Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаними позовом, у якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просила визнати відмову у виплаті страхового відшкодування ТДВ «Страхова Група Оберіг» від 18.12.2024 № 1812-06 протиправною. Зобов`язати ТДВ «Страхова Група «Оберіг» переглянути європротокол 5E6A145AFBC19 від 08.11.2024 року. Стягнути з відповідача 18160,94 грн матеріального збитку власника автомобіля. Обґрунтовує свої позовні вимоги таким: позивачка, є власником автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT державний номерний знак [NUMBER] . 08.11.2024 приблизно о 08:10 год. її чоловік [PERSON] , перебуваючи за кермом вищевказаного транспортного засобу, разом з [PERSON] рухались вулицею Лесі Українки у м. Житомир. Автомобіль «HYUNDAI» державний номерний знак [NUMBER] був припаркований за адресою вул. Лесі Українки, 17, м. Житомир у невстановленому для паркування місці, цей автомобіль належить [PERSON] .. В момент, коли автомобіль позивачки майже порівнявся з цим автомобілем, пасажирка [PERSON] відкрила двері, внаслідок чого було повністю відбито праве дзеркало її автомобіля та нанесено шкоду правим переднім дверям. Надалі було складено європротокол №5E6A145AFBC19 від 08.11.2024, де за рекомендаціями страхової компанії ТДВ «СГ«Оберіг» де [PERSON] та [PERSON] зазначено як свідків ДТП. Постановою Богунського районного суду міста Житомира від 04.12.2024 у справі №295/17812/24 визнано винною громадянку [PERSON] у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Позивачка отримала письмову відповідь про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування по вказаній події від страхової компенсації ТДВ «Страхова група «Оберіг» від 18.12.2024 №1812-06. В листі ТДВ «Страхова група «Оберіг» від 18.12.2024 №1812-06 зазначила, що в ході розслідування вищевказаної події, що має ознаки страхового випадку було з`ясовано, що пошкодження ТЗ VOLKSWAGEN PASSAT д.н.з. [NUMBER] було завдано внаслідок дій пасажира транспортного засобу «HYUNDAI» д.н.з. [NUMBER] . Вважає, що оскільки шкода завдана автомобілем HYUNDAI, власник якого застрахований у відповідача, то й шкоду має відшкодовувати саме він. Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив правомірність позовних вимог у повному обсязі. Позивачка скористалась своїм правом уточнити позовні вимоги. Відповідача подав заперечення на заяву про уточнення позовних вимог. Судом досліджені матеріали справи, проаналізовані норми законодавства та встановленні обставини, що призвели до виникнення спору. Встановлено, що 08.11.2024 в м. Житомирі сталася подія, яка має ознаки страхового випадку за участю транспортного засобу «HYUNDAI Tucson» д.н.з. [NUMBER] та транспортного засобу "VOLKSWAGEN PASSАТ" д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок події транспортні засоби отримали механічні пошкодження, таким чином їх власникам було завдано матеріальних збитків. Відповідно до постанови Богунського районного суду м. Житомира 04.12.2024 р. по справі № 295/17812/24 пасажира транспортного за «HYUNDAI Tucson» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Таким чином, було встановлено факт, що вищевказана Подія стала безпосередньо з вини пасажира транспортного засобу «HYUNDAI Tucson» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , а не власника автомобіля [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше встановлено законом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального проваджу звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На дату настання Події цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «HYUNDAI Tucson» д.н.з. [NUMBER] (vin-code [NUMBER] ) [PERSON] була забезпечена на підставі полісу обов`язкового страхування № ЕР-220942151. 29.11.2024 р. Відповідач отримав від Позивачки заяву на виплату страхового відшкодування від 26.11.2024 р 18.12.2024 Відповідач прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Зазначені обставини стали підставою для цього цивільного спору. Для вирішення справи, судом проаналізовано Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» І Відповідно до ч. 2 ст. 999 Цивільного кодексу України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон № 1961-IV). Відповідно до преамбули Закону № 1961-IV Цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до п. 2.1. ст. 2 Закону № 1961-IV відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Судом встановлено, що Відповідач не є заподіювачем шкоди, а являється лише спеціальним суб`єктом, який відповідно до полісу обов`язкового страхування взяв на себе обов`язок відшкодувати шкоду завдану виключно власниками (водіями) наземних транспортних засобів на умовах спеціального Закону N° 1961-IV. Таким чином, на ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» не розповсюджується загальні правила відшкодування шкоди, а врегулювання події, які мають ознаки страхового випадку, здійснюється виключно на умовах спеціального Закону N° 1961-IV. Відповідно до п. 1.4. ст. 1 Закону № 1961-IV особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Таким чином, п. 1.4. ст. 1 Закону N9 1961-IV визначено вичерпне коло осіб, відповідальність яких застрахована відповідно до положень Закону № 1961- IV та полісом обов`язкового страхування. Отже,\~пасажири транспортних\~засобів не\~відносяться до\~кола осіб,\~відповідальність яких\~застрахована відповідно\~до положень\~Закону №\~1961-\~IV\~та полісом\~обов`язкового\~страхування. Відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Оскільки пасажири транспортних засобів не відносяться до кола осіб, відповідальність яких застрахована відповідно до положень Закону № 1961-IV та полісом обов`язкового страхування, то подія, яка мала місце 08.11.20243 р. в м. Житомирі за участю транспортного засобу «HYUNDAI Tucson» д.н.з. [NUMBER] (vin-code [NUMBER] ) та транспортного засобу «VOLKSWAGEN PASSAT» д.н.з. [NUMBER] ВИКЛЮЧНО З ВИНИ ПАСАЖИРА, не є страховим випадком в розумінні положень ст. 6 Закону № 1961-IV. Щодо розподілу судових витрат. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить стягнути з позивача судові витрати у розмірі 7500 грн. У запереченні на відзив збільшено вимогу про стягнення судових витрат на оплату послуг адвоката до 10000 грн. У якості підтвердження судових витрат долучено копію свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльності, копію договору про надання професійної правої допомоги від 03 грудня 2024 року, копію акту прийому передачі наданих послуг № 1 та № 2. Суд дійшов висновку, що клопотання про розподіл судових витрат не може бути задоволене, оскільки відповідачем не доведено факт понесення судових витрат, а саме не надано: рахунок на оплату послуг адвоката, платіжного доручення (квитанції) про оплату адвокатських послуг. Такі докази необхідно було подати до закінчення судових дебатів у справі або протягом 5 днів після ухвалення рішення суду, якщо сторона зробила про це відповідну заяву, а їх копії направити іншій стороні.

Outcome: dismissed