Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

ПАТ «Альфа-Банк» 09.06.2016 року звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що 05.09.2014 року ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №500958840, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачеві кредит у сумі 63989,19 грн у строк з 05.09.2014 року по 08.09.2019 року. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит. Відповідач, у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 08.05.2016 року має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 63989,19 грн, за відсотками у розмірі 14025,01 грн, по комісії у розмірі 8875,28 грн. Крім того, позивачем було нараховано неустойку, розмір якої станом на 08.05.2016 року за останні 12 місяців штраф становить 2400,00 грн. Позивачем 20.05.2016 року на адресу відповідача була направлена вимога про усунення порушень, яка залишена без задоволення. На підставі викладеного, позивач просить стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 89289,48 грн, та вирішити питання про судові витрати. Ухвалою суду від 22.06.2017 року прийнято до розгляду цивільну справу за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, призначене судове засідання. Ухвалою суду від 21.03.2018 року витребувано від ПАТ «Альфа-банк» матеріали кредитної справи за кредитним договором №500958840, укладеного між ПАТ «Альфа-банк» та [PERSON] 05.09.2014 року. 28.02.2019 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, вважає їх надуманими, необгрунтованими та такими, що суперечать нормам матеріального права, оскільки, на думку відповідача, надана позивачем довідка-розрахунок заборгованості станом на 08.05.2016 року не є розрахунком та не може підтвердити наявність у відповідача заборгованості перед банком і є неналежним доказом, оскільки не відповідає нормам ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність». При цьому, на думку відповідача, надані позивачем докази не може бути віднесено до документів первинної бухгалтерської документації. Також вказує, що кредитний договір є нечитаємим, він є неналежним та не допустимим доказом у справі. Відсутність меморіального ордеру про зарахування кредитних коштів виключає можливість стягнення коштів з відповідача. Ухвалою суду від 12.03.2020 року замінено позивача Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА». Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2024 року у зв`язку із звільненням з посади судді Херсонського міського суду Херсонської області [PERSON] , у зв`язку з поданням заяви про відставку, справу передано судді Майдан С.І. 27.09.2024 року. Ухвалою суду від 30.09.2024 року цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Веста» до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та призначено судовий розгляд. Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань, згідно до протоколу №06/08-2019 загальних зборів учасників ТОВ "ФК "Веста" від 06.09.2019 року, було перейменовано ТОВ "ФК "Веста" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестохіллс Веста", яка є правонаступником всіх прав та обов"язків Товариства. Ухвалою суду\~від 12.12.2024\~року залучено до\~участі у\~розгляді даної\~справи правонаступника\~позивача Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Інвестохіллс\~Веста» -\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Дебт Форс». 02.07.2025 року представником відповідача Федак Л.Р. було додатково подано відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав викладених у відзиві від 28.02.2019 року. Відповідач вважає, що після переуступки права вимоги позовні вимоги також не можуть не можуть бути задоволені, оскільки матеріали справи не містять інформації про зарахування коштів на рахунок ПАТ "Альфа Банк", що ставить під сумнів дійсність першого договору факторингу, та як наслідок усіх інших договорів факторингу та переуступки права вимоги Договір факторингу укладений між ПАТ "Альфа-Банк" та ТОВ "Кредитні ініціативи" не містить відомостей про передачу боргу відповідача. Більшість інших договорі факторингу та відступлення права вимоги мають додатки у формі формулярів, а не дійсних додатків до договорів. 07.07.2025 року представником позивача ТОВ «Дебт Форс» було подано відповідь на відзив, в якому зазначив, що ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12 березня 2020 року у даній справі, залучено до участі у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА». Замінено позивача ПАТ «Альфа Банк» на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» Протоколом № 06/08-2019 від 06.08.2019 перейменовано ТОВ «ФК «Веста» на ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», що спростовує позицію представника відповідача, що така компанія ніяк не фігурує в даній справі. Тобто, ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» є однією юридичною особою, яка 06.08.2019 змінила назву. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2024 року у даній справі, залучено до участі у розгляді даної справи правонаступника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» - ТОВ «Дебт Форс». Обставина набутого ТОВ «Дебт Форс» права грошової вимоги до відповідача підтверджується вищезазначеними ухвалами суду, а тому, на думку позивача такі обставини не підлягають подальшому доказуванню та дослідженню. У зв`язку з чим, позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 14.08.2025 року у задоволенні клопотання сторони відповідача про витребування доказів відмовлено. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явивлися, про час та мсіце розгляду справи повідомлені належним чином, стороною відповідача наданий до суду відзив на позов, в якому висловили свою позицію щодо заявлених позовних вимог. Заяв та клопотань не надходило. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 05.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №500958840, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачеві кредит у сумі 63989,19 грн у строк з 05.09.2014 року по 08.09.2019 року, з фіксованою процентною ставкою 15,99 % річних, шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника, відкритий в ПАТ «Альфа-Банк», на підставі кдопотання [PERSON] задля погашення заборгованості за кредитним договором № 500356151 від 27.03.2013 року рахунок, та після повного погашення заборгованості остаток коштів зарахувати на рахунок відкритий згідно договору №500958840 від 05.09.2014 року. 08.09.2014 року між сторонами було укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору №500958840 від 05.09.2014 року, в якому сторони дійшли згоди про зміну п. 2.6 кредитного договору щодо сплати процентів за його користуванням та інших платежів за цим договором наступним шляхом, повернення кредиту позичальник здійснює з 08.04.2015 року щомісячно у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим Договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до цього договору, та є його невід`ємною частиною. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 63\~989,19 грн, про що свідчить виписка ПАТ «Альфа-Банк» по особовим рахункам з 05.09.2014 по 08.05.2016 року, з якого вбачається, що 08.09.2014 року на відкритий рахунок № [NUMBER] [PERSON] перераховані кошти у розмірі 63\~989,19 грн за кредитним договором №500958840 від 05.09.2014 року. З вказаного рахунку відповідача, проводилося перенесення заборгованості по кредиту на рахунок простроченої заборгованості за кредитним договором Відповідач, у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав. В результаті неналежного виконання зобов`язання, згідно наданого розрахунку ПАТ «Альфа-Банк», станом на 08.05.2016 року відповідач має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 63989,19 грн, за відсотками у розмірі 14025,01 грн, по комісії у розмірі 8875,28 грн. Крім того, позивачем було нараховано неустойку (штраф), розмір якої станом на 08.05.2016 року за останні 12 місяців становить 2400,00 грн. ПАТ «Альфа-Банк» 20.05.2016 року на адресу відповідача була направлена вимога про усунення порушень, яка залишена без задоволення. Відповідно до договору факторингу від 21.06.2016 року вбачається, що ПАТ «Альфа Банк» відступило право вимоги по кредитному договору №500958840 укладеному між [PERSON] та ПАТ «Альфа Банк» - Товариству з обмеженою відповідальністю "Кредитні Ініціативи". Крім того, 26.12.2018 року було укладено договір факторингу між Товаритсвом з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ВЕСТА", відповідно до якого ТОВ "Кредитні Ініціативи" відступило право вимоги, в тому числі, і по кредитному договорі №500958840, укладеному між [PERSON] та ПАТ «Альфа Банк, що підтверджується договором факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА, актом приймання передачі . 16.01.2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржника за кредитним договором №500958840. В свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» згідно договору №02-02/23 про відступлення (куплю-продажу) прав вимоги від 02.02.2023 року права грошової вимоги до боржника за кредитним договором №500958840 та набуло статус кредитора до боржника. 11.05.2023 року між ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» та ТОВ «ДЕБТ ФОРС» укладено договір № 11-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 11.05.2023 року, відповідно до якого ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №500958840, при цьому ТОВ «ДЕБТ ФОРС» набуло статус кредитора по відношенню до боржника, що підтверджується договором факторингу №11-05/23, витягом з реєстру боржників до договору № 11-05/23, актом прийому-передачі. Відповідно до ч.1 ст.512 та 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, первісний кредитор, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за договором позики належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк, заборгованість не сплачена. Відповідно до частини\~другої\~статті\~11 ЦК України\~підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини. Статтею\~626 ЦК України\~визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття\~627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина\~перша\~статті\~628 ЦК України). Статтею\~526 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті\~530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У статті\~1046 ЦК України\~визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із частиною\~першою\~статті\~1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин\~першої\~та\~третьої\~статті\~1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу (частина\~друга\~статті\~1050 ЦК України). У статті\~629 ЦК України\~передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610, частини\~першої\~статті\~612 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. \~ \~ \~ \~У зв`язку з тим, що відповідач неналежним чином виконував умови договору позики, виникла заборгованість. Згідно розрахунку, наданого первісним кредитором ПАТ «Альфа-Банк», за Договором позики №500958840 від 05.09.2014 року, відповідач має заборгованість у розмірі 89\~289,48 грн, з яких 63989,19 грн за кредитом; 14025,01 грн по відсотках; 8875,28 грн по комісії; 2400,00 грн штраф (за останні 12 місяців). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені, зокрема, відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ № 566 від 30 грудня 1998 року (чинного на час проведення грошових операцій за кредитним договором). Виписка з особового рахунку, надана банком, містить обов`язкові реквізити, визначені законодавством, такі як дата, сума, деталі операції та найменування учасників, а також підтверджує фактичне здійснення господарської операції, фіксує рух коштів та слугує підставою для бухгалтерських записів, та є первинним документом,\~а тому доводи сторони відповідача щодо неналежності та недопустимості наданих доказів позивачем є хибними та не приймаються судом до уваги. В свою чергу, факт отримання коштів стороною відповідача не оспорювався. Відповідач лише заперечував заявлений позивачем розмір заборгованості за кредитним договором, а згідно зі статтею\~204 Цивільного кодексу України\~діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Розрахунок заборгованості, наданий банком, відповідач не спростував, не надав власного розрахунку, а також доказів, що підтверджують повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Крім того, відповідач вважав, що наданий банком розрахунок, є необґрунтованим, оскільки є відображенням арифметичних розрахунків позивача, а тому вказаний розрахунок не може бути визнаний належним та допустимим доказом у справі. Проте, відповідач не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з наданим позивачем. При цьому незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови в позові у повному обсязі. Суд дійшов висновку, що виписки з особового рахунку позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за особовими рахунками є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Факт укладення кредитного договору належним чином підтверджено доказами, наданими позивачем та не заперечувався відповідачем. Отже, між позивачем та відповідачем виникли відповідні правовідносини на підставі договору про отримання кредиту. Згідно зі ст.1049 Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1, ч.6\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, відсоткам є такими, що ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на що підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача згідно розрахунку, наданого суду. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Оскільки ж боржник систематично порушував свої зобов`язання зі сплати кредиту, обґрунтованими є і вимоги позивача про стягненні неустойки (штраф) за останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду у розмірі 2400,00 грн, а тому відповідна сума також підлягають стягненню з відповідача. Відповідний розмір заборгованості відповідає умовам договору про розмір та строки кредитування, порядок повернення відсотків, умов щодо сплати компенсації та штрафу в разі прострочення виконання зобов`язання. Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості, позивач також просить стягнути з відповідача комісію у розмірі 8875,28 грн. Стороною позивача не надано доказів на підтвердження обгрунтованого нарахування відповідачу комісії у зазначеному розмірі. У постанові Велика Палата Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 зазначено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя\~статті 55 Закону N 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої\~статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. А тому позовна вимога про стягнення комісії в розмірі 8875,28 грн є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Крім цього у відповідності до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

Outcome: partial