Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою в якій просить встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] та встановити той факт, що заявник фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, яке залишилось після смерті [PERSON] .. Заяву обґрунтовано тим, що 27 грудня 1994 року [PERSON] та заявник уклали шлюб та з того моменту проживали разом за місцем реєстрації чоловіка, а саме в [ADDRESS] , тобто в будинку який належав батьку чоловіка [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину за законом не отримав. У 1998 році [PERSON] поїхав на заробітки до РФ, де [INFO] помер. Факт смерті [PERSON] , саме 08 вересня 2002 року був встановленим судовим рішенням 26 вересня 2024 року. 09 січня 2025 року заявник отримала свідоцтво про смерть [PERSON] , після чого вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка, оскільки вона пропустила строк звернення із такою заявою та не надала докази, того, що вона проживала із чоловіком на момент його смерті за місцем його реєстрації. Відмова нотаріуса позбавляє заявника можливості реалізувати право на спадщину після смерті чоловіка. Заявник в судовому засіданні заяву підтримала та просила її задовольнити. Заінтересована особа в судовому засіданні також не заперечувала щодо задоволення заяви. Дослідивши заяву та долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 27 грудня 1994 року, прізвище сім`ї [PERSON] . [PERSON] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] . [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] . Будинок [ADDRESS] належав [PERSON] , батьку [PERSON] .. [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його донька [PERSON] та син [PERSON] .. У 1998 році [PERSON] залишив місце проживання та поїхав до РФ в м. Чита. [INFO] [PERSON] помер. Факт смерті [PERSON] був встановлений рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 26 вересня 2024 року. Свідоцтво про смерть чоловіка [PERSON] отримала 09 січня 2025 року. 11 липня 2025 року [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, однак нотаріус листом від 15 липня 2025 року повідомила заявника про те, що [PERSON] помер [INFO] , а тому [PERSON] повинна була звернутись із заявою про прийняття спадщини до 08 березня 2003 року, оскільки її місце реєстрації не співпадає із місцем реєстрації померлого чоловіка. Відповідно до отриманих судом копій спадкових справ після смерті [PERSON] та [PERSON] спадкоємцями останніх є лише [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] як заінтересована особа в судовому засіданні зазначила, що вона та [PERSON] постійно проживають в будинку [ADDRESS] з 1998 року. [PERSON] після укладання шлюбу із її братом відразу переїхала до їх сімейного будинку та з того часу там постійно проживає. Будь-якого спору між нею та [PERSON] щодо спадкового майна не існує та вони порівну володіють спадковим майном [PERSON] та [PERSON] . Розглядаючи заяву, суд надає правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам. Отже, досліджені докази в їх сукупності свідчать про те, що [PERSON] та її чоловік [PERSON] проживали разом за місцем реєстрації спадкодавця на момент його смерті. У відповідності до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд вправі встановити факти родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Така правова позиція узгоджується з думкою Пленуму Верховного Суду України, висловленою у п.п. 1, 12 Постанови №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Юридичне значення для заявника має факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] помер до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, а тому правовідносини, які склалися щодо прийняття спадщини позивачем після смерті зазначеної особи повинні вирішуватись у відповідності до Цивільного кодексу України 1963 року. Згідно ст. ст. 548 та 549 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.. Як встановлено матеріалами справи, заявник та її чоловік були зареєстровані у 2002 році за різними адресами, однак фактично проживали разом за місцем реєстрації [PERSON] , тобто в [ADDRESS] . За таких даних, [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті чоловіка. Юридичне значення для заявника має фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном. З урахуванням викладеного, а також з огляду на те, що для реалізації заявником права на спадщину необхідним є визнання факту вступу у володіння спадковим майном, і саме цей факти має для заявника юридичне значення, суд задовольняє заяву. На підставі викладеного,

Outcome: approved