Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

до Яворівського районного суду Львівської області надійшла заява [PERSON] про видачу обмежувального припису строком на 6 місяців щодо [PERSON] , яким просить визначити такі тимчасові обмеження її прав, а саме: заборонити їй наближатися до заявника ближче ніж на 100 метрів; заборонити перебування у житлі, де заявник фактично проживає; заборонити спілкування через телефонні дзвінки, SMS, месенджери та будь-які інші електронні засоби зв`язку; заборонити вчиняти будь-які інші дії, що можуть створювати загрозу життю, здоров`ю, честі та гідності [PERSON] . Заява мотивована тим, що заявник проживає у [ADDRESS] , у статусі внутрішньо переміщеної особи у квартирі, де частково має право власності її тітка [PERSON] . Так, 26.06.2025 остання вчинила відносно заявника дії, які мають ознаки домашнього насильства, а саме: систематичні словесні образи, приниження гідності, погрози, психологічний тиск, навмисне створення атмосфери страху та контролю, а також спроби фізичного впливу, зокрема нанесення ударів та застосування сили, що ставлять під загрозу її фізичне та психічне здоров`я. За цим фактом була викликана поліція, яка зафіксувала правопорушення та видала терміновий заборонний припис № 448926. Проте через приблизно годину після оформлення акту про заборону наближення [PERSON] повторно прибула до квартири, викликала іншу патрульну поліцію за допомогою кнопки виклику при вході до будинку, та в присутності правоохоронців нанесла [PERSON] удар. Наразі [PERSON] повернулася до Італії, однак як стало відомо заявнику, вона може повернутися, оскільки отримала повістку до суду на 16.09.2025 у справі № 944/3393/25. Окрім цього, заявник вказує, що раніше вже зверталася до суду з окремим позовом до заінтересованої особи, що стосувався примушування її до догляду за матір`ю відповідача. Таким чином, у заявниці існують достатні підстави побоюватися повторення насильства та погроз. Ухвалою суду від 07.08.2025 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала та просила її задовольнити з підстав, викладених у заяві. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки не повідомила. Враховуючи вимоги ст. 350-5 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність заінтересованої особи, яка належним чином повідомлена про місце, день та час розгляду справи. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Як установлено із довідки від 27.04.2022 №1329-7001012511 [PERSON] взято на облік як внутрішньо переміщену особу, її фактичне місце проживання [ADDRESS] . Відповідно до термінового заборонного припису стосовно кривдника серія АА № 448929 від 26.06.2025 [PERSON] зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи строком на 3 доби. Відповідно до пункту першого частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з статті 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Відповідно до пунктів 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 17 квітня 2019 року по справі №363/3496/18, суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 04 грудня 2019 року по справі №\~607/10122/19. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі №\~369/7782/19\~(провадження № 61-21337св 19) зроблено висновок, що «відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Необхідність видачі обмежувального припису заявник аргументувала вчиненням [PERSON] відносно неї психологічного та фізичного насильства, однак, доказів, які б вказували на те, що [PERSON] є особою, яка постраждала від домашнього насильства, яке ніби - то чинилось відносно неї [PERSON] матеріали справи не містять. У встановленому законом порядку обставини вчинення [PERSON] систематичного домашнього насильства щодо [PERSON] перед судом не доведено, будь - яких належних доказів завдання заявнику заінтересованою особою будь - якої шкоди (фізичного, психологічного, економічного, будь - якого іншого характеру) суду не представлено. Вся інформація, яка представлена в доказах сторони заявника зафіксована з її слів. Суд зазначає, що вчинення [PERSON] систематичного домашнього насильства відносно [PERSON] має бути доведено належними доказами, оскільки рішення суду не може гуртуватись на припущеннях та виключно на словах [PERSON] . Так, конфлікта ситуація, якою заявник обґрунтовує свої вимоги, мала місце в 26.06.2025, проте належних доказів на підтвердження фактів вчинення відночно неї домашнього насильства, що має регулярний та постійний характер, яке загрожує її фізичному здоров`ю або завдає шкоди її психологічному здоров`ю, починаючи з червня 2025 до дня звернення до суду з відповідною заявою, заявником не надано. Сам факт виклику [PERSON] правоохоронних органів до [PERSON] в зв`язку із порушенням спокою та порядку проживання у будинку свідчить про наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що остання вчиняє щодо неї систематичне психологічне, економічне чи фізичне насильство, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Суд також враховує, що [PERSON] у поданій заяві зазначає, що між нею та [PERSON] існує спір. При цьому, документів, які б підтверджували право власності на квартиру [ADDRESS] , до заяви не додано. Таким чином, у випадку належності такої квартири на праві власності [PERSON] покладання на останню заборони перебування у такій квартирі створить порушення її права на користування цією квартирою, тобто матиме вплив на реалізацію нею правомочностей власника нерухомого майна. Таким чином, [PERSON] в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення [PERSON] систематичного та довготривалого психологічного та/або фізичного насильства щодо неї, а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у випадку не видачі щодо [PERSON] обмежувального припису, а тому законні підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису у суду відсутні. При цьому суд при розгляді даної заяви, враховуючи специфіку процедури розгляду вказаної категорії справ, яка обмежена часовим проміжком, позбавлений можливості ініціювати збір додаткових доказів. З огляду на висновки суду про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявник був звільнений при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed