Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

Позивач в особі представника Котницького І.О. 02.09.2024 звернувся до Ананьївського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості №2008/13-1-08/239 від 15.05.2008 у розмірі 1\~722\~404,39 грн. На обґрунтування позову зазначено, що між 15.05.2008 АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №2008/13-1-08/239. Правонаступником АТ «Укрсоцбанк» є АТ «Сенс Банк». Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредиту у розмірі 326\~000 доларів США. Договором про внесення змін №2 змінено валюту кредиту та перенесено суму кредиту в розмірі 173\~866,76 дол. США в гривню. Зміна валюти заборгованості за договором кредиту здійснюється шляхом видачі двох разових кредитів загальною сумою 4\~172\~802,24 грн, сума першого кредиту 1\~389\~717,01 грн та сума другого кредиту 2\~783\~085,23 грн. На забезпечення умов виконання кредитного договору, укладено договір поруки №06-0/1186 від 15.05.2008 з [PERSON] . Відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання чим грубо порушує взяті на себе зобов`язання, в результаті чого станом на 21.12.2023 виникла заборгованість: по кредиту 1 сума заборгованості за кредитом 203\~481,81 грн, сума заборгованості за відсотками 12\~208,91 грн, загальна сума заборгованості 215\~690,72 грн. По 2 кредиту сума заборгованості за кредитом 1\~326\~172,59 грн, сума заборгованості по відсоткам 180\~541,08 грн, загальна сума заборгованості 1\~506\~713,67 грн. Ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 27.09.2024 позовну заяву передано за підсудністю до Приморського районного суду м.Одеси. Справа 27.01.2025 надійшла до Приморського районного суду м.Одеси. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 28.01.2025 справа прийнята до розгляду судді та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 13.03.2025. До суду 07.02.2025 надійшов відзив представника [PERSON] [PERSON] , згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив мотивований тим, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір, за яким відповідачка передала в іпотеку банку квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 27.05.2015 ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали додаткову угоду до договору кредиту, якою збільшено розмір процентів до 15% річних, а сплата заборгованості передбачалася з червня 2008 року по травень 2023 року щомісячними платежами у розмірі 1\~811,11 дол. США. Того ж дня, між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін до іпотечного договору, в якому сторони дійшли згоди, що іпотека спірної квартири забезпечувала виконання грошових зобов`язань за додаткової угодою. [PERSON] не здійснював платежі в рахунок повернення кредиту в період з 28.05.2015 по 28.09.2018. 16.05.2018 банк направив боржнику та майновому поручителю вимоги про усунення порушень сплату заборгованості у 30-денний строк, яка виконана не була, а тому позов до поручителя міг бути пред`явлений з 16.06.2018 по 16.12.2018, тому порука є припиненою. До суду 17.02.2025 надійшов відзив представника [PERSON] [PERSON] , згідно якого вважає позовні вимоги передчасними, тому такими, що не підлягають задоволенню. Відзив обґрунтований тим, що банк надав розрахунок заборгованості станом на 15.10.2019, але позичальник в період з липня 2020 року по березень 2024 року систематично здійснював періодичні платежі та загалом сплатив 1\~337\~413 грн. Відповідач виконує договір, а вимогу про усунення порушень він не отримував, тому заявлені вимоги є передчасними. Ухвалою від 13.03.2025 прийнято до розгляду відзиви представників відповідачів, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 02.04.2025. У зв`язку з відключенням подачі електроенергії до приміщення суду, розгляд справи у судовому засіданні 02.04.2025 відкладено на 24.04.2025. У судовому засіданні 24.04.2025 представник позивача [PERSON] просив надати час для складення розрахунку заборгованості станом на сьогоднішній день, представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] не заперечували проти відкладення, суд задовольнив клопотання та відклав розгляд справи на 12.05.2025. Ухвалою від 12.05.2025 судовий розгляд справи відкладено на 26.06.2025, визнано явку представника АТ «Сенс Банк» у судове засідання обов`язковою. До