Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

05.02.2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення в порядку зворотної вимоги (регресу) частини грошових коштів. В обґрунтування позову зазначив, що з 22.02.1997 року по 27.09.2021 року він з відповідачкою [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу, 11.01.2019 року та 11.05.2021 року він взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в загальному розмірі 350 000,00 доларів США (150 000,00 та 200 000,00). Разом з тим, у строк, який був встановлений у боргових розписках, грошові кошти позикодавцю він не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість. Так, рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18.12.2023 року у цивільній справі № 753/119/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за позикою, з нього стягнуто заборгованість за договорами позики від 11.01.2019 року та від 11.05.2021 року в загальному розмірі 9 544 500,00 грн. Вказане рішення суду не було оскаржене до суду апеляційної інстанції, набрало законної сили 19.01.2024 року та звернуте до примусового виконання. На підставі виконавчого листа Дарницького районного суду міста Києва № 753/119/22 від 19.01.2024 року відкрито виконавче провадження №73951039. Разом з тим, оскільки договори позики були укладені під час перебування у зареєстрованому шлюбі, вважає, що його колишня дружина [PERSON] повинна нести солідарний обов`язок з погашення 9 544 500,00 грн., які стягнуті з нього за рішенням суду. З огляду на викладене, просить суд стягнути з відповідачки на його користь в порядку регресу, частину коштів в рахунок спільних зобов`язань в сумі 5 252 596,25 грн. (а.с. 1-23). Ухвалою суду від 27.05.2024 року відкрито загальне позовне провадження (а.с. 31). Ухвалою суду від 13.03.2025 року закрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи по суті (а.с. 162). 28.06.2024 року від представника відповідачки [PERSON] адвоката Цибульської О.В. надійшов відзив на позов, у відповідності до якого вона просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідачка ставить під сумнів грошовість боргових розписок від 11.01.2019 року та від 11.05.2021 року, оскільки позикодавцем є рідний батько позивача. Доказів того, що грошові кошти в розмірі 350 000,00 доларів США були отримані позивачем у борг саме в інтересах сім`ї, суду не надано, так само як і ці обставини не наведено у позовній заяві. Відповідачка наголошує, що вже з червня 2020 року вона не проживала спільно з позивачем та не вела з ним спільного господарства, що підтверджується як змістом позовної заяви, так і рішенням суду про розірвання шлюбу. На її переконання, зазначені кошти були отримані позивачем у 2021 році виключно для задоволення його особистих потреб. Щодо необхідності отримання позики у такому значному розмірі, відповідачка вказує, що об`єктивних підстав для цього не існувало, оскільки вона з 04.05.2017 року є засновником ТОВ «МАЙДЕРМ», а позивач з 2000 року здійснює діяльність як фізична особа-підприємець. Крім того, станом на початок 2021 року у сторін у власності була комерційна нерухомість, яку позивач здавав в оренду, що забезпечувало стабільний дохід подружжя. За твердженням відповідачки, про існування вказаних розписок вона дізналась лише під час розгляду справи про поділ майна подружжя. Щодо вимоги про стягнення грошових коштів у порядку регресу, зазначає, що позивачем ця вимога заявлена передчасно, оскільки рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18.12.2023 року у цивільній справі № 753/119/22 він досі не виконав, і грошові кошти у розмірі 9 544 500,00 грн. позикодавцю не повернув. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачки 5 252 596,25 грн. в рахунок спільних зобов`язань, разом з тим половина від загальної суми заборгованості становить 4 772 250,00 грн. (9 544 500,00 грн. : 2). Натомість суму стягнення у розмірі 480 346,25 грн., що перевищує половину загальної суми заборгованості, позивач жодним чином не обґрунтовує (а.с. 37-87). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Шостак С.В. підтримав позов з підстав викладених у ньому та просив задовольнити. У судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] адвокат Цибульська О.В. заперечувала проти позову з підстав, викладених у відзиві. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне. Як встановлено рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18.12.2023 року у цивільній справі № 753/10223/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] з 22.02.1997 року по 27.09.2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 10-12). Як встановлено рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18.12.2023 року у цивільній справі № 753/119/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за позикою, 11.01.2019 року [PERSON] взяв у [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 150 000,00 доларів США у строк до 20.02.2020, про що відповідач власноручно написав розписку. Крім того, 11.05.2021 року [PERSON] взяв у [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 200 000,00 доларів США у строк до 30.09.2021, про що відповідач власноручно написав розписку. [PERSON] виконав свої зобов`язання перед [PERSON] у повному обсязі, надавши йому зазначені грошові кошти, проте [PERSON] своїх зобов`язань не виконав та у встановлені строки борг не повернув. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18.12.2023 року у цивільній справі № 753/119/22, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за позикою задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договорами позики в загальному розмірі 9 544 500,00 грн. (а.с. 13-17). Вказане рішення суду не було оскаржене до суду апеляційної інстанції, набрало законної сили 19.01.2024 року та звернуте до примусового виконання. На підставі виконавчого листа Дарницького районного суду міста Києва № 753/119/22 від 19.01.2024 року відкрито виконавче провадження №73951039, що підтверджується постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Овчаренко М.О. (а.с. 18-19). Станом на дату звернення до суду, виконавче провадження №73951039 не завершено. Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого з подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 07 вересня 2016 року в справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року в справі № 712/6574/16-ц (провадження № 61-17824св18). Правовий аналіз положень зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені у ній, настають лише в разі повного виконання боржником солідарного обов`язку. Часткове виконання боржником солідарного обов`язку не породжує перехід до нього права на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 727/4089/15-ц (провадження № 61-4597св18). Отже, позивач має право пред`явити регресну вимогу до відповідачки виключно у разі погашення суми боргу, присудженої рішенням суду. Проте позивач не надав доказів на підтвердження повного виконання ним рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18.12.2023 року у цивільній справі № 753/119/22. А рішення суду само по собі не є підставою для пред`явлення регресної вимоги. З вказаних вище підстав позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed