Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

22.07.2025 виконавчий комітет Первомайської міської ради, як орган опіки та піклування, в особі міського голови виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області Демченка О.М. звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав, мотивуючи тим, що відповідачі є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - управління «Служба у справах дітей» Первомайської міської ради, мотивуючи тим, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. За наведених обставин виконавчий комітет Первомайської міської ради, як орган опіки та піклування просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина [PERSON] , передати [PERSON] виконавчому комітету Первомайської міської ради, як органу опіки та піклування для подальшого влаштування та одночасно вирішити питання про стягнення з відповідачів аліментів на утримання [PERSON] на користь державної установи або фізичної особи, до якої буде влаштована дитина, в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Ухвалою суду від 24.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у загальному позовному провадженні; призначено підготовче засідання на 22.08.2025, 10:00 годину. Представник позивача виконавчого комітету Первомайської міської ради, як орган опіки та піклування та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог управління «Служба у справах дітей» Первомайської міської ради в підготовче засідання не з`явилися. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, а також зазначив, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення, наслідки визнання позову йому зрозумілі. Відповідачка [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, а також зазначила, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення, наслідки визнання позову їй зрозумілі. Відповідно до ч.1ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки визнання відповідачами позову в даному випадку не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачами та ухвалити рішення по суті справи у підготовчому засіданні. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, наданих сторонами та витребуваних судом, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню. За таких обставин визнання позову відповідачами не суперечить закону, не порушує прав, свобод і інтересів третіх осіб, тому його слід прийняти, вирішити справу у підготовчому засіданні і задовольнити позов з таких підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22.06.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 311. Шлюб між батьками був зареєстрований 20.09.1997, що підтверджується актовим записом № 385 Відділу реєстрації актів громадянського стану м. Первомайська Миколаївської області, та розірвано заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду від 17.04.2023 у справі №484/2473/22, провадження № 2/484/228/23. Сім`я перебуває на обліку в управлінні «Служба у справах дітей» Первомайської міської ради з квітня 2021 року. Зміст подань Управління освіти Первомайської міської ради Первомайської гімназії №5 від 13.12.2023 (вихідний № 349), від 20.09.2024 (вихідний № 186), від 27.11.2024 (вихідний № 232) свідчить про глибокі проблеми в родині та повне самоусунення батьків від виконання своїх обов`язків. Агресивна поведінка неповнолітнього [PERSON] стала причиною його переведення на індивідуальну форму навчання. Попри це, він не відвідує заняття, не виконує завдань, блокує номери телефонів учителів, що унеможливлює освітній процес. Така поведінка дитини є прямим наслідком неспроможності батьків впливати на сина. Подання також зафіксували факти жорстокого поводження з боку [PERSON] по відношенню до його молодшого брата, [PERSON] , що призвело до фізичних ушкоджень. Відповідачка підтвердила, що жорстока поведінка старшого сина загострюється, і він також проявляє агресію до неї, псуючи майно. Відповідно до копії наказу № 30 управління «Служба у справах дітей» Первомайської міської ради від 26.09.2024 [PERSON] поставлено на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Зазначені факти підтверджують, що відповідачі не забезпечують необхідного медичного догляду та не створюють умов для нормального розвитку дитини, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, що в сукупності є ухиленням від виховання дитини та прямою загрозою її безпеці та здоров`ю. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Внаслідок невиконання [PERSON] обов`язку утримувати дітей до досягнення повноліття, ще до розірвання шлюбу, питання матеріальної підтримки дітей з боку батька було вирішене в судовому порядку, що підтверджується рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09.11.2022 у справі № 484/2474/22, провадження 2/484/952/22. Також відповідач систематично вчиняв домашнє насильство відносно колишньої дружини, що підтверджується постановами Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області про визнання його винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173-2 КУпАП (справи: № 484/2759/22, провадження № 3/384/1303/22 від 30.08.2022, № 484/971/23, провадження № 3/384/482/23 від 15.03.2023, № 484/6502/24, провадження № 3/384/3309/24 від 09.12.2024, № № 484/6741/24, провадження № 3/384/3427/24 від 18.12.2024), вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.01.2021 у справі № 484/65/21, провадження №3/484/81/21 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, що в сукупності свідчить про аморальну поведінку відповідача, його схильність до агресії та насильства, що є вкрай негативним прикладом для дітей, суперечить загальновизнаним нормам моралі та ставить під загрозу їхній психологічний і фізичний розвиток. Крім того, постанови Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі № 484/65/21, провадження №3/484/81/21 від 27.01.2021 та справі № 484/65/21, провадження №3/484/81/21 від 26.02.2021 про визнання його винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також довідка КНП «Первомайська центральна міська багатопрофільна лікарня» від 17.06.2025 № 806, відповідно до якої відповідач перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом F10 24 з 04.04.2023, свідчать про наявні у відповідача розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Такий спосіб життя та залежність є вкрай негативним прикладом для дітей, формуючи у них деструктивні моделі поведінки, та вказує на нездатність батька належно виконувати свої обов`язки, що створює загрозу для фізичного та психічного здоров`я неповнолітнього [PERSON] . За фактами невиконання батьківських обов`язків щодо виховання свого сина [PERSON] відповідачі неодноразово притягувалися до адміністративної відповідальності за ч.1 ст 184 КУпАП, що підтверджується постановами Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справах: № 484/1430/21 (провадження № 3/384/560/21 від 06.05.2021), № 484/740/24 (провадження № 3/384/570/24 від 04.03.2024), № 484/4599/24 (провадження № 3/384/2315/24 від 03.09.2024) Відповідачі не забезпечували належний контроль за станом здоров`я дитини, що призвело до погіршення психічного здоров`я [PERSON] . Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 8368/24 КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» [PERSON] знаходився на стаціонарі 3 27.09.2024 по 15.10.2024. Повним діагнозом [PERSON] є змішаний розлад поведінки та емоцій у підлітка з низьким рівнем знань. Крім того, з листа КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» від 05.05.2025 за № 3538/30 вбачається, що відповідачка проінформована в телефонному режимі про дату виписки сина відмовлялась його забирати, а також підтвердженням відмови є особисте звернення відповідачки до Генерального директора «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» Присяжного О. від 01.05.2025. Внаслідок бездіяльності обох батьків та відмовою інших родичів [PERSON] забирати дитину з закладу охорони здоров`я складено Акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» від 20.05.2025. Після проходження неповнолітнім сином [PERSON] курсу лікування та обстеження в КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради», обидва відповідачі свідомо відмовилися забирати дитину із закладу охорони здоров`я та повертати його в родину, що підтверджується Актом закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України від 20.05.2025 року та їхніми заявами. Зазначені факти свідчать про повне самоусунення відповідачів від виконання батьківських обов`язків, відсутність піклування про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, медичний догляд, а також відсутність інтересу до її внутрішнього світу. Усі ці фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються як ухилення від виховання дитини. Рішенням виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 17.06.2025 № 330 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування [PERSON] , [INFO] », дитині наданий відповідний статус. Питання про доцільність або недоцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, було розглянуте 30.06.2025 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. За результатами обговорення та аналізу наявних доказів, двічі прийняте одноголосні рішення про направлення до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області позовної заяви та висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх неповнолітнього сина. Згідно зі ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради визнано доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно їх сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 164 СК України особу може бути позбавлено батьківських прав, якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХП (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не виконують своїх батьківських обов`язків та не здійснюють батьківського піклування щодо свого неповнолітнього сина, не піклуються про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймають участі в його вихованні, ухиляються від матеріального забезпечення дитини, та самоусунулись від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ст.ст. 164, 165, 166 СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини та не здійснюють батьківського піклування, передбачено застосування такої правової санкції, як позбавлення батьківських прав. Частиною 2 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи наведене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Частинами 4, 5 ст. 167 СК України визначено влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав. Якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Суду не надано інформації про рідних дитини, які б могли прихистити хлопця, а тому [PERSON] слід передати виконавчому комітету Первомайської міської ради Миколаївської області, як органу опіки та піклування для подальшого влаштування. Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Згідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов`язку визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі (ч.3 ст. 181 СК України). При визначенні розміру аліментів згідно до ст. 182 СК України суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних осіб, а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХП (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, як то визначено ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства". Позивач, як орган опіки та піклування, якому буде передано дитину для подальшого влаштування, відповідно до ч.2 ст. 181 СК України має право вимагати стягнення аліментів в судовому порядку, щоб забезпечити дитині гарантоване матеріальне утримання, яке не буде залежати від згоди матері. Абзацом першим ч.2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до абз.2 ч.2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів аліментів на утримання їх сина [PERSON] на користь державної установи або фізичної особи, до якої буде влаштована дитина, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Разом з тим суд вважає недоцільним зазначати максимальний граничний розмір аліментів, оскільки в разі збільшення доходу відповідачів, це обмежить дитину в покращенні його матеріального забезпечення від батьків. Відповідачами не надано суду заперечень щодо неможливості сплати аліментів в частці від свого доходу, доказів щодо скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали сплату ними аліментів на утримання свого сина у частці. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд вважає, що позовна вимога про стягнення аліментів є законною та обґрунтованою, а тому підлягають задоволенню. З метою забезпечення умов життя, достатніх для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини, з відповідачів на користь державної установи або фізичної особи, до якої буде влаштована дитина, слід стягнути аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду з наданим позовом і до досягнення дитиною повноліття. Необхідно зазначити, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць. Враховуючи наведене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Суд роз`яснює відповідачам, що відповідно до положень Сімейного кодексу України вони мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена або на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Крім того, на підставі до ст. 141 ЦПК України з відповідачів в дохід держави слід стягнути судовий збір, з урахуванням ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved