Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

ПАТ АБ\~"Укргазбанк"\~(далі\~-\~позивач)\~звернулося до\~Чорнобаївського районного\~суду Черкаської\~області з\~позовом до\~ [PERSON] \~(далі\~-\~відповідач)\~про стягнення 3% річних нарахованих на суму простроченого боргу за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 17.01.2008 між ВАТ АБ "Укргазбанк", правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», відповідно до діючого статуту АБ "Укргазбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 21-1/08, згідно якого позичальник отримав кредит в сумі 15000 євро на строк до 16.01.2020 на задоволення споживчих потреб. В забезпечення повернення кредиту укладено договір іпотеки № ДІ-21-1/08 від 17.01.2008, згідно якого відповідач передав в іпотеку банку нерухоме майно - трикімнатну квартиру житловою площею 66,4 кв.м., загальною площею 37,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору АБ "Укргазбанк" звернувся із зустрічним позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором № 21-1/08 від 17.01.2008 з позичальника. Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30.04.2014 по справі № 2322/395/11 позовні вимоги АБ "Укргазбанк" задоволені в повному обсязі, стягнуто із [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 15009,77 євро та 26810,07 грн. Вказує, що рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30.04.2014 залишається не виконаним, а заборгованість в повному обсязі не є погашеною. Зазначає, що зобов`язання позичальником не виконуються вже тривалий період, тобто таке прострочення є триваючим порушенням і право на стягнення 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У зв`язку з чим, банком було нараховано, виходячи із загальної суми непогашеної заборгованості 14379,51 євро, 3% річних у розмірі 2137,70 євро за період з 12.03.2017 по 23.02.2022, що підлягають сплаті відповідачем за прострочення виконання зобов`язання. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних, нарахованих на суму простроченого боргу за кредитним договором № 21-1/08 від 17.01.2008, які станом на 23.02.2022 становлять 2137,70 євро, а також стягнути суму понесених судових витрат. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 04.06.2024 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 26.06.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 15.07.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, який мотивований наступним. Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичаного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігаться з моментом виникнення в зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати свої право в примусовому порядку через суд. Таке право у АБ "Укргазбанк" щодо нарахування штрафних санкцій за ст. 625 ЦК України виникло не з 12.03.2017, а значно раніше - від дати первинного пред`явлення виконавчого листа Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06.11.2014 № 2322/395/11 у грудні 2014 року. Відповідно до постанови Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Зі змісту ст. 266 ЦК України випливає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Однак, у позовній заяві АБ "Укргазбанк" нічого не вказано з приводу того, що заважало кредитору дізнатися про невиконання судового рішення у цивільній справі № 2322/395/11 набагато раніше від 23.05.2024. Згідно із ст. 625 ЦК України базою для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями, що відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 12.03.2018 по справі № 914/712/16. Втім, позивачем не надано до матеріалів позову детального розрахунку нарахування штрафних санкцій із зазначенням суми основного боргу, яка була стягнута за рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області у справі № 2322/395/15. Крім того, у матеріалах справи відсутні щомісячні нарахування 3 % річних на залишок заборгованості за кредитними зобов`язаннями, що унеможливлює перевірку правильності поданого позивачем загального розрахунку нарахування штрафних санкцій з 12.03.2017. Окрім того, всупереч приписам ст. 81 ЦПК України, позивачем в обгрунтування заявленого позову не надано жодної інформації про пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання, не долучено постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, а також не надано розрахунку державного виконавця щодо залишку кредитної заборгованості з відображенням грошових сум, які були примусово стягнуті із відповідача уподовж 2014-2024 р.р. Також, позивачем не надано до суду первинних бухгалтерських документів стосовно нарахування [PERSON] кредитної заборгованості та її примусового стягнення державним виконавцем упродовж 2014-2024 р.р. Вважає, що позивачем належним чином не доведено обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, у зв`язку із чим у задоволенні позову слід відмовити. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача Стадник П. В. позов підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у позові. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав зазначених у відзиві на позов. Просив у задоволенні позову відмовити повністю. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 17.01.2008 між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», відповідно до діючого статуту АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 21-1/08, згідно якого позичальник отримав кредит в сумі 15000 євро на строк до 16.01.2020 на задоволення споживчих потреб (а.с. 64-66 т. 1). Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30.04.2014 позовні вимоги АБ «Укргазбанк» задоволені в повному обсязі, стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 15009,77 євро, 26810,07 грн. та судові витрати в сумі 1700 грн. (а.с. 67-69 т. 1). Згідно з випискою по особовому рахунку [PERSON] заборгованість за кредитним договором не погашена, а рішення суду не виконано (а.с. 71-99 т. 1). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 21-1/08 від 17.01.2008 заборгованість [PERSON] за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3 % річних) за період\~з 12 березня 2017 по 23 лютого 2022 (включно) становить 2137,70 євро (а.с. 70 т. 1). Відповідач [PERSON] заявив про застосування позовної давності. Законодавець у ч. 1 ст. 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, сплатити гроші, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Крім того, зобов`язання можуть виникати з рішень судів - ч. 5 ст. 11 ЦК України. У силу положення ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч.2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та три проценти річних від простроченої суми. За змістом ст.ст. 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Таке нарахування входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Це є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених\~статтею 625 ЦК України\~за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за весь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду\~від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). У даній справі грошове зобов`язання, підтверджене рішенням Чорнобаївського районного\~суду Черкаської\~області від\~30.04.2014 в справі № 2322/395/11, відповідачем не виконано, таке прострочення є триваючим правопорушенням, а тому у позивача право на позов про стягнення 3% річних виникло за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до його усунення. Статтею 256 ЦК України\~унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписами\~статті 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята\~статті 261 ЦК України). Аналіз змісту статей\~256,\~257\~та\~261 ЦК України\~в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених\~статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Як указала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 Цивільного кодексу України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Таким чином, з огляду на вищенаведені правові висновки право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних мало б обмежуватися останніми трьома роками, які передували поданню такого позову. Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями\~263\~та\~264 ЦК України. Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. Так,\~постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~(далі - Закон № 540-IX)\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначеністаттями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей\~Закон\~набрав чинності 02 квітня 2020 року. Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020\~року Законом № 540-IX. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22), а також у постанові від 02 липня 2025 року в справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25), до закінчення розгляду якої було зупинено касаційне провадження у цій справі. ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з цим позовом 30 травня 2024 року, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 12 березня 2017 по 23 лютого 2022, надавши відповідний розрахунок. Отже, у цій справі станом на 02 квітня 2020 року позовна давність щодо позовних вимог про стягнення трьох процентів річних не спливла, оскільки перебіг цього строку є зупиненим внаслідок продовження на строк дії карантину. За таких обставин звернення до суду з позовними вимогами про стягнення трьох процентів річних, нарахованих саме за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, тобто без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим. Аналогічний висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року в справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25) з подібними правовідносинами. Таким чином, період стягнення має розпочатися з 02 квітня 2017 року,\~\~а не 12 березня 2017 року як помилково вказав у позові позивач, а тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 3 % річних нарахованих за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 2112,93 євро. Отже, твердження відповідача [PERSON] у відзиві на позов про пропуск позивачем строку позовної давності, за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, є помилковими. Також, не підтверджуються матеріалами справи посилання відповідача у відзиві на позов на те, що до матеріалів позову позивачем не додано детального розрахунку нарахування штрафних санкцій, адже ПАТ АБ «Укргазбанк» до позовної заяви долучено розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 21-1/08 від 17.01.2008, в якому вказано період нарахування заборгованості, кількість днів прострочення, ставка (%), сума заборгованості по кредиту і по процентах та сума нарахованих санкцій (а.с. 70 т. 1). Зазначений розрахунок відповідачем, в порушення вимог частини 1\~статті 81 ЦПК України, належним чином\~не спростовано. Відомості зазначені у виписці по особовому рахунку відповідача [PERSON] з 17.01.2008 по 20.05.2024 повністю узгоджуються із розрахунком заборгованості. Іншого відповідачем не спростовано. У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Отже,\~суд не\~погоджується із\~твердженням відповідача\~у відзиві\~на позов\~про те,\~що виписки\~за картковими\~рахунками не\~можуть бути\~належними доказами\~щодо заборгованості\~за кредитним\~договором. Окрім того, суд звертає увагу позивача [PERSON] на те, що три проценти річних, передбачені ст. 625 ЦК України (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), - це законодавчо встановлений та мінімальний розмір процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником, який не підлягає зменшенню судом. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 903/602/24, постанова від 02 липня 2025 року. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, зважаючи на встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, суд констатує, що відповідач має невиконане грошове зобов`язання, у якому позивач виступає кредитором, яке виникло згідно рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 квітня 2014 року про стягнення із [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 15009,77 євро та 26810,07 грн. Оскільки боржник зазначене зобов`язання по сплаті боргу, визначене рішенням суду, не виконує, чим допускає прострочення виконання грошового зобов`язання, позивач правомірно заявив до суду вимоги про нарахування на суму заборгованості на підставі приписів ст. 625 ЦК України 3 % річних. Однак помилився щодо періоду нарахування 3 % річних, оскільки не врахував те, що початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020\~року Законом № 540-IX. За таких обставин суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних нарахованих на суму простроченого боргу за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення в розмірі 2112,93 євро, які нараховані за період з 02.04.2017 по 23.02.2022. У задоволенні позову в частині стягнення 3% річних нарахованих на суму простроченого боргу за кредитним договором за період з 12.03.2017 по 01.04.2017 слід відмовити в зв`язку із пропуском позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційного розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2992,88 гривень. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує\~суди обґрунтовувати\~свої рішення,\~його не\~можна тлумачити\~як такий,\~що вимагає\~детальної відповіді\~на кожен\~аргумент.\~Міра,\~до якої\~суд має\~виконати обов`язок\~щодо обґрунтування\~рішення,\~може бути\~різною залежно\~від характеру\~рішення (справа\~«Серявін та\~інші проти\~України» від\~10\~лютого 2010\~року). На підставі викладеного вище,

Outcome: partial