Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

Позивач,\~ [PERSON] \~звернулася в\~суд з\~позовом до\~відповідача,\~ [PERSON] \~про визнання\~права власності\~на земельну\~частку (пай)\~в порядку\~спадкування за\~заповітом після смерті матері [PERSON] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що станом на 01.07.1990 року в [ADDRESS] проживали її батьки - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Матері на праві власності належала земельна частка (пай) розміром 37,76 (37,78) ум.кад.га, з якої - 30,31 ум.кад.га, у фізичних - 0,5481 га в урочищі «Бортищі» та 7,47 ум.кад.га, у фізичних - 0,1800 га в урочищі «Царинка» у с. Долина, Івано-Франківського (Тлумацького) району, яка була виділена на підставі рішення 8-ої сесії Долинської ради народних депутатів від 20.01.1997 року за № 3 у відповідності із сертифікатом на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ № 14-13, реєстраційний № 17, виданий 06.11.1997 року на ім?я матері [PERSON] . [INFO] мати, [PERSON] померла. Батько, [PERSON] помер ще [INFO] . За життя мати посвідчила на її ім`я заповіт, яким заповіла все належне їй на день смерті майно. Вона прийняла спадщину спадкового майна, являється єдиною спадкоємицею та частково її оформила. За життя мати отримала з даного сертифікату державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,5481 га в урочищі «Бортищі», кадастровий номер 2625683300:07:007:0028 серії ЯЖ № 152707, виданий на підставі розпорядження РДА від 12.09.2008 року за № 479 від 11.02.2009 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010931100009. На решту земельної частки (паю) державного акту мати не отримала. В нотаріальному порядку вона оформила після смерті матері зазначену земельну ділянку площею 0,5481 (0,5482 га). Остання звернулася до державного нотаріуса\~Тлумацької державної\~нотаріальної контори\~Івано-Франківської\~області,\~Васильєвої Н.М.із заявою\~про видачу\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~заповітом. Однак їй було відмовлено, у зв`язку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ на право на земельну частку (пай), який належить [PERSON] . Даний факт позбавляє її можливості оформити спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] . У зв`язку з вищевказаним, просила визнати за нею право власності на частину земельної частки (паю) із загального розміру 37,78 (37,76) умовних кадастрових гектарів 7,47 умовних кадастрових гектарів (у фізичних 0,1800 га), що розташована в урочищі «Царинка», с. Долина, Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області, виділена на підставі рішення 8-ої сесії Долинської сільської ради народних депутатів Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області від 20.01.1997 року за № 3 у відповідності із сертифікатом на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки (паю) серії IФ-14-13, реєстраційний № 17 від 06.11.1997 року після смерті матері [PERSON] . Позивач,[PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, однак в позовній заяві просила розгляд справи здійснювати без її участі. Відповідач, [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася. 20.08.2025 року від неї надійшла заява, в якій зазначила, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просила розглядати справу без її участі (а.с. 151). 18.03.2025 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Дослідивши матеріали\~справи та\~зібрані у\~ній докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Згідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207 цього Кодексу. Відповідно до п.1 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», установлено, що приватизація земель, які перебувають у користуванні сільськогосподарських підприємств і організацій, є невідкладним першочерговим заходом у здійсненні земельної реформи в Україні. Передачу земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції проводити на добровільних засадах, виходячи з того, що земля повинна належати тим, хто її обробляє. Згідно п.2 вищевказаного Указу Президента України, рекомендовано місцевим Радам народних депутатів за участю Державного комітету України по земельних ресурсах ужити заходів щодо прискорення передачі відповідно до земельного законодавства безплатно у колективну власність земель колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, трудові колективи яких виявили бажання одержати землю у власність. Організаціям землеустрою здійснювати у якомога коротші строки поділ земель, які передано у колективну власність, на земельні частки (паї) без виділення їх у натурі (на місцевості). Кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Пунктом п.3 даного Указу Президента України установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією, що зазначено у п.5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». На виконання вищевказаних Указів Президента України, Івано-Франківською обласною радою народних депутатів 31.07.1995 року було розроблено та затверджено «Положення про сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки (в умовних кадастрових гектарах) та сам бланк Сертифікату (а.с. 148-149). Постановою КМУ від 12.10.1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)», затверджено форму сертифікату на право на земельну частку (пай) та зразок Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Судом встановлено, що згідно копії сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ-14-13 № 17 від 06.11.1997 року, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки за № 17, [PERSON] належало право власності на\~земельну ділянку\~в межах\~середньої земельної\~частки без визначення на місцевості у розмірі 37,76 в умовних кадастрових гектарах на території Долинської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, виділеного на підставі рішення 8 сесії Долинської ради народних депутатів від 20.01.1997 року № 3 (а.с. 4). Даний сертифікат виданий за формою, яка розроблена Івано-Франківською\~обласною радою\~народних депутатів\~31.07.1995\~року та підлягав\~заміні на\~сертифікат державного\~зразка,\~форма якого\~затверджена Постановою КМУ\~від\~12.10.1995\~року або\~на державний\~акт,\~що посвідчує\~право власності\~на землю\~при виділенні\~меж ділянки\~на місцевості,\~у встановленому\~законом порядку.\~Однак [PERSON] даної заміни не здійснила. Відповідно до ч. 9 та 10\~ст. 5 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на\~місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Згідно ст. 6 ЗК України (в редакції в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх\~компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для: ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу; садівництва; дачного і гаражного будівництва. Статтею 23 ЗК України (в редакції в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Пунктом 2 розділу VІІ Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначається, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Факт належності\~права [PERSON] на вищевказану спірну земельну частку (пай) підтверджується також і копією списку громадян, що мають право на земельну частку (пай) по Долинській сільській раді, де під № 28 числиться [PERSON] та вказано, що площа по сертифікату 37,78 кад.га, яка складається з площі в урочищі «Бортище» - 30,31 кад.га та площі в урочищі «Царинка» - 7,47 кад.га (а.с. 13-28). Згідно копії листа Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 16.02.2024 року № 0-9-0.221-897/0/2-24 вбачається, що [PERSON] виділено земельні ділянки, а саме: земельна ділянка полщею 0,5481 га (урочище «Бортище» контур № 128) та земельна ділянка площею 0,1800 га (урочище «Царинка») (а.с. 9). З виписки із списку пенсіонерів пайовиків на земельну частку (пай) підприємства «Наддністрянщина» № 89 від 08.04.2024 року, яка видана Долинським старостинським округом Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] була включена в списки пенсіонерів пайовиків на земельну частку (пай) підприємства «Наддністрянщина», яка мають право на приватизацію землі станом на 1997 рік в урочищі «Царинка», 7,47 умовних кадастрових гектарів (0,1800 фізичних гектарів) та в урочищі «Бортище», 37,78 умовних кадастрових гектарів (0,5481 фізичних гектарів) і їй було видано сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ-14-13\~№ 17\~від 06.11.1997\~року зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки за № 17 (а.с. 29). Відповідно до виписки із погосподарської книги № 1 станом на 01.07.1990 року, виданої Долинським старостинським округом Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 83 від 04.04.2024 року, житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , побудований до 1990 року, числиться як колгоспний двір і в ньому зареєстровані та проживали: голова двору - [PERSON] , [INFO] ; дружина - [PERSON] , [INFO] . За житловим будинком закріплена земельна ділянка площею 0,25 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та передана в користування. Свідоцтво про право власності на вказаний об?єкт нерухомого майна не видавалося, право власності в по господарській книзі не реєструвалося (а.с. 33). Позивач народилася\~ [INFO] ,\~її батьками\~є [PERSON] \~та [PERSON] ,\~що підтверджується\~копією свідоцтва\~про народження\~серії [NUMBER] \~(а.с.\~43). 16.10.1982\~року остання\~уклала шлюб з [PERSON] та їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 44). Батько позивача, [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 36). Мати позивача, [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 35). Спадкодавцем, [PERSON] , 19.06.2014 року було складено та посвідчено приватним нотаріусом Тлумацького району\~нотаріального округу\~Івано-Франківської\~області заповіт, який зареєстрований в реєстрі за № 892, згідно із яким все належне їй майно, заповіла позивачу [PERSON] ,\~що підтверджується\~копією даного\~заповіту (а.с.\~34). Довідкою № 86 від 08.04.2024 року, яка видана Долинським старостинським округом Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області встановлено, що [INFO] померла її мати [PERSON] , [INFO] , що булла постійною жителькою с. Долина, Івано-Франківського району Івано-Франківської області та на день смерті зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . На день її смерті за вказаною адресою зареєстрованих та проживаючих осіб немає. Заповіт від імені [PERSON] у Долинському старостинському окрузі Олешанської сільської ради не складався і не посвідчувався (а.с. 32). В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст.1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач звернулася\~до державного\~нотаріуса Тлумацької\~державної нотаріальної\~контори Івано-Франківської\~області,\~Васильєвої Н.М.для оформлення права власності на спадкове майно після смерті матері [PERSON] , однак їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку, який належить [PERSON] , що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 724/02-31 від 18.12.2024 року (а.с. 39). 13.03.2024 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , успадкувавши земельну ділянку розміром 0,5482 гектарів, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Івано-Франківська\~область,\~Івано-Франківський\~(Тлумацький)\~район,\~Долинська сільська\~рада,\~урочище «Бортищі»,\~кадастровий номер\~земельної ділянки\~ 2625683300:07:007:0028 та оформила на своє ім`я, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру речових прав № 369709561 від 13.03.2024 року (а.с. 40, 42). Згідно відповідей\~Тлумацької державної\~нотаріальної контори\~Івано-Франківської\~області №\~387/01-16\~від 03.07.2025\~року та приватних нотаріусів Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. № 140/01-16 від 03.04.2025 року та [PERSON] № 180/01-16 від 20.03.2024 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с. 58, 59, 144). Відповідно до копії спадкової справи № 43/2022 заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області, позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та частково оформила її. Інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом немає (а.с. 61-73). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачами в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює судове рішення про задоволення позову. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст. 316-319, 328, 392, 1216 - 1222, 1268-1269 ЦК України, ст. 5, 23, 81,152 ЗК України та

Outcome: approved