суду 24.06.2025 представник позивача [PERSON] надав до суду заяву, якою просив долучити розрахунок заборгованості із врахуванням поточних сплат, у якій вказує, що по кредиту 1 залишок коштів клієнта 2\~630,78 грн. Дані кошти чекають розподілення в дату наступного платежа в кінці червня. По кредиту 1 станом на 23.06.2025 простроченої заборгованості немає, тільки строкова. По кредиту 2 станом на 23.06.2025 є прострочена заборгованість по % у розмірі 272\~227,58 грн, прострочена заборгованість по тілу 37\~706,76грн, строкове тіло 1\~288\~465,83 грн, строкові % - 81\~228,07 грн. В результаті проведеного судового засіданні 26.06.2025 розгляд справи відкладено на 16.07.2025 з метою надання часу представнику [PERSON] надати контррозрахунок. До суду 10.07.2025 надійшли письмові пояснення [PERSON] у яких вказує, що позичальником не порушено строків оплати кредитних договорів, а нарахована банком заборгованість виникла через безпідставне застосування банком підвищеної процентної ставки у розмірі 15% річних, замість 1%. Письмова вимога є неправомірною, позичальник продовжує сплачувати заборгованість, тому відсутні підстави для задоволення позову. У судовому засіданні 16.07.2025 проведеному за участі представників сторін, було прийнято додаткові пояснення відповідача, судом досліджено докази, після переходу до стадії судових дебатів представник позивача просив оголосити перерву, представники відповідачів не заперечували, тому суд оголосив перерву до 06.08.2025. До суду 06.08.2025 надійшла заява представника позивача щодо роз`яснень застосування процентної ставки у розмірі 15%, у якій вказує, що з 18.09.2019 по 24.03.2020 є прострочка по відсоткам, тому застосовується 15% процента ставка. Надалі у клієнта є заборгованість тільки по процентам по двом кредитним договором станом на 21.12.2023. У 2024 році виникла заборгованість по відсоткам, тому застосовувалася ставка 15%. Навіть враховуючи внесення коштів на дострокове погашення, відсотки будуть в прострочці, а тіло може бути в переплаті, по класичній схемі графіку погашення заборгованості. У судовому засіданні 06.08.2025 представник АТ «Сенс Банк» - Борщенко К.Ю. підтримав позовні вимоги, представник [PERSON] [PERSON] та представник [PERSON] [PERSON] заперечували проти позову. Суд закінчив стадію судових дебатів та перейшов до стадії ухвалення рішення, проголосив, що оголошення рішення відбудеться 14.08.2025 о 14:00 год. Згідно ч.1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 15 травня 2008 року між Акціонерно-комерційниим банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №2008/13-1-08/239, предметом договору є надання кредиту у розмірі 326\~000 доларів США зі сплатою 14% річних та комісії, з терміном повернення кредиту до 14.05.2023 (т.2 а.с.24-27). 27 травня 2015 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали договір про внесення змін №1 до Договору кредиту №2008/13-1-08/239 від 15.05.2008, яким викладено договір в новій редакції у зв`язку з переходом кредитора на нове програмне обслуговування в ІБС «FlexCube» (т.2 а.с.1-5). 27 травня 2015 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали договір про внесення змін №2 до Договору кредиту №2008/13-1-08/239 від 15.05.2008, яким у зв?язку зі зміною валюти залишку заборгованості за Договором кредиту, Сторони домовились внести наступні зміни в Договір кредиту: 1.1. Назву Договору кредиту викласти в наступній редакції: «Генеральний договір»; 1.2. Змінити валюту Кредиту, та перевести суму Кредиту 173\~866 доларів США 76 центів в гривню. 1.3. Зміна валюти заборгованості за Договором кредиту здійснюється шляхом видачі двох разових кредитів загальною сумою 4 172\~802 (Чотири мільйона сто сімдесят дві тисячі вісімсот дві) гривни 24 копійки, з якої сума першого кредиту (надалі за текстом - «Кредит в гривні 1») складає 1 389\~717 (Один мільйон триста вісімдесят дев?ять тисяч сімсот сімнадцять) гривень 01 копійка та сума другого кредиту (надалі за текстом - «Кредит в гривні 2») складає 2783 085 (Два мільйона сімсот вісімдесят три тисячі вісімдесят п?