Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

25.06.2025 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. 30.06.2025 року позивач звернувся з уточненою позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину, треті особи - виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області, як орган опіки та піклування, [INFO] . Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] вказав, що він з 2017 по 2021 роки проживав разом з відповідачкою. [INFO] у сторін народилася дитина - [PERSON] . 09.03.2022 року відповідачка [PERSON] виїхала за кордон, залишивши дитину позивачу. Відповідачка тривалий час перебуває за кордоном і намірів повертатися в Україну не має. З 29.06.2023 року дитина проживає разом з позивачем і знаходиться на його повному утриманні. Утриманням та вихованням доньки займається виключно батько. Мати дитини самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки [PERSON] . Відповідачка не цікавиться долею доньки, не приймає участі в житті дитини, не займається вихованням, матеріально її не утримує. Через те, що позивач є військовозобов`язаним і не має підстав для бронювання або відстрочки від мобілізації, то малолітня дитина може залишитися без батьківської опіки взагалі. Вказані обставини спонукали позивача звернутися з відповідними позовними вимогами. Позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 07 липня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 17 липня 2025 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав вимоги, викладені в уточненій позовній заяві. Пояснив суду, що він удвох з донькою проживають за адресою [ADDRESS] . Мати дитини виїхала за кордон влаштовувати своє приватне життя. Мати дитини самоусунулася від виконання батьківських обов`язків - не приймає участі в житті дитини і не цікавиться її долею. Матеріальної допомоги відповідачка не надає. Позивач працює, але є військовозобов`язаним, внаслідок чого дитина може залишитися без батьківської опіки. Представник позивача, адвокат Долженко О.М. повністю підтримала позовні вимоги [PERSON] , викладені в уточненій позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. До суду будь-яких заяв не надала (а.с. 46, 61-65, 77). Представник третьої особи: виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області, як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився. Надав суду письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , а також надали суду заяву про розгляд справи без участі представника (а.с. 49, 66). Представник [INFO] в судове засідання не з`явився. Будь-яких заяв до суду не надав, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с. 46, 58, 60, 79). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пояснила суду, що вони проживають поруч з позивачем, родину [PERSON] добре знають. Позивача характеризують виключно з гарного боку, який самостійно виховує малолітню доньку [PERSON] . Опікується її долею, здоров`ям. Матеріально дитину забезпечує батько. Батько водить дитину до дитячого садка та до лікаря. Мати дитини в 2022 році виїхала за кордон. Долею дитини не цікавиться. Будь-яку матеріальну допомогу дитині відповідачка не надає. Заслухавши позивача, представника позивача, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ч. 2 ст. 150 СК України батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей, а за ухилення від виконання своїх обов`язків, відповідно до ст. 164 СК України можуть бути позбавлені батьківських прав. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 1989 року та ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько( -ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Дитина проживає з батьком в [ADDRESS] (а.с. 4, 6 на звороті, 7, 11, 27, 31). Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 04.04.2024 року [PERSON] звільнено від сплати аліментів на користь [PERSON] (а.с. 29-30). Рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради №387 від 18.10.2023 року визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком (а.с. 32). Батько забирає з садочка доньку, відвідує батьківські збори в ЗДО Миргородської гімназії № 2 «Гелікон» (а.с.34). Батько приводить дитину до лікаря-педіатра (а.с.35). Актом обстеження умов проживання дитини від 01.07.2025 року встановлено, що за місцем проживання батька створено належні умови для життя та розвитку дитини, які відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Мати дитини - [PERSON] перебуває за кордоном, надала заяву «Службі в справах дітей» Миргородської міської ради про згоду на позбавлення її батьківських прав стосовно доньки. Виконавчий комітет Миргородської міської ради вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.49). Пунктом 18 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголошено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до позиції Верховного Суду, сформованої у справах №757/2025/19 від 06.05.2020 року, №464/6203/14-ц від 30.06.2021 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Частинами 4 та 5 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Постановою Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі №520/8264/19 зроблено висновок, що поведінка особи, яка свідомо змінює країну проживання, не бере участі у вихованні дитини, свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні ст. 164 СК України і може бути підставою для позбавлення цієї особи батьківських прав щодо дитини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі №404/6391/16-ц (провадження №61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 (провадження №61-1344св20). Відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, не надає матеріальної допомоги, не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Доказів того, що відповідачка не виконує своїх батьківські обов`язки з поважних причин судом не встановлено, а тому суд вважає, що [PERSON] умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Проаналізувавши надані докази, а також вказані вище законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, законності та справедливості, суд приходить до висновку, що відповідачка тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, тому, вважає необхідним позбавити її батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідача права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни її ставлення до дитини, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Причому обов`язок утримувати дитину є рівним обов`язком як матері, так і батька. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За вимогами ст. 182 СК України суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Проте, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 2 ст. 77 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Положенням ч. 1 ст. 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позову і стягнення з відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 79, 191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Таким чином, у даному випадку аліменти необхідно стягнути з 25.06.2025 року. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. на користь держави та 1211,20 грн. на користь позивача.

Outcome: approved