Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обгрунтування позову [PERSON] зазначив, що 08.07.2023 року 14 год. 20 хв. на автошляху М-06 Київ-Чоп км 29 + 975 м. водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21053» д.н.з. [NUMBER] не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Caddy» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який відкинуло, внаслідок чого останній зіткнувся із автомобілем марки «Ford Focus» д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого, автомобілі отримали механічні пошкодження, пасажир автомобіля марки «Volkswagen Caddy» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.09.2023 року у справі N369/14194/23 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент ДТП цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована в страховій компанії - Приватним акціонерним товариством «СТРАХОВА ГРУПА - ТАС». У зв`язку з настанням страхового випадку, позивачу було сплачено страхове відшкодування у розмірі 151800,00 грн. в той час, як за проведеним обстеженням офіційного дилера в Україні, ТОВ «Порше Інтер Авто Україна» пошкодженого автомобіля позивача, згідно акту вартість відновлювального ремонту становить 394065,46 грн. до цього ж позивачем була оплачена вартість проведення обстеження та складання вказаного акту у розмірі 3 936,00 грн. З урахуванням суми сплаченого страхового відшкодування, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 246 201,46 грн. витрати за проведення оцінки вартість відновлювального ремонту та складання акту у розмірі 3936,00 грн. компенсацію завданої моральної шкоди 20000 грн. судовий збір у розмірі 2511,38 грн. та витрати на правову допомогу. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. від 29.11.2023 року відкрито провадження у даній цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче провадження. Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутньої Н.О. N 959 від 13.09.2024 року щодо повторного автоматичного розподілу справи N 369/19530/23 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 13.09.2024 року у зв`язку з мобілізацією головуючого судді Дубас Т.В. вказану справу передано на розгляд судді Скрипник О.Г. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Скрипник О.Г від 13.09.2024\~ року справу N 369/19530/23 прийняла справу до свого провадження та призначено підготовче засідання. 23.10.2024 року Представником позивача було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог з огляду на те, що в позовній заяві повністю обґрунтовані розмір заподіяної матеріальної та моральної шкоди, але помилково в прохальній частині позовної заяви не зазначено прохання про компенсацію завданої моральної шкоди, яка обґрунтована за змістом позовної заяви Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представником позивача було надане письмове пояснення щодо розміру заподіяної шкоди з копією висновку експертизи. Відповідач наданим правом на надання відзиву на позовну заяву не скористувався. 07.08.2025 року представник позивача надав до канцелярії суду заяву про те, що він просить суд розглядати справу без\~участі\~позивача та представника, та просив суд позов задовольнити в повному обсязі. У зв`язку з неявкою\~сторін\~в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268\~ЦПК України датою\~ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за N 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 N 2\~передбачено, що відповідно до статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. При розгляді справи судом встановлено, що 08.07.2023 року 14 год. 20 хв. на автошляху М-06 Київ-Чоп км 29 + 975 м. водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21053» д.н.з. [NUMBER] не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Caddy» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який відкинуло, внаслідок чого останній зіткнувся із автомобілем марки «Ford Focus» д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого, автомобілі отримали механічні пошкодження, пасажир автомобіля марки «Volkswagen Caddy» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження відповідно до висновку експерта № 195/Е від 03.08.2023 року Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги\~п.12.1 \~Правил дорожнього руху\~України, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст.\~124\~ КУпАП. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.09.2023 року у справі N369/14194/23 водія [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст124.КУпАП. Дана постанова набрала законної сили та не оскаржувалась. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1\~ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187\~ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. На момент ДТП цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована в страховій компанії - Приватним акціонерним товариством «СТРАХОВА ГРУПА - ТАС», відповідно до укладеного договору обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності, поліс № ЕР 213169958, згідно якого АТ СГ «ТАС» взяло на себе зобов`язання компенсувати заподіяну шкоду третім особам під час дорожньо транспортної пригоди, яка сталася за участю транспортного засобу ВАЗ 2105 д.н.з. [NUMBER] і в наслідок якої наступає цивільно правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Строк дії полісу з 04.02.2023 по 03.02.2024 року. Страхова сума, за шкоду заподіяну майну, становить 151 800 грн. 00 коп. Для визначення вартості відновлювального ремонту, позивач самостійно звернувся до офіційного дилера в Україні, ТОВ «Порше Інтер Авто Україна» та отримав акт, за яким вартість відновлювального ремонту становить 394 065,46 грн. До того ж, позивачем була оплачена вартість проведення обстеження та складання вказаного акту, яка становить 3 936,00 грн. що підтверджується наданою квитанцією. Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом враховані наступні правові висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі N465/4621/16-к, провадження N 13-24ск19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі N 147/66/17, провадження N 14-95цс20 Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частини третьої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно зі статтею 29\~Закону України\~"Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29\~Закону України\~"Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів" - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Системний аналіз статті 22\~ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194\~ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню, є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Таким чином, загальний розмір збитків позивача для відновлення порушеного права становить 246\~201,46 грн., яка складається з вартості відновлювального ремонту становить 394065,46 грн., вартості проведення обстеження пошкодженого автомобіля 3936,00 грн. та від зазначеного розміру вираховується сума відшкодована страховою компанією у розмірі 151\~800 грн. Положеннями ч. ч. 1-3\~ст. 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Тобто ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~визначає: по-перше, особу, відповідальну за моральну шкоду, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди, зокрема наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У ч. 2\~ст. 1167 ЦК України\~передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі "Stankov v. Bulgaria" (Станков проти) від 12.07.2007 року). ЄСПЛ у справі "Thoma v. Luxembourg" (Тома проти Люксембургу)" від 29.03.2001 року використав принцип, за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять "розумність" та "справедливість" при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях "Thoma v. Luxembourg" (Тома проти Люксембургу), "Caloc v. France" (Калок проти Франції) та "Niedbala v. Poland" (Недбала проти Польщі) ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Враховуючи наведену позивачем заподіяну моральну шкоду, спричинену внаслідок\~ДТП, яку він оцінює у 20\~000,00 грн., суд вважає цю суму розумною та справедливою, оскільки обумовлена душевними стражданнями пов`язаними із пошкодженням його майна, зменшенням його продажної вартості, у позбавленні можливості вільного пересування, обмеження у спілкування. За приписами частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз. Відповідно до положень частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За статтею 30 Закону України "Про адвокатуруі адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Частина третя статті 141 ЦПК України передбачає критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі N 9901/350/18\~та постанові від 26 травня 2020 року у справі N 908/299/18. З огляду на укладений позивачем з Адвокатським об`єднанням «АСТЕЕЛЕКС» було Договір про надання правничої допомоги № АМ-07.23- 34 від 10 липня 2023 року та додаток №1 до нього розмір вартості правничої допомоги, який складається виходячи з вартості 1 800 грн. за 1 год. (складання позовної заяви, претензії, відповіді на відзив, клопотань, адвокатських запитів та інших необхідних процесуальних документів, а також безпосередньої участі адвоката в судовому засіданні), що складає 25200,00 грн. є цілком обґрунтованим і підлягає задоволенню. До того ж, позивачем сплачений судовий збір за подання позовної заяви 2 511,38 грн, який відповідно до приписів п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України покладається на відповідача. У зв`язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved