Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У січні 2025 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Ейс») звернулось з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором кредитної лінії № 00-9826510 від 12.10.2023 (далі - Договір). В обґрунтування вимог зазначило, що 12.10.2023 між ТОВ «Качай гроші» та відповідачкою в електронній формі, за допомогою веб-сайту (https://kachay.com.uа), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем укладено кредитний Договір, відповідно до якого відповідачці надано кредит в сумі 5000,00 гривень. 22.01.2024 ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Макс Кредит» уклали договір факторингу № 22-01/2024, відповідно до якого ТОВ «Макс Кредит» набуло статусу кредитора за Договором. Надалі ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» 16.08.2024 уклали договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» набуло статусу нового кредитора та отримало право вимоги до відповідачки. Внаслідок невиконання вимог Договору відповідачкою, утворилась заборгованість: за тілом кредиту 5250,00 грн, заборгованість за відсотками 3275,00 грн, а всього на суму 8525,00 грн. Оскільки відповідачка у добровільному порядку не виконала своїх зобов`язань, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідачці копія ухвали про відкриття провадження, пам`ятка про права та обов`язки надсилалась судом 10.04.2025 за її зареєстрованим місцем проживання, що відповідає місцю проживання, вказаним в позовній заяві та витязі з Єдиного державного демографічного реєстру. Поштовий конверт повернувся на адресу суду 02.05.2025 з відміткою відділення АТ «Укрпошта», що адресат відсутній за цією адресою, при цьому відправлення, надіслане за зареєстрованим місцем проживання відповідача згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважається врученим. У встановлений судом строк відповідачка відзив на позов не подала. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Позовна заява надійшла до Шепетівського міськрайонного суду 27.01.2025. Ухвалою цього суду від 26.02.2025 позовна заява направлена за підсудністю до Полонського районного суду (а.с. 64). Позовна заява надійшла до Полонського районного суду 02.04.2025 (а.с. 66). Ухвалою суду від 08.04.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження і постановлено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с. 71). Ухвалою суду від 09.04.2025 задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 72). Копію позовної заяви з додатками відповідачці направлено позивачем цінним листом 21.12.2024 (а.с. 59). Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, за згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 12.10.2023 ТОВ «Качай гроші» та відповідачка уклали Договір (а.с. 27-29). Основні умови Договору: сума кредиту 5000,00 грн; тип кредиту кредитна лінія (п. 1.2 Договору); строк дії кредитної лінії 120 днів; строк повернення кредиту 09.02.2024 (п. 1.3 Договору); позичальник зобов`язаний оплатити проценти в рекомендовану дату оплати 11.12.2023 протягом дії кредитної лінії; позичальник зобов`язаний сплачувати проценти кожний 30 день після рекомендованої дати погашення процентів за фактичне користування грошовими коштами (а.с. 1.3.1); знижена процентна ставка становить 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та дії виключно за умов сплати процентів не пізніше рекомендованої дати оплати, визначеної п. 1.3.1 Договору; знижена процентна ставка застосовується виключно в межах строку надання кредиту зазначеного у п. 1.3. договору, але не більше перших 20 днів користування кредитом, тобто з 1 по 20 день включно (п. 1.4.1 Договору); стандартна процентна ставка 2,50 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку користування кредитом, зазначеного в пункті 1.3 цього договору, після 20 дня користування кредитом, починаючи з 21 дня користування кредитом, по день повернення кредиту (п. 1.4.2 Договору); за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 5% від суми кредиту, що складає 250, 00 грн (п. 1.5 Договору); розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється за період за дати перерахування коштів кредиту з поточного рахунку кредитодавця на платіжну картку позичальника до дня повернення кредиту протягом дії кредитної лінії. У випадку невиконання зобов`язання по поверненню заборгованості у вказаному у п. 1.3 договору строк, проценти нараховуються і за період прострочення з моменту виникнення такої прострочки (п. 3.1. Договору); проценти нараховуються на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення кредиту, протягом строку визначеного договором. Відповідачка підписав Договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора №8277V, що підтверджено довідкою про ідентифікацію (а.с. 34, зворот). Відповідно до довідки ТОВ «Платежі онлайн» від 09.09.2024, перерахування коштів на платіжну картку відповідачки № [NUMBER] в сумі 5000,00 грн проведено 12.10.2023, номер транзакції 39711-40029-79343 (а.с. 35-36). Факт перерахунку указаних вище грошових коштів за Договором на платіжну картку № [NUMBER] , яка емітована на ім`я відповідачки, підтверджено інформацією, яка надана листом АТ «Перший український міжнародний банк» від 17.04.2025 на виконання ухвали суду про витребування доказів (а.с. 77). Також встановлено, що 22.01.2024 ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «Качай гроші» уклали договір факторингу № 22-01/2024 (а.с. 41-45, зворот), на підставі якого ТОВ «Макс кредит» набула право вимоги за Договором. Відповідно до витягу з реєстру боржників до цього договору факторингу від ТОВ «Качай гроші» до ТОВ «Макс кредит» перейшло право вимоги до відповідачки за Договором (а.с. 46-48) Окрім того, 16.08.2024 ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» уклали договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС (а.с. 49-53), на підставі якого ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» набула право вимоги за Договором. Відповідно до витягу з реєстру боржників до цього договору факторингу від ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» перейшло право вимоги до відповідачки за Договором (а.с. 54 - 55). З аналізу\~розрахунку заборгованості\~за Договором,\~який поданий\~ТОВ «Качай\~гроші» (а.с\~39-40)\~встановлено,\~що нарахування\~відсотків проводилось\~з 12.10.2023\~по 22.01.2024.\~за ставкою\~ 2,5\~%.\~Відповідачка за\~цей період\~сплатила відсотків в сумі 9125,00 грн. Згідно з розрахунком заборгованості, яка подана ТОВ «Макс кредит» (а.с. 40), після укладення договору факторингу, нарахування відсотків проводилось фактором у період з 31.01.2024 по 08.02.2024 за ставкою 2,5 %. Відповідачка за цей період сплатила відсотків в сумі 1600,00 грн. Згідно з указаними вище розрахунками, заборгованість відповідачки становить: за тілом кредиту 5000,00 грн, заборгованість за відсотками 3275,00 грн, а також комісією 250,00 грн, а всього на загальну суму 8525,00 грн. 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства встановлено, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання цього засобу усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України цього Закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Також відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом такого договору, згідно зі статтею 1078 ЦК України, може бути право грошової вимоги, що існує на даний час. Сторонами є клієнт та фактор, яким, відповідно до статті 1079 ЦК України, може бути банк або інша фінансова установа, що має право здійснювати факторингові операції. При цьому, згідно зі статтею 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові (новому кредитору) за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги. Згідно з правовою позицією яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного вище суд вважає, що Договір, підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеними, первісний кредитор виконав умови договору та надав позичальниці кредит в узгодженому сторонами розмірі. Своєю чергою, відповідачка свої обов`язки за договором належно не виконувала, у встановлений договором строк кредит в повному обсязі не повернула, відсотків за користування кредитними коштами повністю не сплатила. Дослідивши надані позивачем докази щодо зміни кредитора, суд доходить до висновку про правомірність набуття ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» права вимоги до відповідачки. Судом встановлено, що право вимоги за договором від первісного кредитора ТОВ «Качай гроші» спочатку перейшло до ТОВ «Макс кредит» на підставі договору факторингу № 22-01/2024 від 22.01.2024, а надалі до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» на підставі договору факторингу № 16082024-МК/ЕЙС. Ці правовідносини за своєю правовою природою та змістом відповідають вимогам статті 1077 Цивільного кодексу України. Позивач, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс», є фінансовою установою, що відповідає вимогам статті 1079 ЦК України. Таким чином, перехід права вимоги до позивача є правомірним, а отже, обов`язок з погашення заборгованості виник у відповідачки саме перед новим кредитором відповідно до положень статті 1082 ЦК України. Щодо вимоги про стягнення основного боргу, суд вважає її обґрунтованою. Судом встановлено, що відповідачка отримала кредит у розмірі 5000,00 грн, що підтверджується матеріалами справи, та не надала доказів його повернення. Таким чином, вимога про стягнення заборгованості за основним боргом в розмірі 5000,00 грн підлягає задоволенню. Надаючи оцінку складовим заборгованості, суд звертає увагу, що позивач у позовній заяві об`єднав суму основного боргу (5000,00 грн) та комісії за надання кредиту (250,00 грн), вказавши їх як єдину суму «тіла кредиту» в розмірі 5250,00 грн. Однак, аналіз пункту 1.5 Договору свідчить, що комісія є окремим платежем за послуги кредитодавця, пов`язані з видачею кредиту, а не частиною основного боргу. З огляду на це, суд вважає вимогу про стягнення комісії обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Оскільки доказів сплати цієї комісії відповідачкою не надано, вона підлягає стягненню в повному розмірі, що становить 250,00 грн (розраховано як: 5000,00 грн ? 5 %). Щодо вимоги про стягнення процентів, позивач просить стягнути залишок заборгованості в розмірі 3275,00 грн. Суд здійснив перевірку цього розрахунку та встановив, що нарахування процентів проводилось двома кредиторами за договірною ставкою 2,5 % на день, яка на той період не перевищувала законодавчих обмежень. За період нарахування первісним кредитором (з 12.10.2023 по 22.01.2024), що становить 103 дні, сума нарахованих процентів складає 12875,00 грн (розраховано як: 5000,00 грн ? 2,5 % ? 103 дні). За період нарахування першим фактором (з 31.01.2024 по 08.02.2024), що становить 9 днів, сума нарахованих процентів складає 1125,00 грн (розраховано як: 5000,00 грн ? 2,5 % ? 9 днів). Загальна сума нарахованих за договором процентів становить 14000,00 грн (12875,00 грн + 1125,00 грн). Суд враховує, що відповідачка здійснила часткове погашення заборгованості за процентами на загальну суму 10725,00 грн (9125,00 грн + 1600,00 грн). Отже, залишок заборгованості за нарахованими процентами становить 3275,00 грн (розраховано як: 14000,00 грн загальної суми нарахованих процентів - 10725,00 грн сплаченої частини). Оскільки розрахунок, проведений судом, повністю збігається із залишком заборгованості, заявленим позивачем, суд погоджується із заявленою до стягнення сумою процентів. Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки, складається із 5000,00 грн залишку основного боргу, 250,00 грн заборгованості за комісією та 3275,00 грн залишку заборгованості за нарахованими відсотками, що разом становить 8525,00 грн. 5. Розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача. Частиною 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження своїх витрат на правову допомогу позивач надав такі докази: договір про надання правничої допомоги № 2211/Е від 22.11.2024 укладеного позивачем з адвокатським бюро «Тараненко і Партнери» (а.с. 56); додаткова угода до договору № 2211/Е від 22.11.2024 (а.с. 57); акт прийому передачі до договору № 2211/Е від 22.11.2024 на суму 7000,00 грн (а.с. 58); ордер про надання правничої допомоги серії АА № 151040 від 22.11.2024 (а.с. 20, зворот); свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №4956 від 24.04.2012 (а.с. 21). При розв`язанні цього питання суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 (провадження № 61-13766св24) висловив думку, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат зі складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд,

Outcome: approved