2024р., 2 800, 18 06.03.2024, 2 800,18 22.03.2024, 2819,81 03.04.2024, 2 900,00 24.04.2024, 2789,66 06.05.2024, що відповідачем заперечувалось. Відповідно до розрахунку позивача заборгованість [PERSON] за Договором становить 16050.57 грн., що складається з: тіла кредиту - 8158.89 грн., процентів - 4641.68 грн., неустойки - 3 250 грн. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З наведених обставин справи вбачається, що кредитний договір, на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості, був укладений в електронній формі із застосуванням верифікації та наданням персональних даних відповідача. Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, доводи представника відповідача про не доведеність факту укладення відповідачем договору позики суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки вказаний договір за допомогою одноразового ідентифікатора, який надсилався у смс-повідомленні номер, вказаний при ідентифікації відповідача, як фінансовий. Також суд враховує, що у заявці до кредитного договору зазначені персональні дані відповідача, які повністю збігаються із зазначеними даними у відзиві на позовну заяву, а саме ПІП, РНОКПП, місце проживання, номеру телефону. У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача були використані неправомірно для укладення кредитного договору від імені відповідача до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій не звертався, як і не оскаржував правомірність укладеного договору. Відповідачем до суду не надано доказів повного чи часткового виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Доводи представника відповідача про неналежність та недопустимість наданих позивачем доказів суд вважає такими, що не обґрунтовують заперечення проти позову, виходячи з такого. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування. Досліджені в судовому засіданні надані позивачем докази узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності та об`єктивно підтверджують обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог. Подання доказів при подачі відповіді на ідзив передбачено ст.179 ЦПК України у системному застосуванні зі ст.178 ЦПК України, відтак порушення встановленого процесуальним законом порядку при поданні доказів позивачем судом не встановлено. Відповідач в обґрунтування заперечень проти позовних вимог жодних доказів не подав. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, і він має можливість надати суду виписку з свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредиторів на виконання укладеного договору. Натомість відповідачем така виписка надана не була. За вказаних обставин, суд доходить висновку, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач уклала договір в електронній формі та отримала кредит за цим договором в розмірі 13 000 гривень, проте не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, кошти не повернула та не сплатила відсотки за користування кредитом у повному обсязі. Здійснений позивачем розрахунок свідчить, що відсотки на суму 4641,68 грн. нараховувались у межах визначеного періоду кредитування, що відповідає умовам договору. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 16050.57 грн., що складається з: тіла кредиту - 8158.89 грн., процентів - 4641.68 грн., всього на загальну суму 12 800 грн. 57 коп, оскільки внаслідок невиконання відповідача взятих на себе зобов`язань за кредитним договором порушуються права та інтереси позивача. В частині стягнення неустойки позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки в цій частині суперечать п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, якими передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки кредитний договір між сторонами укладено у період воєнного стану в державі, введеного з 24 лютого 2022 року та який продовжений до даного часу, нарахована в період воєнного стану неустойка не підлягає стягненню з відповідача в силу вимог п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції згідно Закону № 2120-IX від 15.03.2022 року. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн., позов задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 2422,40 грн.* 12800,57/16050,57=1937,92 грн. судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial