Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

Представник Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» Пономарьова Н.В. звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 66894,61 грн, що утворилась за період з 01.10.2013 року по 31.01.2022 року, три відсотки річних в сумі 1254,51 грн, інфляційні втрати в сумі 6498,86 грн, а також судовий збір в сумі 2684,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що за адресою: [ADDRESS] , проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яким надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг у боржника у період з 01.10.2013 року по 31.01.2022 року виникла заборгованість в сумі 66894,61 грн. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.12.2025 позов КП «ХТМ» задоволено у повному обсязі. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі»\~ заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 жовтня 2013 року по 31 січня 2022 року у розмірі 66894 грн; інфляційні втрати в розмірі 6498,86 грн, три відсотки річних в розмірі 1254,51 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 19.06.2025 заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.12.2023 скасовано, справу призначено до судового розгляду. Представником позивача 30.06.2025 подано клопотання про поновлення строку позовної давності, в якому представником уточнено позовні вимоги та з урахуванням поданого клопотання позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за послуги теплопостачання, яка виникла в період з 01.04.2017 по 31.01.2022 та складає 50806,35 грн; інфляційні втрати в розмірі 6498,86 грн; три відсотки річних в розмірі 1254,51 грн; судовий збір у розмірі 2684 грн. Представник позивача в судове засідання не з явився, у поданому клопотанні просив розглянути справу без його участі. Відповідачі 22.07.2025 подали до суду відзив, в якому позов визнали частково, а саме визнали основну заборгованість у розмірі 17606,34 грн; інфляційні втрати у розмірі 1195,48 грн; три відсотки річні у розмірі 366,18 грн. Просили задовольнити позов саме в цій частині, а в задоволенні решти вимог відмовити. В обґрунтування заперечень відповідачі зазначили, що вимоги позивача підлягають задоволенню в межах строку позовної давності, а саме за період з листопада 2020 року по січень 2022 року. Крім того, у відзиві відповідачі звертають увагу на суперечливість розрахунку заборгованості, наданого позивачем, та надають власні розрахунки з урахуванням сплаченої вартості наданих послуг. Відповідачі в судове засідання не з`явились, у відзиві просили розглянути справу без їх участі. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання за адресою [ADDRESS] , відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 23.10.2023 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Суд зазначає, що у поданому відзиві на позов відповідачі даний факт не оспорюють, а тому суд вважає його встановленим. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність обов`язку відповідачів оплачувати комунальні послуги, які надані позивачем та, відповідно, спожиті ними. Вирішуючи питання щодо періоду, за який відповідачами має бути виконаний обов`язок щодо оплати за спожиті комунальні послуги, суд виходить з наступного. Згідно ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся до суду 26.10.2023, отже період виникнення заборгованості, який охоплюється загальним строком позовної давності починається з 26.10.2020. Водночас, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено вищенаведеним пунктом 12, набрав чинності 02.04.2020. Карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) введено в Україні з 12.03.2020 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211, та діяв він до 30.06.2023, що визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 (зі змінами та доповненнями). Крім того, 15.03.2022 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 19, згідно якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Виходячи з викладеного, весь загальний строк позовної давності, який рахується до дня звернення до суду підпадає в період, протягом якого перебіг цього строку було зупинено, спочатку в зв`язку із введеним карантином, а потім у зв`язку із воєнним станом. Виходячи з викладеного, суд вважає, що вимоги позивача з урахуванням уточнення, в яких він просить стягнути з відповідачів заборгованість за період з квітня 2017 року, враховуючи те, що закон, яким зупинено перебіг строку позовної давності, набрав чинності 02.04.2020, є обґрунтованими та не виходять за межі строків позовної давності. З викладених підстав суд відхиляє доводи відповідачів щодо наявності підстав для застосовування наслідків пропуску строку позовної давності. Стосовно доводів відповідачів щодо неправильності розрахунків позивача, суд зазначає, що відповідачами не вказано, в чому саме полягає помилковість таких розрахунків. З наданого позивачем розрахунку суд вбачає, що в ньому враховані суми, які вносились відповідачами за спожиті послуги та на які вони посилаються, а в чому саме полягає неправильність решти заборгованості, в якій частині вона не відповідає встановленим тарифам чи фактично спожитим послугам, відповідачами не наведено. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд зазначає, що нараховані позивачем інфляційні втрати та три відсотки річних також не виходять за межі строку позовної давності з урахуванням чинних нормативно-правових актів, якими було зупинено його дію та період такого зупинення. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги з урахуванням уточнення підлягають задоволенню. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позовних вимог судовий збір покладається на відповідача, а тому суд стягує судовий збір з відповідачів на користь позивача в рівних частинах.

Outcome: approved