Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

, Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Ейс» звернулося\~до Ямпільського\~районного суду\~Вінницької області\~з позовом\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості.\~Позовні вимоги\~обґрунтовані тим,\~що 30\~листопада 2022\~року між\~ТОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога» та\~ [PERSON] \~укладений кредитний\~договір №\~673940570\~на суму\~16\~900,00\~грн.\~Кредитний договір\~укладено у\~формі електронного\~документа з\~використанням електронного\~підпису.\~Договір підписаний\~Відповідачем за\~допомогою одноразового\~ідентифікатора MNV35D3C. Згідно умов\~Кредитного договору,\~Первісний кредитор\~виконав свій\~обов`язок та\~перерахував Відповідачу,\~шляхом ініціювання\~через банк\~провайдер,\~грошові кошти\~у розмірі:\~16\~900,00\~грн.\~ 30\~листопада 2022\~року \~на банківську\~карту №\~5375-41XX-XXXX-5512\~Відповідача,\~яку Відповідач\~вказав у\~Заявці при\~укладенні Кредитного\~договору.\~Отже,\~Первісний кредитор\~свої зобов`язання\~надати грошові\~кошти виконав\~у повному\~обсязі,\~що підтверджується\~Платіжним дорученням. 28.11.2018\~між Первісним\~кредитором та\~ТОВ \~«ТАЛІОН ПЛЮС»\~укладено Договір\~факторингу №28/1118-01.\~У подальшому\~до Договору\~факторингу 1\~укладалися Додаткові\~угоди у\~тому числі\~щодо продовження\~терміну дії\~Договору факторингу\~1.\~Первісний кредитор\~та ТОВ\~«ТАЛІОН ПЛЮС»\~на виконання\~Договору факторингу\~1\~підписали Реєстр\~прав вимоги\~№ 214\~від 31.01.2023,\~за яким\~від Первісного\~кредитора до\~ТОВ «ТАЛІОН\~ПЛЮС» відступлено\~право грошової\~вимоги до\~Відповідача за\~Кредитним договором\~у розмірі\~зазначеному у\~Реєстрі прав\~вимоги.\~23.02.2024\~між ТОВ\~«ТАЛІОН ПЛЮС\~та ТОВ\~«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«ОНЛАЙН ФІНАНС»\~укладено Договір\~факторингу №23/0224-01.\~ТОВ «ТАЛІОН\~ПЛЮС» та\~ТОВ «ФК\~«ОНЛАЙН ФІНАНС»\~на виконання\~Договору факторингу\~2\~підписали Реєстр\~прав вимоги\~№ 1\~від 23.02.2024\~до Договору\~факторингу 2,\~за яким\~від ТОВ\~«ТАЛІОН ПЛЮС»\~до ТОВ\~«ФК «ОНЛАЙН\~ФІНАНС» відступлено\~право грошової\~вимоги до\~Відповідача за\~Кредитним договором\~у розмірі\~зазначеному у\~Реєстрі прав\~вимоги.\~29.05.2025\~між ТОВ\~«ФК «ОНЛАЙН\~ФІНАНС» та\~Позивачем укладено\~Договір факторингу\~№ 29/05/25-Е\~відповідно до\~умов якого\~Позивачу відступлено\~право грошової\~вимоги до\~Відповідача за\~Кредитним договором. Відповідно до\~Реєстру Боржників\~№б/н\~від 29.05.2025\~за Договором\~факторингу 3\~від ТОВ\~«ФК «ОНЛАЙН\~ФІНАНС» до\~Позивача перейшло\~право вимоги\~до Відповідача\~на загальну\~суму 79\~867,78\~грн.\~Укладання договорів\~факторингу між\~Первісним кредитором\~та ТОВ\~«ТАЛІОН ПЛЮС»\~та між\~ТОВ «ТАЛІОН\~ПЛЮС» та\~ТОВ «ФК\~«ОНЛАЙН ФІНАНС»\~до виникнення\~кредитних правовідносин\~з позичальниками\~не можуть\~ставити під\~сумнів відступлення\~прав вимоги\~за такими\~договорами факторингу\~новому кредитору,\~оскільки станом\~на момент\~укладення подібних\~кредитних договорів\~договори факторингу\~були чинними.\~При цьому,\~право вимоги\~по Кредитному\~договору було\~відступлено Первісним\~кредитором на\~користь ТОВ\~«ТАЛІОН ПЛЮС»,\~ТОВ «ТАЛІОН\~ПЛЮС» на\~користь ТОВ\~«ФК «ОНЛАЙН\~ФІНАНС»,\~а в\~подальшому Позивачу\~на підставі\~Реєстрів прав\~вимоги,\~які оформлені\~належним чином\~та саме\~з дати\~підписання Реєстрів\~прав вимоги,\~тобто вже\~після укладення\~Кредитного договору.\~У період\~перебування права\~вимоги у\~ТОВ «ФК\~«ОНЛАЙН ФІНАНС»\~зі сторони\~Відповідача не\~здійснювалося погашення\~заборгованості за\~Кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки Позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості Відповідача за Кредитним договорам. Згідно з умовами Кредитного договору Відповідач зобов`язується вчасно повернути Кредит, сплатити відсотки за користування Кредитом в порядку, визначеному Кредитним договором. Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов`язку та не повертав наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором. Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором, становить 79 867,78 грн., яка складається з: 16 900,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 62 967,78 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 0,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). За таких підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за вказаним кредитним договором в загальній сумі 79 867,78 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 07 липня 2025 року відкрито провадження по цивільній справі, судовий розгляд постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та витребувано за клопотанням позивача докази. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» у судове засідання не з`явився, в прохальній частині позову просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Суд встановив, що 30 листопада 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладений Договір кредитної лінії №673940570, який підписано останньою електронним підписом відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора MNV35D3C. Відповідно до умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» надало [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 16900,00 грн. шляхом ініціювання через банк провайдер на банківську карту № [NUMBER] (а.с.24-28). Кредитодавцем, на виконання умов договору [PERSON] було надано кредитні кошти в розмірі 16 900,00 грн. шляхом перерахунку на банківську картку № [NUMBER] . Вказане підтверджується платіжним дорученням від 30.11.2022 року (а.с.10). Факт надходження грошових коштів в сумі 16900 грн. 30.11.2022 на картковий рахунок [PERSON] підтверджується документом про рух коштів по картці наданої АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» від 15 липня 2025 року (а.с.81). 28 листопада 2018 року між Первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу №28/1118-01. У подальшому до Договору факторингу 1 укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу 1. Первісний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання Договору факторингу 1 підписали Реєстр прав вимоги № 214 від 31.01.2023, за яким від Первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 23.02.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу №23/0224-01. ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на виконання Договору факторингу 2 підписали Реєстр прав вимоги № 1 від 23.02.2024 до Договору факторингу 2, за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 29.05.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу № 29/05/25-Е відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Відповідно до Реєстру Боржників №б/н від 29.05.2025 за Договором факторингу 3 від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до Позивача перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 79 867,78 грн. Підписаний Сторонами та скріплені їх печатками Акти прийому-передачі до договорів факторингу №28/1118-01, №23/0224-01та №29/05/25-Е підтверджує факт переходу від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до позивача прав вимоги заборгованості до [PERSON] за Договором кредитної лінії №673940570 від 30.11.2022 року. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п.3 ч.1\~ст.3 ЦК України, а в ч.1\~ст.626 ЦК України\~зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.1082 ЦК України, передбачено, що Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. У відповідності до положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Враховуючи обставини справи, учасників справи та спірні правовідносини, які виникли, суд вважає необхідним зазначити наступне. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України). Так, як вбачається, звертаючись до суду, позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором №673940570 від 30 листопада 2022 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] . Аналізуючи надані докази та перевіряючи питання належності відповідача, судом було встановлено, що кредитний договорів №673940570 від 30 листопада 2022 року був укладеним між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] , а не між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] . Відповідно грошові кошти за кредитним договором було перераховано на картковий рахунок, який належить [PERSON] , а не [PERSON] . Суд виходить з конкретних обставин справи та доказової бази і на підставі оцінки доказів встановив факт, що [PERSON] є неналежним відповідачем у даній справі. До початку першого судового засідання позивачем не було заявлено клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18) зроблено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Поняття зобов`язання належить до фундаментальних понять доктрини цивільного права. Розумне тлумачення законодавства можливе лише з врахуванням правової природи зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатитигроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Аналізуючи вищевикладені норми права, враховуючи надані докази, перевіряючи питання належності відповідача, суд приходить до висновку, що з відповідачем [PERSON] не було укладено кредитного договору, а тому вона не повинна сплачувати за зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості, яка утворилася за кредитним договором, до неналежного відповідача, тому відсутні правові підстави для задоволення позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00). Згідно п. 6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір, який був сплачений при зверненні до суду та витрати на правову допомогу не відшкодовуються. На підставі\~Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст.\~525,526,530,549,\~599,\~610,\~612,625, 626,\~628,\~633,\~634,\~1048,\~1049,\~1054 \~1055 ЦК України,

Outcome: dismissed