ять) гривень 23 копійки. При цьому, вищезазначена сума кредитів розрахована по прогнозному курсу, що буде діяти на міжбанківському валютному ринку України (надалі за текстом - «МВРУ») станом на дату купівлі іноземної валюти на МВРУ, який складає 24 гривень 00 копійок за І долар США. Видача Кредиту в гривні 1 та Кредиту в гривні 2 здійснюється шляхом списання Кредитором кредитних коштів з позичкових рахунків Позичальника, відкритих в ПАТ "Укрсоцбанк", код банку 300023 на поточний рахунок Позичальника № [NUMBER] , відкритий в ПАТ «Укрсоцбанк», код банку 300023. На підставі заяви про купівлю іноземної валюти або банківських металів, наданої Позичальником, сума виданих кредитів зараховується на окремий аналітичний рахунок № [NUMBER] , з подальшим обміном її у валюту заборгованості за Договором кредиту на МВРУ в день надання Кредитору вищезазначеної заяви (або в інший термін, якщо такий визначений чинним законодавством України, або пізніше у разі об?єктивної неможливості виконати заяву Позичальника у вказаний термін з інших причин) та направляється на погашення наявної на дату укладення цього Договору про внесення змін заборгованості за Договором кредиту за Кредитом та нарахованими процентами (т.1 а.с.239-240). Згідно додатку №1 до Договору про внесення змін №2 від 27.05.2015 до Договору кредиту №2008/13-1-08/239 від 15.05.2008, в результаті видачі кредитів в гривні та погашення комісії загальна заборгованість за цим Договором складає: 1\~389\~717,01 грн (кредит в гривні 1) та 2\~783\~085,23 грн (кредит в гривні 2) та 173 866,76 доларів США (кредит в іноземній валюті). Пунктом 2.1. додатку №1 до Договору про внесення змін №2 від 27.05.2015 до Договору кредиту №2008/13-1-08/239 від 15.05.2008, визначено кінцевий строк повернення кредиту 14 травня 2033 року. Відповідно до п.3.1 додатку №1 до Договору про внесення змін №2 від 27.05.2015 до Договору кредиту №2008/13-1-08/239 від 15.05.2008 погашення кредиту в гривні 2 здійснюватиметься позичальником до 27 числа (включно) кожного місяця, починаючи з червня 2015 року. Згідно п.3.2 додатку №1 до Договору про внесення змін №2 від 27.05.2015 до Договору кредиту №2008/13-1-08/239 від 15.05.2008 сторони домовилася: - встановити проценту ставку за користування кредитом в гривні 2 в розмірі 1 процент річних; - в разі, якщо станом на 1 січня будь-якого календарного року починаючи з «27» травня 2015 року Позичальник порушить більше, ніж на 30 (тридцять) календарних днів будь-який із строків/термінів, встановлених цим Договором для сплати заборгованості за Кредитом/процентами протягом попереднього календарного року користування Кредитом в гривні 1 та/або Кредитом в гривні 2 (далі - «Істотне порушення строків/термінів»), то починаючи з першого робочого дня календарного року, що слідує за роком, в якому відбулося вищезазначене Істотне порушення строків/термінів, процентна ставка за користування Кредитом в гривні 2 встановлюється у розмірі 15 (п?ятнадцять цілих) процентів річних (далі - «Підвищена процентна ставка»). При цьому, визначення вказаного вище тридцятиденного строку порушення строків/термінів сплати заборгованості за Договором здійснюється за накопичувальним підсумком, тобто для обчислення такого строку сумуються строки всіх порушень строків/термінів сплати заборгованості за цим Договором протягом відповідного календарного року користування Кредитом; - в разі, якщо протягом календарного року, в якому діяла вказана вище Підвищена процентна ставка, Позичальник не допустить іншого Істотного порушення строків/термінів, то починаючи з першого робочого дня календарного року, що слідує за роком, в якому діяла Підвищена процентна ставка, процентна ставка за користування Кредитом в гривні 2 встановлюється у розмірі І (один) процент річних (т.1 а.с.239 на звороті-244). Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] 15 травня 2008 року уклали договір поруки №06-09/1186, за умови якого [PERSON] зобов`язалася перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання зобов`язань по договору №2008/13-1-08/239 від 15.05.2008 (т.1 а.с.237). 27 травня 2015 року акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] уклали договір про внесення змін №1 до договору поруки №06-09/1186 від 15.05.2008, згідно якого Сторони домовились викласти підпункти 2.1.1. та 2.1.2 пункту 2.1. Статті 2 Договору поруки в наступній редакції: «2.1.1 повернення залишку заборгованості за кредитом (в іноземній валюті) в сумі 173\~866 доларів США 76 центів та за кредитом (в національній валюті) в сумі 4 172\~802 гривні 24 копійки, з порядком погашення, що визначений Договорами кредиту та кінцевим терміном повернення кредитів до «14» травня 2033 року (включно), а також дострокового погашення у випадках, передбачених Договорами кредиту з урахуванням всіх змін та доповнень до Договорів кредиту, в т. ч. і ті, що можуть бути здійснені у майбутньому, зокрема стосовно збільшення суми кредиту та/або строку/терміну його повернення; 2,1.2. сплата процентів за користування кредитом (в іноземній валюті) та кредитом (в національній валюті) відповідно до Договорів кредиту на умовах та у розмірі, визначеному Договорами кредитів з урахуванням всіх змін та доповнень до Договорів кредиту, в т. ч. і ті, що можуть бути здійснені у майбутньому, зокрема стосовно збільшення розміру процентної ставки та/або комісій;» (т.1 а.с.238). АТ «Сенс Банк» є правонаступником АКБСР «Укрсоцанк» (т.2 а.с.51-55, 30-32). Згідно з розрахунком заборгованості АТ «Сенс Банк» у зв`язку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором №2008/13-08/237 від 15.05.2008 станом на 21.12.2023, 28.05.2015 отримано кредит у розмірі 1\~389\~717,01 грн (тобто кредит 1), перший платіж мав відбутися 30.06.2015, відсоткова ставка за весь період застосована у розмірі 15% річних, сума заборгованості по кредиту становить 203\~481,81, сума заборгованості за відсотками 12\~208,91 грн, а загальний розмір заборгованості 215\~690,72 грн (т.2 а.с.56-59). По кредиту 1 [PERSON] надано роздруківку з застосунку банку, згідно якої з 27.06.2015 по 27.04.2025 статус платежів «виконано», наявна сума на рахунку в розмірі 2\~544,30 в очікування погашення на дату платежу (т.2 а.с.187-192). Згідно з розрахунком заборгованості АТ «Сенс Банк» у зв`язку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором №2008/13-08/237 від 15.05.2008 станом на 21.12.2023, 28.05.2015 отримано кредит у розмірі 2\~783\~085,23 грн (тобто кредит 2), перший платіж мав відбутися 28.05.2015, відсоткова ставка за період з 28.05.2015 по 02.01.2018 вказана у розмірі 1% річних, з 27.08.2018 до кінця розрахунку відсоткова ставка становить 15 % річних, сума заборгованості за кредитом становить 1\~326\~172,59 грн, сума заборгованості за відсотками 180\~541,08 грн, загальна сума заборгованості 1\~506\~713,67 грн (т.2 а.с.61-66). Станом на 23.06.2025 позивачем надано розрахунок заборгованості за яким, заборгованість за тілом кредиту по обом договорам залишилася незміною, а нараховані проценти збільшилися (т.2 а.с.197-203). Згідно розрахункам [PERSON] у нього наявна переплата по обом кредитним договорам (т.2 а.с.247-248). У поясненнях наданих до суду 06.08.2025 представник позивача [PERSON] вказує, що з 18.09.2019 по 24.03.2020 є прострочка по відсоткам, тому застосовувалася 15% процента ставка. Надалі у клієнта заборгованість є тільки по процентам по двом кредитним договорам станом на 21.12.2023. У 2024 році виникла заборгованість по відсоткам, тому застосовувалася відсоткова ставка 15%. Надані представником позивача пояснення не узгоджуються з розрахунком заборгованості, за яким по кредиту 1 відразу застосовувалася 15% ставка, а по кредиту 2 з 03.01.2018. З таблиці погашення нарахованих відсотків по кредиту 2 вбачається істотне порушення строків внесення платежів, відповідно до п.3.2. додатку №1 до кредитного договору, у 2017 році, у 2018 році, у 2019 році, у 2020 році та у 2021 році тобто нарахування 15% ставки мало відбутися з 2018 року, що правильно відображено у розрахунку позивача по кредитному договору 2, де застосовується 15% процента ставка з 2018 року і до кінця розрахунку, тобто до 21.12.2023. В свою чергу таблиця погашення нарахованих відсотків по кредиту 1 не вбачається істотного порушення сплати заборгованості до 2019 року, в той час як з 27.09.2019 по 24.03.2020 припинилася сплата процентів (т.2 а.с.59). Таким чином нарахування відсотків з 2015 року по 2020 рік у розмірі 15% річних суперечить п.3.2 кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином-ст.599 ЦК України. Відповідно до ч.1,2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Позивачем здійснено розрахунок станом на 21.12.2023, тоді як позов пред`явлено до суду 02.09.2024, однак за весь час розгляду справи позивач не скористався правом збільшити позовні вимоги, тому судом здійснюється розрахунки до 2024 року, без врахування дев`яти місяців 2024 року, адже таке виходитиме за межі позовних вимог. Таким чином, з врахуванням доказів по справі та доводів сторін, суд вбачає, що нарахування по кредиту в гривні 1 процентів за користування кредитом у розмірі 15% за період з 2015-2020 рік суперечить умовам договором, адже істотного порушення умов договору для застосування підвищеної процентної ставки по кредитному договору 1 за вказаний період позивачем не доказано. З урахуванням розрахунку позивача, конттрозрахунку відповідача [PERSON] та встановлених оплат, судом здійснено власний розрахунок заборгованості, за яким [PERSON] за 2015-2020 роки мав заплатити відсотків у розмірі 63 695,36 грн (1%), за період 2021-2023 роки мав заплатити відсотків у розмірі 833\~830,21 грн (15%), тобто у загальному розмірі проценти за весь період нарахування складають 897\~525,57 грн. За весь період нарахування [PERSON] сплатив відсотки по кредиту 1 у розмірі 1\~031\~254,03 грн, тобто утворилася переплата у розмірі 133\~728,46 грн, яку слід врахувати до тіла кредиту, яке загалом становить 203\~481,81 грн. Тобто, тіло кредиту наразі становить 69\~753,35 грн (203\~481,81 грн 133\~728,46 грн). За кредитним договором 1 заборгованість [PERSON] складає 69\~753,35 грн, які підлягають стягненню в рахунок дострокового погашення заборгованості за кредитним договором 1. По кредиту 2 розрахунок позивачем зроблено правильно, з врахуванням зниженої процентної ставки та підвищеної процентної ставки, яка застосовувалася на підставі п.3.2 додатку №1 до договору, у розмірі 15%, у зв`язку з порушенням [PERSON] строків погашення платежів. Контррозрахунок [PERSON] на переконання суду не відповідає умовам кредитного договору, тому не приймається судом до уваги. Суд відхиляє доводи представника відповідача [PERSON] про передчасність звернення до суду з огляду на наступне. Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (правовий висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16). Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулює Закон № 1023-XII, який також встановлює права споживачів, визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. У договорі №2008/13-1-08/239 від 15.05.2008 вказано, що кредит надається позичальнику на наступні цілі: поточні проблеми (п.т.2 а.с.24 на звороті), тобто кредит є споживчим. Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону № «Про захист прав споживачів»). Згідно ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» У разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) виснувала, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону № 1023-XII (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року), не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а в суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову в частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду конкретизувала свій правовий висновок, висловлений постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18), вказавши, що суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема, частини десятої статті 11 Закону № 1023-XII (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року), в якій був установлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. У справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами. У Рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року у справі № 1-2/2002 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Кампус Коттон клаб» щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) вказано, що можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. Конституційний Суд України виснував, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. У частинах першій, третій статті 4 ЦПК України закріплено право особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Аналіз вищевказаного дає можливість зробити висновок, що головною умовою для звернення кредитодавця до суду з позовом про дострокове стягнення споживчого кредиту є направлення банком відповідної вимоги, що дає можливість боржнику її виконати протягом строку, встановленого в договорі чи Законі, після чого кредитодавець позбавляється права вимагати повернення кредиту достроково. У разі якщо кредитор направив споживачу вимогу про дострокове погашення кредиту і таке направлення підтверджене, то звернення кредитора до суду з позовом до споживача про стягнення заборгованості за кредитним договором до закінчення визначеного у цій вимозі строку для її виконання не позбавляє можливості споживача виконати умови вимоги, а саме усунути порушення умов договору про надання споживчого кредиту, за умови, що на момент ухвалення рішення у справі строк виконання вимоги про дострокове повернення кредиту сплив. Такий висновок\~зроблено у\~постанові Великої\~Палати Верховного\~суду від\~04.07.2023\~у справі\~№ 553/1501/15-ц. АТ «Сенс Банк» 11.01.2024 склав на ім`я [PERSON] та [PERSON] вимоги про усунення порушення, згідно якої вказано, що станом на 21.12.2023 розмір заборгованості становить 215\~690,72 грн та 1\~506\~713,67 грн, які необхідно сплатити у 60-денний строк. У разі не виконання вимоги банку буде розпочато звернення стягнення на предмет іпотеки (т.1 а.с.217-222). На підтвердження направлення вимог надано описи вкладення (т.2 а.с.11-13, 16-18). Списком від 12.01.2024 згрупованих відправлень підтверджується направлення вимог відповідачам та список від 27.08.2024 (т.1 а.с.215, т.2 а.с.21). Таким чином, позивачем виконано вимоги щодо досудового врегулювання спору та направлено вимоги про усунення порушень, які не були виконані відповідачем, що стало підставою звернення до суду з вимогою про дострокове повернення кредиту. Щодо доводів представника відповідача [PERSON] про припинення поруки суд зазначає наступне. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч.3 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Строк поруки договором від 15.05.2008 та договором про внесенння змін №1 від 27.05.2015 не визначений, тому порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Строк виконання основного зобов`язання не настав, адже визначений до 14.05.2033, однак банк змінив строк виконання договору, звернувшись до суду. Разом з тим, посилання представника [PERSON] на вимогу ПАТ «Укрсоцбанк» від 16.05.2018 (т.2 а.с.101) є безпідставним, адже після 2018 року [PERSON] сплачує заборгованість, оскільки у вимозі від 16.05.2018 розмір заборгованості вказаний у сумі 2\~287\~564,96 грн. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на висновки Великої Палати Верховного суду у постанові від 13.06.2018 у справі №408/8040/12 та у постанові від 27.03.2019 у справі №200/15135/14-ц, оскільки у вказаних постановах суду касаційної інстанції викладено висновки щодо застосування частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції до 04 лютого 2019 року, згідно з якими припинення поруки є можливим, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. З огляду на вищевикладене, порука не є припиненою, а тому [PERSON] відповідає разом з [PERSON] як солідарний поручитель. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, перерахувавши розмір заборгованості по кредиту 1, суд встановив наявність заборгованості у розмірі 69\~753,35 грн, суд погодився з розрахунком заборгованості по кредиту 2, за яким заборгованість [PERSON] становить 1\~506\~713,67 грн, з яких: сума заборгованості по кредиту - 1\~326\~172,59 грн, сума заборгованості за відсотками 180\~541,08 грн. Разом з тим, матеріали справи містять квитанції [PERSON] про сплату за 2024-2025 роки, які не враховані в розрахунку станом на 21.12.2023. На рахунок [PERSON] у АТ «Сенс Банк» 29.03.2024 внесено 75\~000 грн (т.2 а.с.110), 09.05.2025 внесено 12\~706 грн, а 08.05.2025 26\~300 грн (т.2 а.с.186). Встановити на погашення заборгованості по кредиту 1 чи кредиту 2 внесено кошти не можливо, тому суд вважає за необхідне відняти суми сплат у загальному розмірі 114\~006 грн від загальної суми заборгованості по двом кредитним договором, яка становитиме 1\~576\~467,02 грн. Відтак, від загального розміру заборгованості по двом кредитам у розмірі 1\~576\~467,02 грн слід відняти підтверджені оплати у 2024, 2025 році у загальному розмірі 114\~006 грн, а тому розмір заборгованості зменшується до 1\~462\~461,02 грн. Саме заборгованість у загальному розмірі 1\~462\~461,02 грн підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Проніна проти України від 18 липня 2006 року п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. А тому, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial