Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

ТОВ "Артеміда-Ф"звернулось до суду із позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Позов мотивовано тим, що 01.11.2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , укладений Договір № 1206009 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі-Кредитний договір), відповідно до умов якого відповідачу було перераховано кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5 000,00 грн. 22.02.2021 року згідно умов Договору факторингу № 015-220221, ТОВ «Лінеура Україна» відступлено право вимоги за кредитним договором № 126009 від 01.11.2020 на користь ТОВ «Сіроко Фінанс». В подальшому, 21.08.2024 року згідно умов Договору факторингу № 20240821/1, ТОВ «Сіроко Фінанс» відступлено право вимоги за кредитним договором № 1206009 від 01.11.2020 року на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф», тобто позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 1206009 від 01.11.2020 року. Позивач зазначає, що відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором № 1206009 від 01.11.2020 року. Згідно з витягом з реєстру боржників до Договору факторингу № 20240821/1, станом на 29.05.2025 року, сума боргу відповідача перед позивачем становить 16 400,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 5 000,00 грн; заборгованість за відсотками становить 11 400,00 грн. Окрім вищевказаних позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача інфляційне збільшення у сумі 2\~336,63 грн., тобто позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1206009 від 01.11.2020 у загальному розмірі 18\~736,63 грн. та судові витрати на професійну правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн., і судовий збір у сумі 2 422,40 грн. Згідно з ч. 1 ст.\~274\~ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 13.06.2025 року призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) осіб. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було, також до суду не надходило клопотань про слухання справи у порядку загального позовного провадження. Враховуючи вищевикладене та положення ст. ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що 01.11.2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено кредитний договір № 1206009 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідач був обізнаний з умовами надання кредиту та підписав паспорт споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах, сума виданого кредиту становить 5 000,00 грн. Зі змісту п. 1.3 Кредитного договору суд встановив, що строк кредиту становить 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до кредитного договору, а саме 01.12.2020. Відповідно до п. 1.4.2 стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 ( становить 30 днів) Кредитного договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки. З довідки № 264_241009093115 від 09.10.2024 вбачається, що ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків; уклало договір з ТОВ «Лінеура Україна» на переказ коштів. Відповідно до договору було перераховано кошти на платіжну картку клієнта : 01.11.2020 на суму 5 000, 00 грн, маска картки [NUMBER] . Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 1206009 від 01.11.2020, тіло кредиту становить 5 000, 00 грн, заборгованість по процентах за користування кредитом становить 11 400,00 грн . 22.02.2021 згідно умов Договору факторингу № 015-220221, ТОВ «Лінеура Україна» відступлено право вимоги за кредитним договором № 847268 від 27.06.2020 на користь ТОВ «Сіроко Фінанс». В подальшому, 05.02.2024 згідно умов Договору факторингу № 20240205/1, ТОВ «Сіроко Фінанс» відступлено право вимоги за кредитним договором № 1206009 від 01.11.2020 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф». Позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 1206009 від 01.11.2020. Згідно з витягом з реєстру прав вимог № 20240821/1 сума боргу відповідача перед позивачем становить 16 400,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 5 000,00 грн; заборгованість за відсотками становить 11 400,00 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості від 29.05.2025 року, сума заборгованості [PERSON] , перед ТОВ «ФК «Артеміда- Ф» становить 18 736,63 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5 000,00 грн; заборгованість по процентах за користування - 11 400,00 грн.; інфляційне збільшення - 2 336,63 грн. Як вбачається з довідки № 366/95-211070095 від 08.10.2024 року, ТОВ «ФК «Артеміда- Ф» зверталось до [PERSON] , з вимогою виконати зобов`язання за кредитним договором. Ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Згідно з частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Таким чином, підписання договору від 01.11.2020 року Відповідачем з використанням електронного підпису (одноразового ідентифікатора) свідчить про його укладення сторонами і досягнення згоди щодо усіх істотних умов правочину. Як вбачається із довідки № 2643-241009093115 від 09.10.2024 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» уклало договір з ТОВ «Лінеура Україна» на переказ коштів. Відповідно до договору було перераховано кошти на платіжну картку клієнта, 01.11.2020 року на суму 5 000,00 грн, маска картки [NUMBER] . Перерахувавши грошові кошти на підставі договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало в повному обсязі. 22.02.2021 року згідно умов Договору факторингу № 015-220221, ТОВ «Лінеура Україна» відступлено право вимоги за кредитним договором № 1206009 від 01.11.2020 на користь ТОВ «Сіроко Фінанс». В подальшому, 21.08.2024 року згідно умов Договору факторингу № 20240821/1, ТОВ «Сіроко Фінанс» відступлено право вимоги за кредитним договором № 1206009 від 01.11.2020 року, на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф». Позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 12016009 від 01.11.2020 року. Як вбачається із розрахунку заборгованості від 29.05.2025 року, сума заборгованості [PERSON] , перед ТОВ «ФК «Артеміда - Ф» становить 18 736,63 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5 000,00 грн; заборгованість по процентах за користування - 11 400,00 грн.; інфляційне збільшення - 2 336,63 грн. Відповідно до ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 518 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщоборжниквиконавсвійобов`язок до пред`явленняйомувимогиновим кредитором, - на момент його виконання. Згідно із ст.\~526\~Цивільного кодексу\~України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, оскільки не повернув у встановлений договором строк суму кредиту первісному кредитору, а згодом і позивачу. З урахуванням того, що відповідачем не спростована наявність заборгованості станом на день розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5 000,00 грн., та заборгованості по відсотках в розмірі 11 400, 00 грн., підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 2 336,63 грн., то суд зазначає, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього, в силу закону, виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляцій них процесів у період прострочення їх оплати (ч. 2 ст. 625 ЦК України). У нового кредитора згідно з ч. 2 ст. 625\~ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Відповідно до постанови Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги. Стягнення інфляційних втрат є додатковою вимогою від укладеного між сторонами основного зобов`язання. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість в сумі 18\~736,63 грн, яка виникла з кредитного договору № 1206009 від 01.11.2020 р. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати в розмірі 2 422,40 грн. судового збору. Позивачем також заявлено про понесені ним витрати на правничу допомогу в сумі 7\~000,00 грн. Суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктами 1, 2 ч.3 цієї статі визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. Отже, при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, підтримана у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Позивач на підтвердження витрат на правничу допомогу надав лише договір про надання правової допомоги №20250526-4Ш від 26.05.2025 року та розрахунок суми судових витрат. Первинні документи, які б підтверджували обсяг та вартість наданих послуг, відсутні. Наданих доказів недостатньо, щоб оцінити чи дійсно такі послуги надавались позивачу по даній справі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування за рахунок відповідача витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial