Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Ющенко Віктор Володимирович, звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить змінити йому, [PERSON] , [INFO] розмір стягнення аліментів на користь [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , на дитину [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 1598 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи позовні вимоги обставиною погіршення матеріального становища, яка виникла у зв`язку з набуттям з 05.07.2023 року ІІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаною із захистом Батьківщини. За станом здоров`я позивачу протипоказана важка фізична праця, психологічне навантаження, він потребує постійного лікування та значних витрат на медикаменти, часто знаходиться на лікуванні. Пенсія за інвалідністю складає біля 6000 грн., інших доходів немає. Нерухоме чи цінне рухоме майно у нього відсутнє. Відтак, позбавлений матеріальної можливості сплачувати аліменти у раніше присудженому розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством розміру для дитини відповідного віку. Відповідач у встановлений судом строк подала відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що на даний час перебуває на обліку як безробітна в Коростенській філії Житомирського ОЦЗ та на обліку у відділі № 3 (Овруч) управління соціальної політики Коростенської РДА та отримує державну соціальну допомогу як малозабезпечена сім`я, що підтверджується доданими довідками; позивач не довів обставини погіршення свого матеріального становища, будь-яких доказів, що він отримує пенсію 6000 грн. не подав; позивач працює водієм в ТЦК м.Харкова та отримує заробітну плату; сплачуваний позивачем на підставі судового наказу розмір аліментів не перевищує максимальну межу, яка становить на одну дитину з 01.01.2024 року 3196 грн. відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік». Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Судовим наказом Овруцького районного суду Житомирської області від 03.01.2024 року у справі № 286/5284/23 присуджено стягувати з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше і не більше встановлених законодавством розмірів для дитини відповідного віку, починаючи з 26.12.2023 року і до [INFO] , тобто до досягнення [PERSON] повноліття. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26.10.2018 року, [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір`ю, [PERSON] , [INFO] . З наявних у матеріалах справи копій медичних документів, які подані позивачем в якості додатків до позову, вбачається, що згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 407164 [PERSON] , позивачу, з 05.07.2023 року встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини на строк до 01.08.2025 року, дата чергового переогляду інвалідності 06.07.2025 року; протипоказана важка фізична праця, психологічне навантаження. Згідно з довідкою про обставини травми від 05.01.2023 року солдат [PERSON] 22.07.2022 року отримав мінно-вибухову травму. Відповідно до довідки ВЛК від 01.09.2022 року солдат [PERSON] тимчасово непридатний, потребує відпустку за станом здоров`я на 30 діб. Згідно з виписками з амбулаторної карти (амбулаторного) стаціонарного хворого, перебував на лікуванні у періоди з 22.07.2022 по 23.07.2022, з 24.07.2022 по 26.07.2022, з 27.07.2022 по 01.09.2022, з 07.10.2022 по 17.10.2022, з 31.10.2023 по 17.11.2023, з 15.07.2024 по 02.08.2024. Як вбачається із направлень на лікування, виписаних 09.07.2024, 11.07.2024 [INFO] , та медичної карти стаціонарного хворого, лікувався солдат [PERSON] , водій-телеграфіст 3 взводу охорони роти охорони [INFO] . Позивач стверджує, що потребує постійного лікування та несе значні витрати на медикаменти, у підтвердження чого подав фіскальні чеки про придбання медикаментів у червні-липні 2024 року на загальну суму 3280,72 грн. При цьому будь-яких доказів на підтвердження обставин щодо отриманих доходів чи їх відсутності, позивач суду не надав. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Як роз`яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно дост.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. (постанова Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17) У відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. (ч.1). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. (ч.2). Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. (ч.3). У відповідності до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. (ч.1). Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. (ч.2). Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. (ч.3) Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. (ч.5). У відповідності до ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. (ч.1). Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. (ч.2). Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (ч.3). Звертаючись до суду із позовом про зміну розміру аліментів, позивач просить змінити розмір стягуваних з нього за судовим наказом аліментів на утримання однієї дитини з 1/4 частки доходу на тверду грошову суму - 1598 грн. щомісячно, що фактично становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України» на 2024 рік, тобто 50% від 3196 грн. Зокрема зазначив, що з часу видачі судового наказу від 03.01.2024 року про стягнення з нього аліментів на утримання дитини його матеріальне становище погіршилося, що свідчить про наявність підстав для зменшення розміру аліментів. Обставина погіршення матеріального становища зумовлена набуттям платником аліментів з 05.07.2023 року ІІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаною із захистом Батьківщини, та погіршенням стану здоров`я, постійним лікуванням і витратами на медикаменти. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частинами першою та другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем належними, допустимими та достатніми доказами не підтверджено погіршення його майнового становища, як і погіршенням стану здоров`я після видачі судового наказу. Повідомлені відповідачем на підтвердження зміни його матеріального стану обставини встановлення йому з 05.07.2023 року ІІІ групи інвалідності на певний строк (що мало місце до видачі судового наказу від 03.01.2024 року) та періодичного лікування, не є такими, які мають випливати на визначений законом розмір аліментів на дитину. Погіршення здоров`я платника аліментів не є безумовною підставою для зменшення аліментів. Позивачем не надано доказів його непрацездатності. Докази про рівень доходів позивача, динаміку їх зміни в матеріалах справи відсутні та позивачем до суду не подавалися. Встановлений судовим наказом розмір аліментів на утримання однієї дитини на рівні 1/4 частини заробітку (доходу) її батька, але не менше і не більше встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, відповідає вимогам сімейного законодавства, зокрема щодо мінімального гарантованого розміру аліментів, а його зменшення без підтвердження належними та допустимими доказами обставини погіршення матеріального становища платника аліментів, зокрема встановленням у передбаченому законом порядку непрацездатності останнього та об`єктивного зменшення у зв`язку з цим рівня доходу платника аліментів, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України. Позивачем не надано належних допустимих та достатніх доказів, що із моменту постановлення судового рішення у формі судового наказу про стягнення аліментів суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він немає змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. А тому зазначені обставини не можуть бути враховані судом при ухваленні судового рішення. Підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Тому

Outcome: dismissed