Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 28800 доларів США (двадцять вісім тисяч вісімсот доларів США), в якості передоплати вартості транспортного засобу, за договором доручення № 12022024 на придбання та транспортування транспортного засобу від 12.02.2024. Позов мотивує тим, що 12.02.2024 року між ним на відповідачем було укладено договір доручення № 12022024 на придбання та транспортування транспортного засобу з Китайської Народної Республіки. Згідно умов даного договору, відповідач (Повірений) уповноважений від імені, в інтересах та за рахунок позивача (Довірителя) укладати правочини на поставку та/або замовити поставку на територію України транспортного засобу з місця його зберігання, що придбаний Довірителем та/або для Довірителя в Китайській Народній Республіці в строк до чотирьох місяців з дати укладення договору. За умовами договору транспортний засіб, який відповідач зобов`язався поставити був автомобіль марки «Volkswagen», модель «Id 6 crozz pro», модельний рік 2023. Позивач надав відповідачу доручення придбати вказаний транспортний засіб за ціною 28800,00 доларів США, а відповідач зобов`язався виконати прийняте на себе доручення на умовах найбільш вигідних для позивача та на його вимогу надавати інформацію про хід виконання доручення. Місцем передачі транспортного засобу було м.Львів. На виконання умов договору позивач 12.02.2024 передав відповідачу в якості передоплати грошові кошти в сумі 28\~800,00 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою\~ [PERSON] , яка написана ним власноручно. Однак, відповідач у встановлений договором строк, умови договору не виконав, не поставив позивачу транспортний засіб та не повернув грошові кошти в розмірі 28 800,00 доларів США, у зв`язку з чим позивач змушений був звернутися до суду. Ухвалою судді від 28.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін та надано відповідачу термін на надання відзиву на позов. Окрім цього, інформація про наявність такого позову у Личаківському суді була розміщена у відкритому доступі на офіційному веб-порталі Судової влади України в мережі Інтернет - http://court.gov.ua, а відповідача у порядку ч.11 ст.128 ЦПК України було повідомлено про розгляд судом справи за позовом [PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення коштів. Відповідач будучи належним чином повідомлений у встановленому законом порядку про наявність поданого [PERSON] позову, відзиву на позов із викладом своїх заперечень щодо заявлених позивачем позовних вимог чи заяви про визнання позову на адресу суду не скерував. Враховуючи вищенаведене, суд вирішує розглядати справу на підставі наявних у ній доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи (позовній заяві), в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 13\~ЦПК\~України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] (Довіритель) та відповідачем ФОП [PERSON] (Повірений) 12.02.2024 було укладено договір доручення № 12022024 на придбання та транспортування транспортного засобу з Китайської Народної Республіки (далі Договір) та Додаток № 1 до договору доручення № 1202204 від 12.02.2024 (далі Додаток №1) (а.с.7-10). Згідно з п.1.1 умов Договору, Повірений уповноважений від імені, в інтересах та за рахунок Довірителя укладати правочини на поставку та/або замовити поставку на територію України транспортного засобу з місця його зберігання, що придбаний Довірителем та/або для Довірителя в Китайській Народній Республіці в строк до чотирьох місяців з дати укладення договору. Згідно з п.1.2 Договору та п.4 Додатку № 1 передбачено, що Довіритель надав Повіреному доручення придбати транспортний засіб за ціною 28\~800,00 доларів США. У пункті 1 Додатку № 1 до Договору зазначено транспортний засіб, який відповідач ФОП [PERSON] зобов`язався поставити [PERSON] , а саме автомобіль марки «Volkswagen», модель «Id 6 crozz pro», модельний рік 2023. Відповідно до п.2.1 та п.2.3 Договору, відповідач ФОП [PERSON] зобов`язався виконати прийняте на себе доручення до 12.04.2024 на умовах найбільш вигідних для [PERSON] та на вимогу останнього надавати йому інформацію про хід виконання доручення. Згідно з п.3.2 Договору місцем передачі транспортного засобу є м.Львів. Відповідно до п.4.3.1 Договору, платіж у вигляді 28 800,00 доларів США, передбачений п.1.2 цього Договору Довіритель сплачує Повіреному на момент укладення даного договору. На виконання п.4.3.1 Договору, [PERSON] 12.02.2024 року передав ФОП [PERSON] грошові кошти в сумі 28 800,00 доларів США, що підтверджується копією розписки написаною ФОП [PERSON] власноручно, оригінал якої оглянуто судом (а.с.11). Як встановлено судом відповідач умови договору не виконав, у встановлений договором строк, не поставив позивачу транспортний засіб, а також не повернув грошові кошти у розмірі 28\~800,00 доларів США. З метою примусового стягнення грошових коштів за вказаним договором доручення позивач звернувся до суду з цим позовом. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правовідносини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦПК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.1 ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Відповідно до ч.1 ст.1002 ЦК України повірений має право на плату за виконання свого обов`язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами ч.1 ст.1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненими. Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим. (ч.1 ст.1004 ЦК України). Обов`язки повіреного та довірителя регламентовані ст.ст.1006, 1007 ЦК України. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] (Довіритель) та відповідачем ФОП [PERSON] (Повірений) 12.02.2024 було укладено Договір доручення № 12022024 на придбання та транспортування транспортного засобу з Китайської Народної Республіки та Додаток № 1 до договором доручення № 12022024 на визначених у них умовах. Позивач свої зобов`язання за договором доручення виконав в повному обсязі, а саме передав відповідачу грошові кошти в сумі 28800,00 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою. Однак, відповідач умови договору не виконав, у встановлений Договором строк, не поставив позивачу транспортний засіб, а також не повернув грошові кошти в розмірі 28 800,00 доларів США. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч.1 ст.611 ЦК України). В порушення умов кредитного договору а також ст.ст.509, 526, 1000 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки в судовому засіданні не здобуто доказів виконання відповідачем зобов`язання за договорами доручення, останній відзив не подав та свою позицію не висловив слід вважати встановленим, що транспортний засіб позивачу не поставлено, грошові кошти не повернуто, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення, а право позивача захисту в обраний ним спосіб. Як вбачається зі ст.192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до\~ч.ч.1-2\~ст.\~533\~ЦК України\~грошове зобов`язання\~має бути\~виконане у\~гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного суду від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16 судом встановлено: «... формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду констатує, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення». Відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, визначених Національним банком України станом на 21.08.2025 один долар США дорівнює 41,3782 грн, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 28\~800,00 доларів США, що становить 1\~191\~692,16 (один мільйон сто дев`яносто одна тисяча шістсот дев`яносто дві гривні шістнадцять копійок). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить із того, що при поданні позову позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позов про стягнення коштів задоволено повністю, а тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 11\~916,92 грн, що відповідно до вимог п.2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» становить 1 відсоток ціни позову. Докази понесення інших судових витрат сторонами не подані.

Outcome: approved