Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

[PERSON] (надалі позивачка-1) та [PERSON] (надалі позивач-2) через представника, адвоката Лимара А. В., звернулись до суду з цим позовом у порядку підсудності, визначеної розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Самарівському (до перейменування Новомосковському) міськрайонному суду Дніпропетровської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 червня 1995 року позивачі, разом із членом своєї сім`ї [PERSON] , [INFO] , набули у власність шляхом приватизації квартиру [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності на житло видане на підставі розпорядження Сіверськодонецького державного виробничого підприємства об`єднання АЗОТ № 1860, зареєстровано в реєстрову книгу № 2388, а також в Сіверськодонецькому БТІ в реєстрову книгу № 678 від 20 липня 1995 року. Відповідно до технічної документації на квартиру [ADDRESS] вона має загальну площу 50,60 кв. м, житлову 28,80 кв. м та складається з двох житлових кімнат, кухні, вбиральні, ванної, коридору, гардеробу, вбудованої шафи, балкону. [INFO] в місті Сіверськодонецьк Луганської області [PERSON] , [INFO] , помер від хвороби, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Сіверськодонецького міського управління юстиції Луганської області 26 квітня 2004 року було видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що належало йому за життя, а саме 1/3 частка квартири за адресою: [ADDRESS] . [INFO] після смерті [PERSON] Другою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу 40853547. Позивачі є спадкоємцями за законом першої черги, отже успадковують по 1/6 частки зазначеного об`єкту нерухомості кожний. Згідно з довідкою зі спадкового реєстру від 03 липня 2023 року № 73049820 зазначена спадкова справа зберігається за адресою: [ADDRESS] за місцем знаходження Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори. На звернення щодо місця знаходження спадкової справи Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції надало відповідь, що документи Другої сєвєродонецької державної нотаріальної контори (у тому числі спадкові справи) до правонаступника не передавались та не були вивезені з адреси розташування контори, встановити їх місцезнаходження та стан збереження наразі неможливо через перебування міста Сіверськодонецька на тимчасово окупованій території України. З цієї ж причини на звернення спадкоємців про видачу свідоцтва про право на спадщину нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) листом від 22 січня 2025 року №126/01-16 у видачі свідоцтва відмовлено. Позивачі вказують, що є спадкоємцями за законом першої черги, отже успадковують по 1/6 частки зазначеного об`єкту нерухомості кожний. З початком введення воєнного стану в Україні позивачі вимушено перемістилися з міста Сіверськодонецька Луганської області до міста Хмельницького, де стали на облік як внутрішньо переміщені особи та отримали відповідні довідки. Оскільки позивачі на теперішній час позбавлені можливості оформити своє право власності на спадкове майно шляхом вчинення нотаріальної дії, тобто отримання свідоцтва про право власності на спадщину за законом, то зазначена обставина є підставою для звернення до суду з цим позовом. Вказують, що 01 березня 2023 року у зв`язку із пошкодженням від бойових дій житла, а саме зазначеної квартири, позивачами зареєстровано інформаційне повідомлення про пошкоджене або втрачене нерухоме майно. Оскільки умовою отримання компенсації за пошкоджене або знищене житло є реєстрація свого права на житло в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то 27 червня 2024 року позивачі звернулися до державного реєстратора Хмельницької міської ради Хмельницької області з заявою № 61733597 про внесення відомостей про набуте шляхом приватизації право власності на 1/3 частку кожний в зазначеній квартирі. Отримали відмову держреєстратора у здійсненні реєстраційних дій від 09 липня 2024 року № 74030483 з підстави відсутності доступу до архівних відомостей Сєвєродонецького БТІ Луганської області про державну реєстрацію майна. Отже, право власності позивачів, підлягає судовому захисту. Зазначають, що реєстрацію права власності як позивачі так і спадкодавець здійснили у відповідності до вимог законодавства, про що зроблено реєстраційний запис на свідоцтві про право власності на житло. Територія Сєвєродонецької міської територіальної громади, віднесена до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376. В правове обґрунтування позову посилаються на ст. 319, 321, 392, 1216, 1268, 1270, 1296 ЦК України, частину першу статті 67 Закону України «Про нотаріат», пункти 2.1, 2.2, 2.4 розділу 2, п. 4.9, 4.19 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок-296/5), п. 3 ст. 3 Закону України № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Постановленою суддею ухвалою від 08 квітня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, витребувано оригінали доказів у позивачів, зобов`язано Першу хмельницьку державну нотаріальну контору Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надати суду матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] . На виконання ухвали суду листом третьої особи від 11 квітня 2025 року повідомлено про неможливість виконання ухвали, оскільки матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] у нотаріальної контори відсутні, знаходяться в Другій Сєвєродонецькій державній нотаріальній конторі Луганської області. 28 квітня 2025 року позивачами, на виконання ухвали суду надано засвідчені нотаріально копії свідоцтва про право власності та технічного паспорту на квартиру. Постановленою судом ухвалою від 05 червня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивачі не з`явилися, просили розглянути справу у їх відсутність в заяві про долучення доказів. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав. Третя особа надала суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, висновує таке. Судом установлено, що згідно з засвідченою державним нотаріусом Першої хмельницької державної нотаріальної контори в реєстрі за № 3-753 копією свідоцтва про право власності на житло встановлено, що 23 червня 1995 року Сєвєродонецьким ГПП об`єднання «АЗОТ» Луганської області видано свідоцтво про право власності на житло, згідно з яким посвідчено, що квартира спільного заселення, одноквартирний будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] та [PERSON] . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 50,6 кв. м, а відновна вартість на момент приватизації 885 500 крб. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 28 листопада 1995 року № 1860 та містить печатку Сєвєродонецького виробничого підприємства Об`єднання «АЗОТ», підпис відповідної посадової особи. Зворотна сторона свідоцтва містить: штамп та печатку Сєвєродонецького виробничого підприємства Об`єднання «АЗОТ» та підпис посадової особи про реєстрацію права власності на квартиру в реєстрову книгу за № 2388; штамп та печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк про реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з підписом посадової особи, про що здійснено запис у реєстрову книгу за № 678 від 20 липня 1995 року /а.с.41/. Відповідно до засвідченої нотаріально та зареєстрованої у реєстрі за № 3-754 копії технічного паспорта, виданого Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації Луганської області, 09 листопада 1994 року виготовлений Технічний паспорт на квартиру /а.с.42-43/, зареєстровану за власниками [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] . Відповідно до технічного паспорта, квартира [ADDRESS] має загальну площу 50,6 кв. м, крім іншого, дві кімнати житловою площею 28,8 кв. м. Відповідно до копії паспорта громадянки України [PERSON] , [INFO] , позивачка-1 з 03 червня 1976 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а.с.17-18/. Відповідно до копії паспорта громадянина України [PERSON] , [INFO] , позивач-2 з 24 вересня 1999 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.22-24/. Згідно з копіями довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб № 6825-5002207144 від 05 жовтня 2022 року та № 6825-5002524861, фактичне місце проживання позивачів зареєстроване за адресою: [ADDRESS] /а.с.16, 20/. 01 березня 2023 року за № 23-03-0000354562-01 позивачами зареєстровано інформаційне повідомлення про пошкоджене або втрачене нерухоме майно /а.с.25/. Рішенням державного реєстратора від 09 липня 2024 року № 74030483 відмовлено у проведенні реєстраційних дій /а.с.11/. Підставою рішення державного реєстратора вказане те, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Заявником подано заяву № 61733597 від 27 червня 2024 року для державної реєстрації права власності квартири за адресою: [ADDRESS] , для чого подане свідоцтво про право власності на житло. Державним реєстратором встановлено відсутність інформації щодо зареєстрованого права власності на квартиру. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, державний реєстратор обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. З метою отримання інформації державним реєстратором направлено запит до Сєвєродонецької міської військової адміністрації. Згідно з відповіддю Сєвєродонецької міської військової адміністрації Луганської області від 08 липня 2024 року за № 2157ВА надання інформації не є можливим, оскільки інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сєвєродонецьке БТІ (далі - БТІ) на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою РосфІйською Федерацією, БТІ не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію на запити державних реєстраторів про наявність в архівних справах зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року. Вищезазначена відповідь унеможливлює проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с.11/. Також, встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] /а.с.19/. На усне звернення [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом Першої хмельницької державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) листом від 22 січня 2025 року за № 126/01-16 повідомлено про неможливість видачі свідоцтва з підстав заведення спадкової справи Другою сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою /а.с.9/. На звернення представника позивачів щодо місця знаходження спадкової справи Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції повідомлено листом № 3405/3164-26-25/15.1 від 28 січня 2025 року, що документи Другої сєвєродонецької державної нотаріальної контори (у тому числі спадкові справи) до правонаступника не передавались та не були вивезені з адреси розташування контори, встановити їх місцезнаходження та стан збереження наразі неможливо через перебування міста Сіверськодонецька на тимчасово окупованій території України /а.с.8/. Згідно з довідкою зі спадкового реєстру від 03 липня 2023 року № 73049820, 13 жовтня 2006 року після смерті [PERSON] . Другою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу 40853547. Спадкова справа після [PERSON] зберігається за адресою: [ADDRESS] . Також, указана, подана позивачами у копії, інформаційна довідка містить відомості про видачу свідоцтва про право на спадщину, номер у спадковому реєстрі 40853614, бланк ВЕС 083889 від 13 жовтня 2006 року, номер в реєстрі нотаріальних дій 2210, зареєстроване 13 жовтня 2006 року Другою сєверодонецькою державною нотаріальною конторою /а.с.10/. Також, із загальнодоступних даних, розміщених на офіційному вебсайті Сіверськодонецької міської ради (https://sed-rada.gov.ua/) вбачається, що у 1996 році Комсомольський проспект у м. Сєвєродонецьк перейменований на [PERSON] . Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-IX перейменовано: Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район; місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк. Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачам майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності, правовідносинами спадкування. Вирішуючи позов, суд виходить з такого. Щодо питання належності позивачам майна. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділу); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо. Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у редакції, чинній на 26 лютого 1996 року передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. У позивачів наявні документи, що засвідчують їх право власності (свідоцтво про право власності на житло), яке зареєстровано згідно з чинного на момент його видачі законодавства, однак відсутність можливості перевірки дійсності його видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивачів права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України, позбавляє позивачів можливості довести своє право. Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. На день розгляду справи територія Сіверськодонецької міської територіальної громади є окупованою. Сіверськодонецька міська територіальна громада зазначена в Переліку територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженому наказом Мінреінтеграції від 25 квітня 2022 року № 75. Вона також зазначена як тимчасово окупована територія російською федерацією у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженому наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року № 309, який став на заміну зазначеному вище Переліку. Внаслідок викладеного відновити документ, отримати його дублікат чи засвідчену з оригіналу копію як позивач, так і суд позбавлені можливості. Позивачами право власності набуте у 1995 році. Надані позивачами докази у виді свідоцтва про право власності на житло, технічного паспорту видані та посвідчені органом, що здійснював реєстрацію права власності на 1995 рік Сєвєродонецьким БТІ, з відповідними відмітками про реєстрацію набуття права власності, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації права власності на квартиру. Оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про право власності позивачів, отримання інформацію щодо зареєстрованого права власності позивачів на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) є неможливим, іншого порядку підтвердження права власності у відносинах, що склалися, державою не встановлено, суд висновує, що позивачі не можуть розпоряджатися своїм майном через невизнання державою їх права власності, що, в свою чергу, порушує таке їх право. Також, за ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ч. 4 ст. 368 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України). Зважаючи на те, що у правовстановлюючому документі вказано про належність майна до спільної сумісної власності (без визначення часток), позивачів а також померлого [PERSON] , доказів відхилення від рівності часток у праві спільної сумісної власності також не надано та такі обставини у позові не аргументовані, суд висновує, що позов підлягає задоволенню в цій частині та за позивачами слід визнати право спільної часткової власності у розмірі по 1/3 частині вищевказаного майна за кожним. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог у цій частині, оскільки позивачами доведено їх право власності на спірну квартиру належними та допустимими, достатніми доказами та існуючі перешкоди для його реалізації. Щодо відносин спадкування. Суд ураховує і те, що при набутті права власності спірну квартиру передано у спільну сумісну власність (без визначення часток) не лише позивачам [PERSON] та [PERSON] , а й [PERSON] , який помер [INFO] . Відносини спадкування та переходу права власності у цьому випадку регулюються положеннями Книги шостої Цивільного кодексу України. Так, за ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. За п. 2.11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України від 22 лютого 2012 року № 296/5, якщо спадщина відкрилася на окремих територіях України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, територіях, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях, щодо яких не визначено дату завершення бойових дій або тимчасової окупації, дату відновлення здійснення своїх повноважень органами державної влади у повному обсязі (далі - окремі території України), та щодо якої спадкова справа була зареєстрована у Спадковому реєстрі, але неможливо продовжити провадження внаслідок її знищення або відсутності доступу до місця її зберігання у зв`язку з тимчасовою окупацією чи веденням активних бойових дій, будь-який (будь-яка) приватний нотаріус (державна нотаріальна контора), до якого (якої) звернувся спадкоємець, другий з подружжя (колишній з подружжя), продовжує провадження такої спадкової справи на підставі відповідної заяви спадкоємця, другого з подружжя (колишнього з подружжя). Згідно з п. 4.17 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі звернення спадкоємця з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину для завершення спадкування щодо спадщини, яка була відкрита на окремих територіях України, та щодо якої спадкова справа була зареєстрована у Спадковому реєстрі, але неможливо продовжити провадження внаслідок її знищення або відсутності доступу до місця її зберігання у зв`язку з тимчасовою окупацією чи веденням активних бойових дій, приватний нотаріус (державна нотаріальна контора), до якого (якої) звернувся спадкоємець, має перевірити факти, передбачені законом, та витребувати необхідні документи. Водночас, надана суду довідка зі спадкового реєстру від 03 липня 2023 року № 73049820 свідчить про видачу свідоцтва про право на спадщину, номер у спадковому реєстрі 40853614, бланк ВЕС 083889 від 13 жовтня 2006 року, номер в реєстрі нотаріальних дій 2210, зареєстроване 13 жовтня 2006 року Другою сєверодонецькою державною нотаріальною конторою /а.с.10/. Тобто вбачається, що одним зі спадкоємців [PERSON] реалізовано право на спадщину. Вимог про перерозподіл спадщини, визнання недійсним свідоцтва позивачі не просять. Також копію вказаного свідоцтва суду не надано, отримати вказане свідоцтво від органу, що його видав, на час розгляду справи не виявляється можливим з огляду на надані позивачами докази. При цьому, позивачі просять визнати за ними право власності в порядку спадкування в рівних частках. Однак, за наявності відомостей про видачу свідоцтва, його зміст, ненадання його суду на дослідження, ненадання суду доказів, обов`язкових до встановлення для вирішення питання спадкування (місце смерті померлого, кола спадкоємців, тощо) суд висновує, що позивачами належними та допустимими доказами не підтверджено їх спадкове право на належну померлому 1/3 частку у спірному майні і в цій частині позову належить відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial