Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , просить стягнути із відповідача в його користь 1\~395 000 гривень. Позов мотивовано тим, що [PERSON] та [PERSON] 22.01.2025 уклали договір позики. Згідно умов укладеного договору позивач позичила відповідачу грошові кошти в сумі 1\~395 000 грн. Відповідач свого зобов`язання за договором позики не виконав та ігнорує звернення позивача про повернення боргу. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2025 року вжито заходів забезпечення позову. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 липня 2025 року із занесенням до протоколу судового засідання, суд постановив закрити підготовче судове засідання. У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити повністю. Відповідач належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, не з`явився, не повідомив про причини неявки. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 22.01.2025 [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 1\~395\~000 грн, які зобов`язувався повернути протягом не пізніше ніж березень місяць 2025 року. Факт передачі коштів та написання розписки засвідчено підписом присутнього свідка [PERSON] . Як вбачається із довідки №01/4 від 01.04.2025, станом на 01.04.2025 перед [PERSON] у [PERSON] наявна заборгованість по поверненню коштів згідно договором позики (розписки) від 22.01.2025 у розмірі 1\~395\~000 грн, Вказані кошти та взагалі будь яких коштів на рахунок [PERSON] від [PERSON] , не надходило. Вказана вище заборгованість станом на 01.04.2025 року є непогашеною. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] вказав, що він був присутнім в той момент, коли [PERSON] писав розписку, відповідно до якої підтверджував той факт, що отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 1\~395\~000 грн та зобов`язувався ї повернути. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку. Згідно із частиною другою статті 1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України, у постанові від 18 вересня 2013 року, справа № 6-63цс13, виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, дослідивши розписку, суд доходить переконання, що вона підтверджує факт укладення договору позики, відповідно до умов якого Позивач позичив Відповідачу грошові кошти в сумі 1\~395 000 грн строком до березня місяця 2025 року. Статтею 525\~ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статей 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625\~ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно роз`яснень, які викладені у висновку в постанові Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, \~згідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника\~є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Із змісту статті 12, 13 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи те, що [PERSON] не надав будь-яких доказів повного виконання своїх зобов`язань за договором позики, тому права позивача підлягають судовому захисту, шляхом стягнення вказаних грошових кошів з відповідача. За таких обставин, враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за договором позики від 22.01.2025 розмірі 1\~395 000 грн. В силу статті 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути сплачені позивачем 13 950 гривень судового збору.

Outcome: approved