Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

27.01.2025 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» в якій просить зобов`язати Акціонерне Товариство Комерційний Банк «Приватбанк» відновити залишок кредитних коштів на рахунку [PERSON] безпідставно списаних (перерахованих) 13.11.2024 року з карткового рахунку за № [NUMBER] належного [PERSON] у сумі 60000 грн.; визнати всі нараховані АТ КБ «Приватбанк» з 13.11.2024 року кредитні зобов`язання, відсотки, штрафи і пені за картковим рахунком № [NUMBER] який належить [PERSON] , незаконними та зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» їх списати; стягнути з Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на користь [PERSON] , судові витрати у справі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є клієнтом АТ КБ "ПриватБанк" і користувалася послугами банку з 13.03.2020 року відповідно до договору № SAMDNWFC00058847395 та відкрито картковий рахунок [NUMBER] ( [NUMBER] ), у відповідності до правил надання банківських послуг. 13 листопада приблизно об 15-30 год. Позивачка помітила, що їй на телефон приходять підозрілі смс-сповіщення з банку. Вона одразу ж, пішла до найближчого відділення АТ КБ «Приватбанк» та дізналась, що це дії шахраїв. В той же час банківську кратку заблокували та видали нову. Після того, як позивачка вийшла з відділення банку приблизно о 15-56 год. на телефон почала отримувати сповіщення про отримання кредиту на 60 000,00 грн, та 30 000,00 грн. та одразу без її втручання були зроблені два перекази по 29 999,00 грн. з комісією банку 150,00 грн. на сервіс MONO Direct KYIV, на загальну суму 59 998,00грн., а на останній переказ на суму 29 999,00 грн. було відмовлено. Позивачка, одразу повернулась до відділення банку, де заблокували нову видану банківську картку та співробітники банку встигли повернути кредитні кошти на суму 30000,00 грн. в якій в по останній транзакції було відмовлено. На наступний день Позивачка звернулась з заявою до відділу поліції №4 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК. України. 14 листопада 2024 року СВ відділу поліції №4 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області відомості щодо зазначених дій були внесені до ЄРДР за №12024163480000736 за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.4 ст.190 КК України. На теперішній час, Позивачка визнана потерпілою по вказаному кримінальному провадженню. Досудове розслідування на разі триває. 19 листопада 2024 року Позивач звернулась з письмовою заявою на адресу банку про скасування кредитної заборгованості рішення про надання кредиту та скасування кредитної заборгованості та списання відсотків за кредитом, проте листом від 05.12.202у року у задоволенні заяви банк відмовив. Вважає, що в наслідок шахрайських дій невідомих осіб, з її карткового рахунку відкритого у АТ КБ «Приватбанк», було неправомірно надано кредитні кошти у розмірі 60 000,00 грн. та 30 000,00 грн. та в подальшому неправомірно списані на рахунок невідомих осіб, з урахуванням комісії банку, в розмірі 60 000,00 гривень кредитних коштів. Тому вважає, що починаючи з 13 листопада 2024 року нарахування заборгованості за кредитом та відсотків, пені та інших штрафних санкцій є безпідставним та незаконним. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподіллено судді Бескровному Я.В. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Бескровним Я.В. від 13.02.2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про захист прав споживачів. Розгляд справи призначено в порядку Загального позовного провадження. Призначено судове засідання. 14.04.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, зазначає, що не погоджується з доводами позивача і заперечує проти їх задоволення, оскільки перевіркою було встановлено, що згідно виписки за картковим рахунком [NUMBER] клієнта [PERSON] , ІПН [NUMBER] за період 13.11.2024 р. по карті проведено дві оспорювані клієнтом операцій (без урахування зарахованих на карту Кредитів готівкою), в загальній сумі 60298.00 грн., включно з комісією 300.00грн. Аналізом виписки по карті [NUMBER] клієнта [PERSON] , ІПН [NUMBER] встановлено, що операції проведено в терміналі MONO011J, який не належить ПриватБанку (власник терміналу: MONODirect), в якості переказів на картки клієнтів інших банків. Одержувачів грошових коштів не встановлено. Також зазначає, що за картрахунком № [NUMBER] 13.11.2024 року, операції було вчинено за допомогою картки, яка була додана до сервісу Google Pay. Картка була додана 13.11.2024 року, відповідне повідомлення про активацію сервісу було надіслано на e-mail та повідомленням в Приват24. Сервіс GOOGLE PAY - безконтактний сервіс, що дозволяє здійснювати оплати чи зняття грошових коштів на пристроях, які підтримують дану функцію. Для користування послугою необхідно встановити на телефон додаток, додати до нього банківські картки із введенням даних картки. Після успішної авторизації карток у додатку, можливо користуватися картками без ії фізичної присутності, в тому числі можливе безконтактне зняття готівки на банкомат. Опис сервісу доступний за посиланням privatbank.ua/cpa/googlepay. Надалі, проводячи службову перевірку, було проведено аналіз вибірки за період 12-14.11.24, яка була отримана з ПК FINNUM, в ході чого встановлено, що номер фінансового телефону [NUMBER] клієнта [PERSON] , ІПН [NUMBER] - не змінювався. Перевіркою логінів входу до Приват24 під аккаунтом [NUMBER] клієнта [PERSON] , ІПН [NUMBER] встановлено, що під час проведення операцій з картою [NUMBER] клієнта [PERSON] , ІПН [NUMBER] , які відбулися 13.11.2024р., входи у акаунту П24 клієнта здійснювалися тільки з одного пристрою: - 2024-11-13 15:39:11 з пристрою RMX3760|REALME (з ідентифікатором банку - 9215D84CD0B77A75), який є не типовим пристроєм для операцій клієнта [PERSON] , та з не типовою ip-адресою 46.211.128.129 (Kyivstar) - яку не використовує клієнт. 2024-11-13 15:39:09 зафіксовано зміну паролю входу до Приват24 під аккаунтом [NUMBER] клієнта [PERSON] , ІПН [NUMBER] . Ідентифікацію користувача проведено шляхом введення ПІН-коду карти [NUMBER] клієнта [PERSON] , ІПН [NUMBER] . Аналізом вибірки, яка була отримана з ПК ZMNPIN за період 12-14.11.24, встановлено, що ПІН-код карти [NUMBER] клієнта [PERSON] , ІПН [NUMBER] - не змінювався. Перевіркою в ПК Банку Voice Record System 13.11.2024 р. зафіксовані звернення клієнта [PERSON] , ІПН [NUMBER] , до підтримки, за номером 3700:- vrs.privatbank.ua/vrs9/records/808774347 (додаток) 2024-11-13 14:55:37 дзвінок з номеру [NUMBER] від клієнта [PERSON] , яка повідомила про те, вона випадково натрапила на повідомлення у своєму телефоні "Допомога від Зеленського", всім хто не отримував допомогу з початку війни можуть отримати допомогу. Перейшовши за посиланням клієнту надійшов дзвінок від оператора, який назвався [PERSON] , яким встановлено клієнту Приват24 та в Телеграмі встановив свій блок, також клієнтом було надано інформацію по карті КДВ (включно з ПІН-кодом карти), але грошових коштів на карті не було. Оператором підтримки DN140680MOV повідомлено клієнту про те що такої допомоги не існує, також перейшовши за посиланням клієнтом надано доступ невідомій особі до своїх картрахунків та Приват24.Також оператором підтримки заблоковано рахунки клієнта та аккаунт Приват24, для перевипуску картрахунків клієнту рекомендовано звернутися до відділення Банку. Таким чином оспорювані операції по карті [NUMBER] клієнта [PERSON] , ІПН [NUMBER] за 13.11.2024 р. було проведено невстановленою особою, внаслідок компрометації логіну і паролю входу до Приват24 та розголошенні персональних даних, та інформації по КДВ, включно з ПІН-кодом, з вини клієнта Діями клієнтом були порушені правила і умови надання банківських послуг. З огляду на таке, Відповідач вважає, що його вини стороною Позивачки не доведено, списання коштів стало можливим через власну недбалість Позивачки - перехід за фішинговим посиланням, чим вона особисто створила умови для третіх осіб для списання коштів з власного рахунку. Такі дії доводять вину позивачки та порушення Умов та Правил надання банківських послуг, в зв`язку з чим просить у позові відмовити в повному обсязі. 15.05.2025року від представника Позивача, надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що з доводами Відповідача не згодні, оскільки Відповідачем не додано жодних доказі, щодо передачі третім особам чи втрати використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тому просить позов задовольнити в повному обсязі. У судове засідання учасники справи не прибули, сповіщалися належним чином. Дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач є клієнтом АТ КБ "ПриватБанк" і користувалася послугами банку з 13.03.2020 року відповідно до договору № SAMDNWFC00058847395 та відкрито картковий рахунок [NUMBER] ( [NUMBER] ), у відповідності до правил надання банківських послуг. 13 листопада приблизно об 15-30 год. Позивачка помітила, що їй на телефон приходять підозрілі смс-сповіщення з банку. Вона одразу ж, пішла до найближчого відділення АТ КБ «Приватбанк» та дізналась, що це дії шахраїв. В той же час банківську кратку заблокували та видали нову. Після того, як позивачка вийшла з відділення банку приблизно о 15-56 год. на телефон почала отримувати сповіщення про отримання кредиту на 60 000,00 грн, та 30 000,00 грн. та одразу без її втручання були зроблені два перекази по 29 999,00 грн. з комісією банку 150,00 грн. на сервіс MONO Direct KYIV, на загальну суму 59 998,00грн., а на останній переказ на суму 29 999,00 грн. було відмовлено. Позивачка, одразу повернулась до відділення банку, де заблокували нову видану банківську картку та співробітники банку встигли повернути кредитні кошти на суму 30000,00 грн. в якій в по останній транзакції було відмовлено. На наступний день Позивачка звернулась з заявою до відділу поліції №4 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК. України. 14 листопада 2024 року СВ відділу поліції №4 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області відомості щодо зазначених дій були внесені до ЄРДР за №12024163480000736 за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.4 ст.190 КК України. На теперішній час, Позивачка визнана потерпілою по вказаному кримінальному провадженню. Досудове розслідування на разі триває. 19 листопада 2024 року Позивач звернулась з письмовою заявою на адресу банку про скасування кредитної заборгованості рішення про надання кредиту та скасування кредитної заборгованості та списання відсотків за кредитом, проте листом від 05.12.202у року у задоволенні заяви банк відмовив. Таким чином в наслідок шахрайських дій невідомих осіб, з її карткового рахунку відкритого у АТ КБ «Приватбанк», було неправомірно надано кредитні кошти у розмірі 60 000,00 грн. та 30 000,00 грн. та в подальшому неправомірно списані на рахунок невідомих осіб, з урахуванням комісії банку, в розмірі 60 000,00 гривень кредитних коштів. Тому вважає, що починаючи з 13 листопада 2024 року нарахування заборгованості за кредитом та відсотків, пені та інших штрафних санкцій є безпідставним та незаконним та сталося не вини Позивача. Частиною 1статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частинах 1, 3статті 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина 1статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991р №1023-XII). Згідно з пунктом 22 ч.1ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на, зокрема: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав (ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»(чинному на час виникнення спірних правовідносин) платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до пункту 14.12статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Згідно з пунктом 2 розділу VI положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705(далі - Положення № 705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705). Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідно до пункту 11 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61- 30583св18), від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025 /19 (провадження № 61-1035св21), від 06 вересня 2023 року у справі № 686/30030/21 (провадження № 61-5111св23). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Вказана позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22. Представник АТ КБ «Приватбанк» у своїх поясненнях на позовну заяву посилається на ті обставини, що зняття коштів з карткових рахунків позивача стало можливим в результаті розголошення самою клієнткою своєї конфіденційної інформації в ході спілкування з третіми особами, що в свою чергу призвело до компрометації даних карт клієнтки та подальшого зняття з них коштів через сторонній сервіс. В той же час, [PERSON] звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, стверджувала, що у спірний період вищевказані операції з коштами вона не здійснювала, дії чи бездіяльність, які б сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою та карткою для виплат, вона не вчиняла. Положеннями ч. 3 ст.12 та ч. 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, доводи представника Банку про вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли списанню коштів, що виразилось в повідомленні третім особам особистих даних або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою не знайшли свого підтвердження. Всі доводи Банку ґрунтується виключно на припущеннях. Позивачем в свою чергу на підтвердження вжиття заходів щодо відвернення наслідків та своєчасного повідомлення відповідача про шахрайські дії надано докази, які свідчать про відсутність її вини, а тому відмова банку у відновлені залишку коштів на її рахунках є неправомірною. З огляду на викладене, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі та зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570) відновити залишок кредитних коштів (кредитний ліміт) на рахунку [PERSON] (ІПН [NUMBER] ), безпідставно списаних (перерахованих) 13.11.2024 з карткового рахунку № [NUMBER] у сумі 60000 грн. Визнати всі нараховані АТ КБ «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570) з 13.11.2024 кредитні зобов`язання, відсотки, штрафи і пені за рахунком № [NUMBER] який належить [PERSON] (ІПН [NUMBER] ), незаконними та зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570) їх списати. На підставі викладеного,

Outcome: approved