Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

21 лютого 2022 року [PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , треті особи Служба у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації, Управління служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини. Ухвалою суду від 03 червня 2022 року до участі у справі у якості належної третьої особи залучено Адміністрацію Шевченківського району Дніпропетровської міської ради. Ухвалою суду від 23 лютого 2024 року участі у справі у якості третьої особи залучено Адміністрацію Соборного району Дніпровської міської ради. Відповідно до Закону України від 26.02.2025 року № 4273-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів" 29 квітня 2025 року було змінено назву Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області на Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області. 1.Стислий виклад позиції позивача В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що він і [PERSON] є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] . Він фактично з 2014 року проживає разом із своїми батьками за адресою: [ADDRESS] , за місцем проживання характеризується виключно позитивного боку. Квартира має сучасний ремонт, забезпечена необхідним обладнанням, в квартирі створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. [PERSON] зазначає, що він працює на 0,5 ставки брата медичного платного відділення загальної хірургії Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарні № 4» Дніпровської міської ради», має стабільні доходи, крім того, навчається у Запорізькому державному медичному університеті. За місцем навчання та роботи характеризується виключно з позитивного боку, як грамотний, відповідальний та дисциплінований працівник та студент. Він не перебуває на обліку лікарів нарколога та психіатра, не притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності. З початку 2022 року він і [PERSON] не дійшли згоди щодо місця проживання їх дочки [PERSON] , [INFO] . Він, [PERSON] цілком спроможний та має можливість забезпечити дитині належні умови проживання, систематично та у повній мірі займатися вихованням дочки, чого відповідач [PERSON] забезпечити не в змозі. У зв`язку з наведеним, у позовній заяві [PERSON] , посилаючись на ст.ст. 6, 7, 19, 141, 155, 157, 160, 161 СК України, просив суд: -визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] 2.Стислий виклад позиції та заперечень відповідача. 23.05.2022 р. відповідач [PERSON] звернулася до суду з відзивом на позов, у якому заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] , зазначила, що вона та позивач є батьками дитини [PERSON] , [INFO] . Дитина з народження проживає разом з матір`ю, спору з батьком дитини до цього часу не виникало. На початку 2022 року вона і [PERSON] перестали спільно проживати та підтримувати сімейні відносини, дитина проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] , в житловому приміщенні створені всі необхідні умови для проживання, життя та навчання дитини, дитина відвідує дитячий садок № 343 та перебуває під наглядом сімейного лікаря за місцем проживання. Вона веде достойний спосіб життя, не перебуває на обліку лікарів нарколога та психіатра, не притягалася до адміністративної та кримінально відповідальності, мала постійне місце роботи та доходи. Наразі відсутні будь-які перешкоди проживання дитини з матір`ю, та таке проживання краще забезпечуватиме потреби дитини. Вона жодним чином не перешкоджала та не перешкоджає [PERSON] , як батьку дитини, спілкуватися з дочкою, у тому числі забирати до себе на погоджений між ними час, виїжджати на відпочинок, тощо. Позовна заява не містить обґрунтування необхідності зміни місця проживання дитини та визначення місця її проживання з батьком, а задоволення позову створить реальну загрозу порушення прав дитини та її прав, як матері. 3. Рух справи та процесуальні дії у справі. 21 лютого 2022 року [PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , треті особи Служба у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації, Управління служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини. Ухвалою суду від 28 лютого 2022 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03 червня 2022 року до участі у справі у якості належної третьої особи залучено Адміністрацію Шевченківського району Дніпропетровської міської ради. Ухвалою суду від 14 листопада 2022 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи - Служба у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації, Управління служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини повернуто заявнику. Ухвалою суду від 18 серпня 2023 року закрите підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 23 лютого 2024 року участі у справі у якості третьої особи залучено Адміністрацію Соборного району Дніпропетровської міської ради. Відповідно до Закону України від 26.02.2025 року № 4273-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів" 29 квітня 2025 року було змінено назву Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області на Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області. 4.Судовий розгляд Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі, посилався на обставини та підстави звернення до суду, зазначені у позовній заяві, просив суд задовольнити вимоги. Представник позивача [PERSON] адвокат Бартош-Стрєльникова Т.М. в судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі, посилалася на обставини та підстави звернення до суду, зазначені у позовній заяві, просила суд задовольнити вимоги Відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, просила суд відмовити у задоволенні вимог позивача. Представник відповідача [PERSON] адвокат Романенко П.В. в судовому засіданні позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні вимог позивача, зазначив, що [PERSON] , як мати дитини, повністю виконує свої батьківські обов`язки та має всі необхідні умови для проживання та виховання дитини, забезпечення нормального фізичного та психічного розвитку дитини, наразі відсутні будь-які перешкоди проживання дитини з матір`ю, та таке проживання краще забезпечуватиме потреби дитини. Вважає, що позовна заява не містить обґрунтування необхідності зміни місця проживання дитини та визначення місця її проживання з батьком, під час розгляду справи судом позивач також не надав доказів на обґрунтування своїх вимог. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи. Представник третьої особи - Адміністрації Шевченківського району Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, 14.10.2022 р. на адресу суду надано висновок Адміністрації Шевченківського району Дніпропетровської міської ради за результатами розгляду спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи Представник третьої особи - Адміністрація Соборного району Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, 24.07.2024 р. на адресу суду надано письмовий висновок Адміністрації Соборного району Дніпропетровської міської ради за результатами розгляду спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи 5.Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] у м. Дніпропетровськ, є громадянином України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України. Встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] у м. Дніпро, Дніпропетровської області, актовий запис про народження № 586, складений 12 жовтня 2019 року Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується свідоцтвом про народження. Згідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , її батьками є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнали та не заперечували той факт що спочатку 2022 року вони перестали проживати спільно та підтримувати сімейні стосунки, дитина залишилася проживати разом з матір`ю [PERSON] . Встановлено, що відповідач [PERSON] [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Центру надання адміністративних послуг Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. У той же час, станом на дату подання позову [PERSON] разом з дитиною фактично проживала за адресою: [ADDRESS] та з урахуванням зазначеного, судом залучено до участі у справі у якості третьої особи, як відповідний орган опіки та піклування Адміністрацію Шевченківського району Дніпропетровської міської ради. 12 квітня 2022 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зареєстровано шлюб між [PERSON] і [PERSON] , актовий запис № 408, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Встановлено, що з грудня 2023 року [PERSON] разом з дочкою [PERSON] , [INFO] стали проживати за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим, судом залучено до участі у справі у якості третьої особи, як відповідний орган опіки та піклування Адміністрацію Соборного району Дніпровської міської ради. Згідно Висновку Адміністрації Шевченківського район Дніпровської міської ради від 28.09.2023 р., на засіданні комісії запрошено батьків дитини [PERSON] , [INFO] та встановлено, що батьки дитини [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , де створені всі необхідні умови доля проживання дитини. [PERSON] є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] ., на обліку лікарів нарколога, психіатра не перебуває, працює, має дохід. Мати дитини [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , в квартирі створені умови для проживання дитини. [PERSON] на обліку лікарів нарколога, психіатра не перебуває, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. [PERSON] 2019 р.н. проживає з батьками почергово тиждень через тиждень, батьки в однаковій мірі беруть участь у вихованні та забезпечення дитини. Згідно довідки КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» ДОР», між дитиною та матір`ю існує тісний емоційний контакт, для дівчинки мати та її новий чоловік є повноцінною родиною, в якій вона почуває себе комфортно та безпечно. [PERSON] знає свого біологічного батька, з яким спілкується та бачиться, але під час діагностування дівчинка не проявила ознак емоційної прив`язаності до нього. На засіданні комісії з питань захисту дитини було заслухано думку обох батьків та враховано надані ними документи. З урахуванням ст. 1621 СК України, ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., Адміністрація Шевченківського район Дніпровської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Згідно Висновку Адміністрації Соборного району Дніпропетровської міської ради від 11.07.2024 р., під час розгляду справи встановлено, що з грудня 2023 року [PERSON] разом з дитиною [PERSON] , [INFO] почали проживати за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що Адміністрацією Шевченківського район Дніпровської міської ради надавався висновок про місце проживання дитини, відповідно до якого Адміністрація Шевченківського район Дніпровської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Крім того, Розпорядженням Голови адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради від 25.01.2023 «Про право на участь у вихованні дитини [PERSON] » визначено години для участі у вихованні та спілкуванні батьку [PERSON] з дитиною, батько та мати дотримуються виконання зазначеного розпорядження. Спеціалістами управління служби у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпропетровської міської ради 18.06.2024 складено акт обстеження умов проживання, в якому зазначено, що для повноцінного розвитку та життєдіяльності [PERSON] , [INFO] створені належні умови для виховання та проживання. У дитини є окрема кімната, власне спальне місце та місце для дозвілля. Дитина кожні вихідні проводить з батьком. Батьки дитини [PERSON] і [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту дитини були присутні особисто, підтвердили той факт, що малолітня [PERSON] безперешкодно спілкується з батьком, часто залишається у нього на декілька днів. Адміністрація Соборного району Дніпропетровської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за не доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з батьком, [PERSON] . Судом також досліджено письмові докази, надані сторонами та органами опіки та піклування. В судовому засіданні у присутності батьків було опитано малолітню [PERSON] , [INFO] , яка висловила своє бажання проживати разом з матір`ю. 6.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. 6.1 Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 6.2 Кабінетом Міністрів України 24.09.2008 р. прийнято Постанову № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини». (надалі за текстом - Постанова №866). Пунктом 3 Постанови №866 визначено, що органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей, запобігання та протидії домашньому насильству стосовно дітей та за участю дітей. Пунктом 72 Постанови №866 визначено, що для розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини один із батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з додатком 9, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею. У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання (перебування) стосовно проведення обстеження його житлово-побутових умов і складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, працівник якої проводить з ним бесіду. Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини. Якщо встановлено, що жоден з батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, служба у справах дітей подає клопотання голові районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади про позбавлення таких батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. 6.3 Відповідно до приписів ч.ч. 2,8,9 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Нормами ст. 12Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У відповідності до приписів ст. 160 СК України, 1. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. 2. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно до частини 3 статті 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. На підставі ст. 161 СК України, 1. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. 2. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. 3. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Крім того, статтею 141 СК України визначено, що 1. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 2. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Приписами статті 19 СК України визначено, що 1. У випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. 2. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. 3. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. 4. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. 5. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 6. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до п. п. 73,74 Постанови КМУ від 24 вересня 2008 року за № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» такий висновок щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, надає орган опіки та піклування за місцем проживання дитини. З аналізу норм Сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява N 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження N 61-44680св18) зазначено, що "тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку". 7.Висновки суду. Як зазначалося вище, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом. Отже під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права, який є суттю суперечності, конфлікту, протиборства сторін. Поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Здійснюючи розгляд спорів про право, суд встановлює наявність чи відсутність певних обставин (юридичних фактів). За відсутності цих елементів не може бути спору про право. Законодавство не містить переліку будь-яких критеріїв для висновку про існування спору про право, тому в кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасників провадження на предмет існування такого спору. Суд приходить до висновку, що між сторонами вини к спір про право, оскільки батьки дитини фактично не дійшли до згоди стосовно місця проживання дитини. Заслухавши сторони, дослідивши надані сторонами письмові докази, висновки органів опіки та піклування та думку дитини, суд приходить до висновку, що обоє з батьків мають належні житлові умови, у яких створені всі необхідні умови для виховання, проживання та розвитку дитини, батьки належним чином виконують свої батьківські обов`язки, приймають участь у матеріальному забезпеченні дитини. У той же час, враховуючи думку дитини, з урахуванням висновків органів опіки та піклування, висновку КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» ДОР» у тій частині, що між дитиною та матір`ю існує тісний емоційний контакт, для дівчинки мати та її новий чоловік є повноцінною родиною, в якій вона почуває себе комфортно та безпечно, у той же час, дитина не проявила ознак емоційної прив`язаності до батька, враховуючи найкращі інтереси дитини, суд приходить до переконання, що дитині комфортніше проживати разом з матір`ю, з якою у дитини утворився тісний емоційний контакт та прив`язаність. У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку. Що позов [PERSON] не обґрунтований, у зв`язку з чим, у задоволенні позову належить відмовити. 8. Судові витрати Вирішуючи питання в частині розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача. Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати належить покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed