Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач - ТОВ «ФК «ЄАПБ» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 130 441,04 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 квітня 2024 року між ТОВ «Аванс кредит» і [PERSON] в електронній формі укладено кредитний договір №15352-04/2024, відповідно до якого відповідачу надано кредит. На підставі договору факторингу від 21.10.2024 позивач набув право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором на суму 21 975,00 грн. 21 червня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» і [PERSON] укладено договір позики №2951336, відповідно до якого відповідачу надані грошові кошти. На підставі договору факторингу від 14.06.2021 та Реєстру боржників №34 від 08.10.2024 позивач набув право вимоги до відповідача за вказаним договором позики в сумі 7781,25 грн. 08 червня 2024 року між ТОВ «Оптимальні кредити» і [PERSON] укладено кредитний договір №578009111, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти. На підставі договору факторингу від 27.02.2025 позивач набув право вимоги до відповідача за вказаним договором в сумі 29 267,28 грн. 07 квітня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і [PERSON] укладено кредитний договір №549099296, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти. На підставі договору факторингу від 27.02.2025 позивач набув право вимоги до відповідача за вказаним договором в сумі 71 417,51 грн. Вказують, що відповідач умови кредитних договорів не виконує, має непогашену заборгованість перед позивачем. Просить стягнути з відповідача заборгованість по вказаних кредитних договорах у вищезазначених розмірах, а також сплачений судовий збір. Сторони у судове засідання не з`явилися. У позовній заяві позивач зазначив, що просить розглядати справу за відсутності представника позивача. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно і належним чином за зареєстрованим місцем проживання, однак повторно не з`явився в судове засідання, про причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань не направив. Відзив на позов до суду не надходив. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. 13 травня 2025 року позовна заява надійшла до суду. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою. Призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 30 квітня 2024 року між ТОВ «Аванс кредит» та [PERSON] укладено електронний договір про надання фінансового кредиту №51352-04/2024, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 9 000,00 грн строком на 120 днів, денна процентна ставка - 1,50%. Кредит надається у безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта з використаннім реквізитів платіжної картки. Відповідно до п.5,3 договору, у випадку прострочення клієнтом чергового платежу, визначеного у графіку, товариство нараховує клієнту штраф у розмірі 25% від суми, одержаної за договором. При цьому загальний розмір штрафу не може перевищувати граничні обмеження, встановлені законодавством про споживче кредитування. Вказаний договір, а також додаток до договору, що містить графік платежів і паспорт споживчого кредиту, підписані позичальником електронним підписом W0795. Паспорт споживчого кредиту містить аналогічні умови отримання коштів та зазначено: загальні витрати за кредитом - 16200,00 грн, орієнтовна варість кредиту - 25 200,00 грн, реальна річна процентна ставка - 12 789,71%. За порушення виконання споживачем зобов`язань за договором передбачено сплату штрафу у розмірі 25% суми одержаної споживачем за договором (а.с.9-14). Підписавши договір, відповідач погодився з його умовами. 21 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Аванс кредит» укладено договір факторингу №21102024, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги до боржників (а.с.15-18). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №51352-04/2024. Розмір заборгованості відповідача перед первісним кредитором на момент передачі права вимоги становить: 21 975,00 грн, що складається із заборгованості за основною сумою боргу - 9 000,00 грн, заборгованості за відсотками - 10 800,00 грн, штрафи - 2175,00 грн, що видно із розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Аванс кредит». Заборгованість у вказаній сумі значиться станом на 28.08.2024 та не змінилась на момент передачі права вимоги (а.с.19, 20-21). Розмір заборгованості відповідачем не спростовано. Після набуття права вимоги позивачем не здійснювалося нарахування процентів. 21 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Кредитодавця укладено Договір позики № 2951336, згідно з яким Позикодавець передав Позичальнику у власність грошові кошти у сумі 2500,00 грн шляхом перерахування на банківський рахунок останнього, строком на 15 днів, з процентною ставкою 0,75% в день (фіксована), процентна ставка за понаднормове користування позикою - 2,70% в день, пеня - 2,70% в день. Орієнтовна загальна вартість кредиту - 2781,25 грн. Згідно з пунктами 5.1., 5.2. Договору, з повною інформацією щодо позикодавця та його послуг позичальник ознайомився на сайті Товариства. Договір та Додаток № 1 до нього, який містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки, підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Н8s103 (а.с.25-28). 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» було укладено Договір факторингу №14/06/21, на підставі якого, а також у відповідності до Додаткової угоди №41 від 14.06.2024 до позивача перейшло право грошової вимоги до боржників, зазначених в Реєстрі боржників №34 від 08.10.2024, в тому числі - до відповідача за Договором позики №2951336 в сумі 7781,25 грн, з яких: 2500 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 281,25 грн - заборгованість за відсотками, 5000,00 грн - заборгованість за пенею(а.с.29-35, 36). Будь-яких нарахувань позивачем не здійснювалось. Вказана сума заборгованості значиться за відповідачем станом на 31.03.2025, що видно із розрахунку заборгованості за договором, складеним позивачем (а.с.37). 08 червня 2024 між ТОВ «Оптимальні кредити» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 578009111, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредиту у сумі кредитного ліміту в розмірі 7900,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Кредитодавець надає позичальнику перший транш за Договором в сумі 7900 грн. Другий та решта траншів за Договором надаються позичальником протягом дисконтного періоду кредитування на умовах, передбачених договором. Дисконтний період 30 днів, з можливістю продовження та поновлення. Кінцева дата повернення кредиту 08.07.2029. Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника та підписано ним електронним підписом одноразовим ідентифікатором ТРХD (а.с.45-56). Для укладення договору позичальником через комунікаційний ресурс кредитодавця подано заявку на отримання кредиту в ІКС товариства із зазначенням бажаної суми першого траншу - 7900 грн, початковий строк дисконтного періоду - 15 днів, строк кредитування - 1826 дні (а.с.57). Як видно із розрахунку ТОВ «Оптимальні кредити» станом на 08.06.2024 заборгованість [PERSON] по кредитному договору становила: 7900 грн - кредит, 9597,86 грн - проценти, 3949,75 грн неустойка (а.с.58). 20.03.2024 року між ТОВ «Оптимальні кредити» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №20/0324-01 у відповідності до умов якого, ТОВ «Оптимальні кредити» зобов`язується відступити ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Оптимальні кредити» за плату на умовах, визначених даним договором. (а.с.60-61). 27.02.2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №27/0225-01, на підставі якого та відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №1 від 27.02.2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №578009111 в сумі 29 267,28 грн., з яких 7899,50 грн - заборгованість по основному боргу, 17 418,03 грн - заборгованість за відсотками, 3949,75 грн- неустойка (а.с.62-64). Вказана сума заборгованості також підтверджується розрахунком ТОВ «Таліон Плюс» (а.с.59). 07 квітня 2023 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №549099296, за умовами якого товариство зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту - 25 000,00 грн, з розміром першого траншу - 18 000,00 грн - одразу після укладення договору, орієнтовна дата повернення якого 07.05.2023. Другий та решта траншів надаються протягом дисконтного періоду, який складає 30 днів з дати отримання першого траншу та може бути продовжений позичальником. За користування кредитом передбачено сплату відсотків за ставкою 153,30 % річних, що становить 0,42% від суми кредиту за кожен день користування на період передбаченого сторонами дисконтного строку кредитування. За умови продовження строку дисконтного періоду нарахування процентів здійснюється за ставкою 383,25% річних, що становить 1,05 процентів в день від суми кредиту за кожен день користування. Після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70% річних (2,98% в день від суми залишку кредиту). Як передбачено п. 14.1 Договору, невід`ємною його частиною є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши договір позичальник підтверджує, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується та зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця. Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV8AC99 (а.с.65-75). Листом ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 12.03.2025 підтверджується що 23.07.2024 було здійснено відступлення права вимоги за кредитним договором №549099296 від 07.04.2023. укладеного з [PERSON] . Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» згідно з укладеним Договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с.76). Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» позичальник частково здійснював погашення кредиту та процентів (а.с.78-81). Як видно із наданих позивачем доказів, 31 грудня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (клієнт) укладено Додаткову угоду №26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої договір факторингу викладено у новій редакції. Відповідно до п.2.1 договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнту за плату на умовах. Визначених цим договором. Наявне право вимоги переходить до фактора з моменту підписання відповідного реєстру прав вимоги (п.4.1 Договору (а.с.83-85). Відповідно до розрахунку заборгованості складеного ТОВ «Таліон Плюс» за кредитним договором №549099296, станом на 23.07.2024 заборгованість складає: 15 229,92 грн -тіло кредиту, 17 156,49 грн - проценти. Товариством здійснюється щоденне нарахування процентів у розмірі по 453,85 грн. Станом на 27.02.2025 заборгованість відповідача складає 15 229,92 грн - тіло кредиту, 56 187,59 грн - проценти (а.с.82). Як видно із витягу з Реєстру прав вимоги №2 від 27.02.2025 до ТОВ «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 549099296 у загальному розмірі 71 417,51 грн, з яких: 15 229,92 - основний борг, 56 187,59 грн - відсотки (а.с.86). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за договором кредиту. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Встановлено, що сторонами кредитних договорів визначені істотні умови, в тому числі: сума та строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх нарахування, тощо Також встановлено, що договори про видачу кредитних коштів №51352-04/2024 від 30.04.2024, №2951336 від 21.06.2024, №578009111 від 08.06.2024 та №549099296 від 07.04.2023 були укладені між [PERSON] і первинними кредиторами у формі електронних документів та підписані відповідачем електронним підписом. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до положень 12 Закону України «Про електрону комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 р. у справі № 524/5556/19 зазначив, що якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. .Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету, кредитні договори між кредиторами і відповідачем не були б укладені. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 28.04.2021 у справі №234/7160/20 (провадження №61-2903св21), від 10.06.2021 у справі №234/7159/20 (провадження №61-18967св20), від 18.06.2021 у справі №234/8079/20 (провадження №61-2904св21). Також слід зазначити, що особливістю укладення договорів про отримання кредиту в електронній формі, тобто з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем є те, що при цьому виключається прямий контакт позичальника з кредитором та можливість останнього спонукати позичальника до укладення договору на несправедливих для нього умовах, а також можливість застосування до нього психологічного чи фізичного тиску. Отже укладення договору на визначених у ньому умовах є результатом вільного волевиявлення позивача, з врахуванням, що останній розумів, що дані умови договору є зручними для нього на ринку фінансових послуг в мережі Інтернет. Аналогічна правова позиція викладені в Постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі №127/33824/19. Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Враховуючи викладені положення закону, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вищевказані кредитні договори укладені з відповідачем у спосіб визначений чинним законодавством України, а отже у відповідача виникли обов`язки з належного виконання умов договорів щодо повернення суми кредиту та сплати процентів, штрафних санкцій, встановлених відповідними договорами. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Встановлено, що [PERSON] не виконав належним чином зобов`язання за договорами кредитів, вчасно отримані в кредит кошти не повернув, відсотки за користування такими коштами не сплатив, заборгованість погашена не була. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 514 ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що ч. 1 ст. 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте, це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що "відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається". У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012). Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Із наданих позивачем доказів судом встановлено, що на підтвердження факту отримання права вимоги від кредитора ТОВ «Аванс кредит» позивачем надано Договір факторингу №21102024 від 21.10.2024, укладений між фактором ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та клієнтом ТОВ «Аванс кредит» та витяг з Реєстру боржників до вказаного договору факторингу, в якому містяться дані про боржника [PERSON] за кредитним договором №51352-04/2024. На підтвердження факту отримання права вимоги від кредитора ТОВ «1 Безпечне агенство безпечних кредитів» позивачем надано: Договір факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 та додаткові угоди до нього від 28.07.2021. 13.06.2022, 08.10.2024, укладені між фактором ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та клієнтом ТОВ «1 Безпечне агенство безпечних кредитів», акт прийому-передачі Реєстру боржників №34 від 08.10.2024 та витяг з Реєстру боржників до вказаного договору факторингу, в якому містяться дані про боржника [PERSON] за договором позики №2951336. На підтвердження факту отримання права вимоги від кредитора ТОВ «Оптимальні кредити» позивачем надано: Договір факторингу №20/0324-01 від 20.03.2024, укладений між фактором ТОВ «Таліон плюс» та клієнтом ТОВ «Оптимальні кредити», відповідно до п.4.1 якого право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписаня ними відповідного Реєстру прав вимог; договір факторингу №270225-01 від 27.02.2025, укладений між фактором ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» і клієнтом ТОВ «Таліон плюс» та витяг з Реєстру прав вимоги №1 від 27.02.2025 до вказаного договору факторингу, в якому містяться дані про боржника [PERSON] за договором позики №578009111. Посилаючись в позові на наявність Реєстру боржників №294 від 23.07.2024 року до договору факторингу №20/0324-01 (а.с.3 зворотній бік), останнього фактично суду не надано. На підтвердження факту отримання права вимоги від кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» позивачем надано: Довідка за вих.№ 549099296/ФК від 12.03.2025 відповідно до якої ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» підтверджує, що 23.07.2024 було здійснено відступлення права вимоги за кредитним договором №549099296 від 07.04.2023, укладеного з [PERSON] , Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» згідно укладеного договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018; Додаткова угода №26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 від 31 грудня 2020 року, якою текст договору факторингу викладено у новій редакції, зокрема в п.4.1 зазначено, що наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписаня ними відповідного Реєстру прав вимог; витяг з Реєстру прав вимоги №2 від 27.02.2025 підписаному клієнтом ТОВ «Таліон плюс» і фактором ТОВ «ФК «ЄАПБ», в якому містяться дані про боржника [PERSON] за договором кредиту №549099296. При цьому, про наявність договору факторингу між вказаними сторонами №270225-01 від 27.02.2025 зазначено судом вище. За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В Постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц ВП ВС вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18. Стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. Враховуючи викладене вище, судом встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, у розумінні статей 77, 78 ЦПК Українина підтвердження тієї обставини, що ТОВ «Таліон плюс» отримав права вимоги від кредитора відповідача- ТОВ «Отпимальні кредити», оскільки не надано Реєстр прав вимоги до договору факторингу №20/0324-01 від 20.03.2024, а також отримання права вимоги ТОВ «Таліон плюс» від кредитора відповідача- ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», оскільки не надано Реєстр прав вимоги до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018. Окрім того, вказані договори факторингу були укладені до укладення відповідних кредитних договорів. Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язаннях, не набуло, таке право не могло бути в подальшому передане цим товариством позивачу у справі. За таких обставин підстави для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №578009111 від 08.06.2024 в розмірі 29 267,28 грн та за кредитним договором №549099296 від 07.04.2023 в розмірі 71 417,51 грн - відсутні у зв`язку з їх недоведеністю. Разом з тим слід зазначити, що з долучених розрахунків за кредитними договорами №578009111 від 08.06.2024 та №549099296 від 07.04.2023 не вбачається, яким чином було розраховано заборгованість, за який саме період, яка відсоткова ставка нараховувалася при розрахунку заборгованості, зважаючи на різні відсоткові ставки відповідно до певних умов договорів. Клопотання про витребування доказів позивачем не заявлялось. Вирішуючи питання щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитними договорами №51352-04/2024 в розмірі 21 975,00 грн, та № 2951336 в розмірі 7781,25 грн суд приходить до висновку про їх задоволення виходячи з такого. Як було вказано вище, відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Встановлено, що заборгованість за процентами по кредитному договору №51352-04/2024 нарахована відповідачу первинним кредитором ТОВ «Аванс кредит» в межах кредитування: 9000 грн - сума кредиту, 10800 грн - проценти, 2175 грн - штрафи, що видно із розрахунку. Вказана сума і була передана позивачу на підставі договору факторингу. Нарахування суми заборгованості відповідача [PERSON] за договором позики №2951336 в сумі 2500 грн - сума кредиту, 281,25 грн - проценти, 5000 грн - пеня, також відповідало умовам договору. Будь-яких нарахувань за вказаним договором кредиту позивачем не здійснювалось. Враховуючи викладене суд погоджується з розрахунк ами та вказаними позивачем сумами заборгованості по договору про надання фінансового кредиту №51352-04/2024 в розмірі 21 975,00 грн, та договору позики № 2951336 в розмірі 7781,25 грн. Судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем кредитного договору №51352-04/2024 і договору позики № 2951336, порушення ним взятих на себе зобов`язань, набуття позивачем права вимоги за цими кредитними договорами. Відповідач відзив на позов та будь-яких доказів на спростування того, що він електронним підписом підписував вказані договори, отримував кредитні кошти і користувався ними, а також щодо суми заборгованості перед позивачем у зазначеному розмірі - не надав, нарахування процентів за користування кредитами було передбачено умовами укладених кредитних договорів, розмір заборгованості відповідачем не спростовано, обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позову в цій частині, знайшли своє підтвердження при розгляді справи. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту №51352-04/2024 в розмірі 21 975,00 грн, та Договором позики № 2951336 в розмірі 7781,25 грн, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В стягненні з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором №578009111 від 08.06.2024 в сумі 29 267,28 грн та Кредитним договором №549099296 від 07.04.2023 в сумі 71 417,51 грн позивачу слід відмовити. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд вирішив про часткове задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 690,75 грн (3028 грн * 29 756,25 грн / 130 441,04 грн).

Outcome: partial