Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

Позивач ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення вартості за споживчий природній газ. Свої вимоги обґрунтовує тим відповідачем по об`єкту, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в період з квітня 2023 по квітень 2025 (включно) було спожито природний газ на загальну суму 9678,60 грн., вартість якого залишилась не оплаченою споживачем. Об?єкт газифікації, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить відповідачу на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав від 14.11.2022 року. Позивач, як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам які використовують його (природний газ) для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг N№ 880 від 04.07.2017. Споживачем постачальнику була надана заява-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживача від 03.04.2023, відповідно до якого відповідач приєдналася шляхом акцептування договору. Позивачем в порядку досудового врегулювання спору на адресу позивача було надіслано вимогу про сплату заборгованості за споживчий газ № 119/4.3.1-65338-2024/950255029 від 09.12.202, яка залишилася незадоволеною З врахуванням наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», суму заборгованості за надані послуги за споживчий природній газ в розмірі 9678,60 гривень та судові витрати в справі. 17 червня 2025 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області призначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та запропоновано відповідачам подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Станом на 25 серпня 2025 року відзив на позов від відповідача до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов. Представник позивача ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», Федотов В.В., 29 липня 2025 подав заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати без його участі, позов підтримує, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи. Встановлено, що копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками надіслано відповідачам засобами поштового зв`язку на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. На адресу суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштових відправлення з відміткою працівника пошти «вручено за довіреністю», в подальшому «повертається, адресат відсутній за вказаною адресою». Таким чином, судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача [PERSON] про розгляд справи. Суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити їх правову позицію щодо предмета спору. Відтак, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, суд висновує, що відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне розглянути справу за відсутності відповідачів. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явилася в судове засідання, відзиву на позов не подала та враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Позивач ТОВ «ГК «Нафтогаз України» з 01.11.2018 є постачальником природного газу фізичним та юридичним особам на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за № 8880 від 04.07.2017. Із дослідженої судом витягу з Державного реєстру речових прав встановлено, що послуги з постачання природного газу надавались відповідачу в житло за адресою: [ADDRESS] , яке належить останній на праві приватної власності. Зі змісту виписки встановлено, що послуги з постачання природного газу надавались відповідачу в житло за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок споживача № [NUMBER] . Відповідач акцептував договір, фактично споживаючи природний газ, що не заперечується ним та підтверджується шляхом фактичного споживання природного газу, що зазначено Оператором ГРМ, яким надано довідку під назвою «Фінансовий стан» з розрахунком суми заборгованості за період з квітень 2023 року по квітень 2025 року (включно), яка становить 9\~678, 60 грн. Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються\~Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) № 2494 від 30.09.2015 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1379/2782, Правилами постачання природного газу (далі - Правила), затвердженими\~Постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015\~та іншими нормативно-правовими актами України. Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах, а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Вказаними Правилами визначено, що договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей\~633,\~634,\~641\~та\~642 ЦК України\~шляхом заочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному вебсайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (п. 5 правил постачання природного газу, затверджених\~постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496\~та п. 4 глави 1 Розділу 1 Кодексу газорозподільних систем). За результатами державного конкурсу та відповідно до\~розпорядження КМУ від 22.07.2020 №917-р\~постачальником «останньої надії» визначено ТОВ «ГК «Нафтогаз України». Постачальник «останньої надії» - компанія, яка зобов`язана протягом 60 днів постачати газ споживачу, якщо він залишиться без постачальника. Визначення об`ємів (обсягів) споживання природного газу проводилося оператором ГРМ (AT «Полтавагаз») згідно Кодексу газорозподільних систем. Таким чином, об`єм (обсяг) спожитого відповідачем природного газу передається оператором ГРМ в інформаційну платформу оператора газотранспортної системи (ТОВ оператор ГТС України)- Iplatforma, та в подальшому імпортується постачальником у білінгову систему «Газоліна» та використовується останнім для розрахунку вартості спожитого природного газу. Постачальник проводить нарахування вартості спожитого споживачем природного газу виключно на підставі даних оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/ спожитого споживачем природного газу. З матеріалів справи вбачається, що відповідач являлася споживачем постачальника «останньої надії» та була включена до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та споживала газ за ціною тарифного плану «Надійний» для споживачів постачальника «останньої надії», яку зазначено у витязі з білінгової системи «Газоліна» - «Фінансовий стан» у вигляді роздруківки по особовому рахунку (а.с.8-10). Накази про встановлення роздрібної ціни на газ для побутових споживачів ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» опубліковані на офіційному сайті Постачальника за посиланням: gas.ua/gas-prices-for-home. Зокрема, ціна на природний газ для побутових споживачів Товариства, як Постачальника «останньої надії» за 1 куб.м. з 2023 року по 2025 року. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 09.06.2021 у справі №303/7554/16-ц. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (пункт 2 частини першої\~статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до положень\~статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву споживача кореспондує обов`язок, серед інших, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до п. 5 Розділу 1 Правил постачання природного газу об`єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування. Статтею 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Судом достовірно встановлено, що квартира належить відповідачу [PERSON] , а отже на неї, як на власника, розповсюджується тягар по утриманню майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач за зазначеною адресою користувалася природним газом, проте, всупереч умовам договору, свої зобов`язання по оплаті не виконувала належним чином, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість у загальному розмірі 9\~678, 60 грн. Згідно зі\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України\~визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч. 1\~ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~виконавець комунальної послуги має право звертатися до суду у разі порушення споживачами умов договору. Відповідно до cт. 625\~ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~Згідно ч.3 ст.\~12, ч.ч.1, 5 ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд вважає, що обставини на які посилається позивач підтверджуються належними та допустимими доказами дослідженими судом в засіданні, в той же час відповідачем не надано жодних належних доказів, що підтверджують необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог. Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з [PERSON] слід стягнути в користь позивача встановлену суму заборгованості за споживчий природній газ. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів в користь позивача слід стягнути також 3\~028,00 грн., сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved