Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Біличенко В.О. (діє на підставі договору про надання правничої допомоги № 11/2024 від 01.11.2024 року та ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АН № 1439182 від 01.11.2024 року) в інтересах позивача звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом, який сформовано в системі "Електронний суд» до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що 28.07.2023 року до позивача [PERSON] звернувся відповідач [PERSON] з проханням позичити йому грошові кошти на лікування дружини, яка терміново перенесла операцію та їй необхідна тривала реабілітація. Враховуючи, що позивач добре знав відповідача і на той час вони разом проходили військову службу в одній військовій частині Збройних Сил України, позивач погодився позичити відповідачу грошові кошти за умови їх повернення, та в період з 28.07.2023 року по 22.06.2024 року, позивач перерахував на платіжну карту АТ КБ «ПРИВАТБАНК № 4149499162229660 відповідача грошові кошти в загальному розмірі 177 938,56 грн. При цьому, відповідач зобов`язався повернути борг протягом 4-х місяців, починаючи з 23.06.2024 року, та саме на цих умовах сторони уклали договір позики. На підтвердження грошового зобов`язання відповідач власноруч підписав розписку. Разом з тим, що у встановлений сторонами договором строк, відповідач грошові кошти не повернув та свої зобов`язання у строк до 23.10.2024 року, - не виконав. Зазначив, що в цілях досудового врегулювання спору позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути грошові кошти, однак останній грошові кошти не повернув, що стало підставою для звернення позивача за захистом порушеного права до суду. З огляду на викладене вище, з посиланням на ст.526, 1046, 1047, 1049 ЦК України, просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] борг за договором позики від 23.06.2024 року в сумі 177 938,56 грн., а також понесені позивачем судові витрати по справі. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 грудня 2024 року матеріали зазначеної позовної заяви передано на розгляд за підсудністю до Ленінського районного суду м. Кіровоград, на підставі ч.1 ст.27, п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2025 року зазначена справа розподілена судді Ленінського районного суду м.Кіровограда Івановій Л.А. (справа № 404/10681/24, провадження № 2/405/348/25). Ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 10 березня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, та зазначену позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 18 березня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) в судове засідання учасників справи. Надано учасникам справи процесуальний строк для подання заяв по суті справи. При цьому, у зв`язку з набранням 25 квітня 2025 року чинності Закону України від 26.02.2025 № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів, зокрема, змінено найменування Ленінського районного суду міста Кіровограда на Подільський районний суд міста Кропивницького. Позивач [PERSON] та в його інтересах представник адвокат Біличенко В.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, зважаючи на підстави, викладені в позові, просили позов задовольнити. Крім того, позивач [PERSON] зазначив, що відповідач [PERSON] був його командиром та вони разом проходили військову службу в одній військовій частині, при цьому, необхідність в коштах відповідач обґрунтовував тим, що кошти необхідні йому на лікування його дружини, також відповідач повідомив номер картки АТ КБ «Приват Банк», на яку йому треба було перерахувати кошти, та які (кошти) обіцяв в подальшому повернути, однак, як потім виявилось, відповідач [PERSON] має ігрову залежність (ігроманію) та останній брав у позику грошові кошти не лише в нього, а й у інших військовослужбовців. При цьому, кошти йому (позивачу) не були повернуті, незважаючи на те, що відповідач [PERSON] особисто склав та підписав розписку, за якою зобов`язався повернути йому борг в сумі 177 635 грн. протягом 4-ох місяців, починаючи з 23.06.2024 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи судом повідомлявся в порядку ч.ч.5,6 ст.128 ЦПК України шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем проживання та за останнім відомим місцем проходження, за інформацією позивача, військової служби - в/ч [NUMBER] , про причини неявки суду не відомо, заяви, клопотання, а також відзив на позов відповідач не подавав, тим самим, судом відзначається, що відповідач не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні та на надання суду пояснень та доказів на обґрунтування своєї позиції щодо заявлених позивачем позовних вимог. При цьому, суд зауважує, що відповідно до ч.ч.1, 3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Крім того, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заслухавши позивача [PERSON] та в його інтересах представника адвоката Біличенка В.О., та зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] в період з 28.07.2023 року по 22.06.2024 року перерахував зі своєї картки/рахунку [NUMBER] , який відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на карту АТ КБ ПриватБанку через додаток Приват24, одержувач [PERSON] , відповідачу [PERSON] грошові кошти в позику в загальному розмірі 172 938 грн. 56 коп., що підтверджується інформацією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 31 жовтня 2024 року №QU4P8JGG38UJCPPT про окремі операції за період з 01.07.2023 року по 30.06.2024 року по картці/рахунку № [NUMBER] , яка належить Клієнту Банку [PERSON] . Факт отримання зазначених коштів відповідачем [PERSON] , - не спростовано. При цьому, з зазначеної інформації про окремі операції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається та не заперечувалося позивачем, що 28 жовтня 2023 року відповідач [PERSON] переказав на карту позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 5 125,63 грн. на погашення отриманої в борг позики. Судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23.06.2024 року відповідач [PERSON] склав та підписав розписку, за якою зобов`язався повернути [PERSON] борг в розмірі 177 635 грн. протягом 4-ох місяців з 23.06.2024 року. Тобто з зазначеної розписки вбачається, що відповідач [PERSON] зобов`язався повернути позивачу [PERSON] борг в строк до 23.10.2024 року. Встановлено, що взяті на себе зобов`язання відповідач [PERSON] у встановлений строк, 23 жовтня 2024 року не виконав та кошти в повному обсязі не повернув. Крім того, направлена позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] 06.11.2024 року досудова вимога про повернення коштів залишена відповідачем без задоволення. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2ст.1047 ЦК України). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Тим самим, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. При цьому, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статтей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики та його умов (висновок, викладений в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі №6-1967цс15). З огляду на викладене вище, судом відзначається, що зміст розписки від 23 червня 2024 року про те, що відповідач [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] борг в розмірі 177 635 грн., протягом 4-ох місяців з 23.06.2024 року, є підтвердженням як укладення між ними договору позики, прийняттям сторонами умов та зобов`язань за договором позики, так і засвідченням отримання [PERSON] від [PERSON] зазначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов`язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання. З огляду на викладене вище, суд вважає, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] боргові зобов`язання виникли з договору позики грошей, та приймаючи до уваги, що строк повернення відповідачем [PERSON] боргу за договором позики від 23 червня 2024 року, визначений в розписці та який (строк) становить 23 жовтня 2024 року, минув, відповідач борг не повернув, чим порушив право позивача як позикодавця за договором позики на його повернення, при цьому, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з положень ст.ст. 1046-1049 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, та розглядаючи зазначену цивільну справу на підставі ст.ст. 12,13 ЦПК України в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] , як позичальник, не виконав зобов`язання перед позивачем [PERSON] , як позикодавцем, щодо повернення суми позики, на підставі чого позовні вимоги про стягнення боргу є обґрунтованими та доведеними позивачем належними доказами. За правилами ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладене вище, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню борг за договором позики від 23 червня 2024 року в розмірі 167 813 грн. 43 коп. Крім того, відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим, та, враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при пред`явленні позову до суду судовий збір в розмірі 1 678 грн. 14 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial