Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

І. Стислий виклад позиції і вимоги позивача Позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання та в обґрунтування позову вказав, що він народився [INFO] , є інвалідом ІІ групи, та має повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Його становище є вкрай нужденним, мешкає він сам в зоні активних бойових дій, був вимушений повернутися додому після евакуації в 2023 році, оскільки пенсії на проживання не вистачало. Зараз з підвищенням цін на комунальні послуги, на товари першої необхідності та ліки пенсія не перекриває і 50% необхідних йому для виживання витрат. Йому відомо, що син працює на приватному підприємстві в м. Одесі, то ж вважає, що той має можливість надавати йому матеріальну допомогу, але відмовляється це робити. Просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на своє утримання в розмірі 1/6 усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, щомісячно. ІІ. Заяви (клопотання) та позиції учасників справи В судові засідання сторони не з`явилися, будучі повідомленими у визначений цивільним процесуальним законодавством України спосіб про дату, час та місце їх проведень. Відповідачем відзиву на позов та заяв або клопотань будь-якого змісту суду не подано. Клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи не заявлене, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі Справа надійшла з Київського районного суду міста Одеси для розгляду за підсудністю. Ухвалою суду від 20.05.2025 відкрите спрощене позовне провадження у даній справі та призначено судовий розгляд справи на 07.07.2025, відповідачеві запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. Розгляд справи відкладався на 14.08.2025 через неявку сторін. В судовому засіданні 14.08.2025 у зв`язку із повторною неявкою відповідача, що повідомлявся належним чином про час та місце судового розгляду, врахувавши неподання нею відзиву та відсутність наданої згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, судом постановлено розглядати дану справу за наявними в ній матеріалами. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] та на момент розгляду цієї справи його вік становить 64 роки (а.с.3). Місце проживання позивача зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до довідки МСЕК серії ДОН-07 №046551 від 15.09.2008 [PERSON] присвоєно ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням безстроково, йому протипоказана фізична праця (а.с.6). За відомостями довідки про доходи позивача за перше півріччя 2023 року він є отримувачем пенсії по інвалідності в розмірі 2319,87 грн щомісячно в січні та лютому та 2760,00 грн в березні-червні загальна сума доходу - 15679,74 грн (а.с.8). Згідно з висновком лікаря-кардіолога від 22.05.2017 [PERSON] страждає на ІХС, дифузний кардіосклероз, постійну форму фібриляції передсердь, екстрасистолію; стан після субтотальної перикардектомії (1995); вторинна дилатація порожнин серця; недостатність АВ-клапанів ІІІ ступеню; СН ІІ-А ст. зі збереженою систолічною функцією лівого шлуночка, зниженням сегментарної систолічної функції лівого шлуночка; гіпертонічну хворобу ІІ ст. ступінь АГ2, ступінь ризику дуже високий (а.с.9). Також позивачем надано суду копію виписного епікризу за 2001 рік (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є батьком [PERSON] , який народився [INFO] (а.с.10). V. Оцінка суду Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є повнолітнім рідним сином позивача [PERSON] . Також судом встановлено, що позивач [PERSON] є пенсіонером та інвалідом ІІ групи, не може працювати за станом свого здоров`я, у 2023 році його щомісячна пенсія по інвалідності не перевищувала 3000,00 грн, відомості про наявність у нього інших доходів відсутні. Позивач посилається на те, що відповідач жодним чином не допомагає йому, хоча має змогу це робити, оскільки працює на приватному підприємстві в м. Одесі. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. За положеннями ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Сімейним кодексом України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків. Отже, тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Відповідно до ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК України ), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК України). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду у справі №212/1055/18-ц від 05.09.2019. Також Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 у справі №301/160/17 виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позовні вимоги про стягнення аліментів на своє утримання з сина позивач обґрунтовував тим, що він є непрацездатним, має інвалідність та його доходу не вистачає на покриття загальних потреб на проживання: товари першої необхідності, ліки, сплату комунальних послуг. Разом із тим актуальних доказів щодо свого незадовільного матеріального стану та потреби в матеріальній допомозі позивачем суду не надано. З наданих відомостей про розмір пенсії за перше півріччя 2023 року неможливо встановити фінансове становище позивача на момент звернення до суду (січень 2025 року) та розгляду справи (серпень 2025 року). Також позивачем не надано актуальних відомостей про поточний стан його здоров`я та потреб в лікуванні (медичні документи надані за 2017 рік і раніше), відомостей про неотримання ним інших доходів, крім пенсії, про наявність або відсутність у власності майна, про склад сім`ї та наявність у [PERSON] інших дітей, дружини тощо. Суд наголошує, що сам по собі факт непрацездатності особи не зумовлює виникнення у дітей обов`язку її утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги, доказів щодо недостатності доходу позивача для покриття його щомісячних обов`язкових витрат суду не надано. Недоведення належними та допустимими доказами факту потреби у матеріальній допомозі виключає можливість застосування ч.1 ст.202 СК України та покладення на відповідача обов`язку утримувати свого батька. За таких обставин суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити. VІ. Розподіл судових витрат Оскільки позивач при пред`явленні позову від сплати судового збору звільнений, а в задоволенні позову судом відмовлено, судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed