Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

[PERSON] , звернулась до суду з позовом, через свого представника адвоката Кірюшина Артема Андрійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дебет Коллекшн ", третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний виконавець Турський Олександр Віталійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якій просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київо-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною 11.06.2021 зареєстрований в реєстрі за № 64973 про стягнення з [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн», яке знаходиться за адресою: вул. Круглоуніверситетська, 7, оф. 26, м. Київ, 01024, ідентифікаційний код юридичної особи: 44243120 грошових коштів, та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн», яке знаходиться за адресою: вул. Круглоуніверситетська, 7, оф. 26, м. Київ, 01024, ідентифікаційний код юридичної особи: 44243120 на користь [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в сумі 11 200 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 27 грудня 2023 року, зазначену справу було передано на розгляд судді Гринишиній А.А. Також, 27 грудня 2023 року представник заявника [PERSON] адвокат Кірюшин А.А. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову у справі за позовом [PERSON] , до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Дебт Коллекшн», третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський Олександр Віталійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якій просить суд зупинити стягнення у виконавчому провадженні № 68325825 за виконавчим написом, який вчинено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. 11.06.2021, зареєстрованим в реєстрі за № 64973. Ухвалою суду від 27 грудня 2023 року постановлено звільнити заявника [PERSON] від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 68325825 за виконавчим написом, який вчинено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. 11.06.2021, зареєстрованим в реєстрі за № 64973, до набрання законної сили рішенням в цивільній справі з ЄУН 142/713/23. Ухвалою суду від 02 січня 2024 року постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження в даній цивільній справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час та місце проведення судового засідання. Призначено по цивільній справі судове засідання, яке в подальшому відкладене, в остання до 12.08.2025 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною (надалі - Третя особа 1, Нотаріус) 11.06.2021 вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 64973 про стягнення із [PERSON] (надалі - Позивач, [PERSON] ) суми заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» (надалі - Відповідач, ТОВ «ФК Дебт Коллекшн) за кредитним договором від 04.03.2020 № 2987709765/257326 в сумі 6899, 40 грн. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис не підлягає виконанню, через порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису та неправильність вимог, оскільки останній вчинений з порушенням ст. 87 Закону України "Про нотаріат", та положень Постанови КМУ №1172 від 29.06.1999 року, крім того позивач заперечує безспірність заборгованості за кредитним договором. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте в матеріалах справи міститься заява представника позивача, адвоката Кірюшина А.А. про вирішення справи без його та позивача участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та треті особи в підготовче засідання не з`явились, про дату, час та місце його проведення були повідомлені відповідно до вимог законодавства. Відзиву на позовну заяву, заперечень проти позову та будь-яких інших заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надійшло. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що на примусовому виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. перебуває виконавче провадження № 68325825\~від 21.01.2022\~рокуз виконання виконавчого напису вчиненого приватного нотаріуса\~Києво-Святошинського\~районного нотаріального\~округу Київської\~області Грисюк\~Оленои Василівни\~від 11.06.2021,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№ 64973\~про стягнення\~із [PERSON] \~суми заборгованості\~на користь\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«ФК Дебт\~Коллекшн» за\~кредитним договором\~від 04.03.2020\~№ 2987709765/257326\~в сумі\~6899,\~40\~грн.(а.с.5). Підставою для вчинення виконавчого напису був кредитний договір 2987709765/257326 від 04 березня 2020 року, укладений між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ", ідентифікаційний код юридичної особи 42059219, правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №1-31/05/2021 від 31 травня 2021 є товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», ідентифікаційний код юридичної особи 39508362, правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №1-03/06/2021 від 03 червня 2021 є товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» (а.с.16). Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався\~статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат»\~та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Частиною 1\~ст. 1 Закону України «Про нотаріат»\~встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2\~ст. 1 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до\~статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса передбачений положеннями\~постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662\~внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». На зазначений пункт посилався нотаріус у виконавчому написі. Проте, при вчинені виконавчого напису не враховано, що пункт 2\~Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року\~на час його застосування, а саме 28.09.2020, був визнаний судом незаконним та нечинним, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Частиною 2\~статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Отже, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172\~у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем у простій письмовій (електронній) формі, оскільки пункт 2 Переліку визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 11.06.2021 в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, який не був нотаріально посвідченим. Отже, враховуючи, що на момент вчинення виконавчого напису за реєстровим № 64973 від 11.06.2021 року приватний нотаріус керувався нечинними положеннями законодавства, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК Україниу зв`язку із задоволенням позову, беручи до уваги, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, а також те, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1453,44 грн. (605,60 грн. (за подання заяви про забезпечення позову) + 1211,20 грн. (за подання позовної заяви) х 0,8 = 1453,44 грн.) Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11200,00 грн. суд зазначає наступне. Згідно з п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої\~статті 58 ЦПК України\~сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша\~статті 60 ЦПК України). Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до\~Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій\~статті 62 ЦПК України. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Зі змісту частини четвертої\~статті 137 ЦПК України\~вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої\~статті 137 ЦПК України). Такі правові позиції викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Вказана судова практика є незмінною. Згідно вимог ст.\~137, ст.\~141 ЦПК України\~зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження надання та понесення витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Кірюшиним А.А. подано до суду: копію договору про надання правової допомоги від 21 грудня 2023 року (а.с. 18), копію акту виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 21 грудня 2023 року (а.с. 20), копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 139 від 21 грудня 2023 року. (а.с. 21) Таким чином, представником позивача надано докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість. Поряд з цим, суд звертає увагу на наступне. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)). Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року; від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19); від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19). При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Такі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), а також у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved