Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

25.03.2025\~представник товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ»\~ звернувся\~до Тернопільського\~міськрайонного суду\~Тернопільської області\~із позовом\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~в якому\~просить стягнути\~із відповідачів\~3%\~річних та інфляційні втрати, в розмірі 164\~753, 51 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 05 червня 2006 року між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11009120000, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 15000 дол. США, а Позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит в порядку і на умовах, визначеному в даному договорі, в термін з 05 червня 2006 року до 04 червня 2013 року. Зобов`язання відповідача [PERSON] було забезпечено договором поруки №1 від 05 червня 2006, укладеним між поручителем [PERSON] та АТ «УкрСиббанк». 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу відповідно до якого, в тому числі, відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 11009120000. Таким чином, ТОВ «Кей-колект» набуло права грошової вимоги до [PERSON] по договору кредиту та до [PERSON] по договору поруки. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.01.2012 по справі № 2-9159/11 задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" та вирішено стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] в користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 374926 (триста сімдесят чотири тисячі девятсот двадцять шість) грн. 22 (двадцять дві) коп. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.11.2014 замінена сторона з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект». На сьогоднішній день відповідачами рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.01.2012 по справі № 2-9159/11 не виконано. У зв`язку із цим, представник позивча просить стягнути із відповідача суму 3% річних та інфляційні втрати нарахованих на суму простроченого зобов`язання зі сплати заборгованості визначеної рішенням суду від 12.01.2012 по справі №2-9159/11 за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, яка становить 164\~753, 51 гривень. Ухвалою судді від 31.03.2025 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в прохальній частині позовної заяви, просив суд розгляд справи проводити у відсутності представника. Відповідачі будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак надали суду письмові пояснення по обставинах справи та контррозрахунок. Просили суд проводити розгляд справи у їхній відсутності. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 05 червня 2006 року між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11009120000, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 15000 дол. США, а Позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит в порядку і на умовах, визначеному в даному договорі, в термін з 05 червня 2006 року до 04 червня 2013 року. Зобов`язання відповідача [PERSON] було забезпечено договором поруки №1 від 05 червня 2006 року, укладеним між поручителем [PERSON] та АТ «УкрСиббанк». 21.12.2009 АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». 12.12.2011 було укладено договір факторингу №1 про відступлення прав вимог, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» передає, а ТОВ «Кей-Колект» набуває право вимагати від боржника реального та належного виконання зобов`язань за кредитним договором від 05.06.2006 №11009120000. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.01.2012 по справі № 2-9159/11 задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" та вирішено стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] в користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 374926 (триста сімдесят чотири тисячі девятсот двадцять шість) грн. 22 (двадцять дві) коп. 18.11.2014 року ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 2-9159/11 замінено сторону виконавчого провадження у справі № 2-9159/2011 про стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за кредитним договором, а саме замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». При вирішенні спору суд виходить з наступного. Частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тлумачення статті 625 ЦК України свідчить, що: 1) натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном; 2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; 3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18). Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати три проценти річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18). Задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року в справі № 285/3536/20 (провадження № 61-261св22). Як вбачається із матеріалів справи ТОВ «Кей-Колект», яке є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк», просить стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати на підставі статті 625 ЦК України від суми заборгованості за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, у зв`язку з невиконанням відповідачем рішення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 12 січня 2012 року, при цьому, не пред`являючи позову про стягнення задавненої вимоги. Крім цього, на час винесення рішення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 12 січня 2012 року, щодо стягнення із [PERSON] ,\~ [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми заборгованості за кредитним договором № 11009120000 від 05 червня 2006 року в розмірі 374926 (триста сімдесят чотири тисячі девятсот двадцять шість) грн. 22 (двадцять дві) коп, ТОВ Кей Колект вже набуло право вимоги щодо боржника за договором факторингу від 12 грудня 2011 року. Аналіз установлених обставин справи, наведених вимог законодавства та висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, дозволяє зробити висновок про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційних втрат, оскільки такі нараховані на задавнену вимогу без пред`явлення позову про стягнення задавненої вимоги. Понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed