Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-14 00:00:00

У грудні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 27 серпня 2023 року сталась дорожньо-транспортна пригода. Постановою суду [PERSON] визнано винним за ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача на час пригоди була застрахована в АТ «СК «ІНГО», яке виплатило страхове відшкодування в розмірі 102\~325 грн. Але даних коштів не достатньо для відшкодування всіх збитків. Відповідно до проведеного звіту вартість відновлювального ремонту складає 288\~969,90 грн., за проведений звіт сплачено 4000 грн., а також для часткового усунення наслідків ДТП були виконані ремонті роботи на суму 2\~035 грн. Тому загальний розмір невідшкодованої шкоди становить 192\~679,90 грн. У добровільному порядку відповідач завдані збитки не відшкодовує, тому вважає своє право порушеним. Просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду в розмірі 192\~679,90 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2023 року відкрито провадження по справі та розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 квітня 2024 року здійснено перехід з розгляду справи без виклику сторін на розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заперечення проти такого розгляду сторони не направили. 26 червня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з доводами позову, Відповідача вказав, що [PERSON] не надав жодного доказу на підтвердження здійсненням ним ремонту автомобіля на загальну суму 192\~679,90 грн., яка залишилась невідшкодованою страховою компанією. Крім того, позивач продав свій пошкоджений транспортний засіб приблизно за 140\~000 грн.. Тому заявлена шкода має буту зменшена на вказану суму. Зважаючи на наявність звіту страхової компанії, у позивача не було необхідності замовляти окремий звіт. Тому він не зобов`язаний відшкодовувати витрати, які є зайвими. Просив врахувати, що після ДТП він частково компенсував шкоду позивачу, сплативши 4000 грн., та відмовити у задоволенні позову. 04 жовтня 2024 року до суду надійшла заява про зміну підстави позову та зменшення розміру позовних вимог. Свою заяву [PERSON] мотивує тим, що ринкова вартість автомобіля до ДТП становила 400\~589,60 грн. Після пригоди він вирішив продати транспортний засіб без проведення ремонту. За договором купівлі-продажу отримав 133\~000 грн. Тому загальний розмір шкоди становить ринкова вартість автомобіля 400\~589,60 грн., проведений ремонт на суму 2035 грн., сплачені кошти за проведений звіт в розмірі 4000 грн.. На час розгляду йому відшкодовано страховою компанією 102\~325 грн. та отримано за автомобіль 133\~000 грн. Тому відповідач зобовязаний відшкодувати збитки у повному розмірі, а саме 171\~299,60 грн. Просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду в розмірі 171\~299,60 грн.; судові витрати покласти на відповідача. При розгляді справи позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги. Суду також пояснили, що дійсно автомобіль був проданий без ремонту, тому розмір збитку визначили по ринковій вартості транспортного засобу до ДТП. Після пригоди [PERSON] дав йому 100 дол.США, але це було просто так, а не на відшкодування шкоди. Просили суд задовольнити позов. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував. Вказав, що розмір шкоди слід визначати по вартості відновлювального ремонту, а не по ринковій вартості автомобіля. Відповідач на відшкодування частково збитків надав позивачу 100 дол.США. Просив відмовити у задоволенні позову. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2\~передбачено, що відповідно до статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 27\~серпня 2023\~року о 21:30 год., водій [PERSON] , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів) керував автомобілем «Audi A4», днз\~ [NUMBER] , по вул.\~Соборна в с.\~Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Skoda Octavia», днз [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій [PERSON] відмовився у присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] , під відеозапис на нагрудну камеру працівників поліції. Від керування транспортного засобу, відсторонений шляхом евакуації транспортного засобу. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п. 2.5, п.\~12.1, п.\~13.1 Правил дорожнього руху України (далі\~\~ПДР), чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст.\~124, ч.\~1 ст.\~130\~КУпАП, тобто порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів та відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння відповідно. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 листопада 2023 року [PERSON] , [INFO] , визнати винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.\~124 та ч.\~1 ст.\~130 КУпАП (протоколи про адміністративні правопорушення серії\~ААД\~№\~333119 від 27\~серпня\~2023\~року та серії\~ААД\~№\~333118 від\~27\~серпня 2023 року) та з урахуванням ст. 36 КУпАП, накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1\~000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17\~000 (сімнадцять тисяч)\~грн в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік\~(справа № 369/4989/23). Постанова набрала законної сили. Згідно\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. П. 1 ч. 2\~ст. 22 ЦК України\~визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За змістом положень\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами ст. ст.\~1187,\~1188 ЦК України. Відповідно до\~ст. 1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2\~ст. 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до\~ст. 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до\~ст. 1192 ЦК України\~якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у\~статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування (правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі № 727/182/21, провадження № 61-11749св21, від 17 серпня 2022 року в справі № 761/15232/18 провадження № 61-19661св20 та інших). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18). Згідно зі\~ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2\~ст. 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до\~ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~- виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц та від 19 липня 2021 року у справі № 206/3219/15-ц (провадження № 61-19062св20). Подібні за змістом висновки, зокрема щодо застосування положень ч. 2\~ст. 1192 ЦК України, викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 265/5388/20 (провадження № 61-14462св21), від 18 травня 2022 року у справі № 761/11792/16-ц (провадження № 61-42292св18), від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20 (провадження № 61-19св22). За змістом ст. ст.\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 04 липня 2018 року дійшла висновку, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Згідно із ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1\~\~ст. 901 ЦК України). Відповідно до\~ст. 979 ЦК України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із\~ст. 16 Закону України «Про страхування»\~договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до\~ст. 979 ЦК України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п. 3 ч.1\~ст. 988 ЦК України\~страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору В порядку\~ст. 990 ЦК України\~страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. З пояснень позивача вбачається, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Audi A4», днз\~ [NUMBER] , застрахована в АТ «СК «Інго». На виконання умов договору, страховик сплатив страхове відшкодування в розмірі 102\~325 грн. Дана обставина не заперечувалась відповідачем. У завдані збитки, які не відшкодовані страховою компанією, [PERSON] також включив сплату на користь ТОВ «Прага Авто на Кільцевій» за роботи 2\~035 грн., що підтверджено і рахунком №АЦ-САСТ-2316333 від 01 вересня 2023 року та квитанцією від 01 вересня 2023 року. Згідно з частиною третьої статті\~12\~та частиною першою статті\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої та другої\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.\~79,\~80 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Разом з тим, позивач не надав суду доказів того, що дані витрати не були відшкодовані страховою компанією, оскільки і звіт страхової, і дана оплата була здійснена 01 вересня 2023 року, а виплата страховою 07 вересня 2023 року. Докази того, що дані збитки не включені до страхового відшкодування, суду не надані позивачем. Суд зважує на те, що в даному випадку відповідач не мав спростовувати такий довід позивача, оскільки сам позивач також зобов`язаний довести, що саме цей збиток не включений до виплати, хоча він його заявляв страховій, або страхова правомірно відмовила у його покритті. Тому в частині стягнення збитків сумі 2035 грн. суд відмовляє. Відповідно до частини третьої\~статті 988 ЦК України\~страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За положеннями\~статті 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Вказана норма у\~главі 82 ЦК України\~визначає особливості розподілу повної відповідальності (стаття 1166 ЦК України) між особою, яка заподіяла шкоду та її страховиком.\~Стаття 1194 ЦК України, встановивши межі відповідальності особи, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність у розмірі, що перевищує страхове відшкодування, тим самим покладає решту відповідальності на страховика. З огляду на вказане,\~стаття 1194 ЦК України\~застосовується до будь-яких правовідносин, в яких бере участь особа, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність. Як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП. При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується. Верховний суд у постанові №686/17155/15-ц від 03 жовтня 2018 року підтримав правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, де зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за вартість матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу, а винна особа, дії якої спричинили дорожньо-транспортну подію - відповідає за різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю матеріального збитку. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Виходячи з наведеного, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик за\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком. На підтвердження завданих збитків, позивач надав суду: Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику «Skoda Octavia», днз [NUMBER] , проведеного ФОП [PERSON] на замовлення АТ «СК «Інго», №52253 від 04 вересня 2023 року, згідно якого ринкова вартість транспортного засобу становить 388\~912,23 грн. Висновки щодо вартості матеріального збитку, завданого власнику «Skoda Octavia», днз [NUMBER] , проведеного ТОВ «Клевер Експерт» на замовлення позивача, згідно якого ринкова вартість транспортного засобу становить 400 579 грн. За дані висновки [PERSON] сплатив 4000 грн. При визначенні розміру шкоду, завданого транспортному засобу «Skoda Octavia», днз [NUMBER] , суд приймає до уваги звіт №52253 від 04 вересня 2023 року, оскільки він поданий суду у більш повному вигляді, оцінювач оглядав автомобіль, взятий до уваги при виплаті страхового відшкодування. А висновки щодо вартості містять лише висновки, визначити з яких розрахунків виходив даний оцінювач не можливо. Тому дані висновки суд до уваги не приймає, тому не підлягають стягненню і витрати, які позивач поніс за його складання. Також судом встановлено, що 06 жовтня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу автомобіля «Skoda Octavia», днз [NUMBER] . За домовленістю сторін вартість транспортного засобу складає 133\~000 грн. З пояснень позивач вбачається, що транспортний засіб не ремонтувався та відчужений на час розгляду справи. При розгляді справи жодна із сторін не заявляла клопотання про призначення експертизи, не подала своїх висновків щодо визначення вартості транспортного засобу у пошкодженому стані. Також позивач підтвердив отримання від [PERSON] після ДТП 100 доларів США. Разом з тим, його пояснення, що це було «просто так», суд оцінює критично. Так, згідно з чинним законодавством України, договір дарування грошових коштів може бути посвідчений нотаріально, але це не завжди обов`язково.\~Нотаріальне посвідчення потрібне, якщо сума дарунка перевищує 850 грн та якщо сторони договору є фізичними особами (ч. 5 ст. 719 ЦКУ). У даному випадку 100 доларів США на час прийняття судом рішення становить - 4151,49 грн. (офіційний курс 41,5149). Докази тому те, що це «гроші просто так» матеріали справи не містять та позивач суду не надав. Враховуючи подані сторонами докази, надані пояснення, суд приходить до висновку, що вартість матеріального збитку власника «Skoda Octavia», днз [NUMBER] , становить 255\~912,23 грн. (388\~912,23 грн. ринкова вартість автомобіля до ДТП - 133\~000 грн. кошти, отримані від продажу). Тому до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає майнова шкода в розмірі 149\~525,74 грн. (страхове відшкодування в розмірі 102 325 грн. та сплачені у добровільному порядку 4151,49 грн.). У зв`язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково. Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial