Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

28 квітня 2025 року позивач звернулася до суду із позовом, який з урахуванням уточнень обгрнутував тим, що між її колишнім свекром [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, від якого вони мали спільного сина [PERSON] - колишнього чоловіка позивача, померлого [INFO] [PERSON] від попереднього шлюбу мав доньку відповідача у справі [PERSON] . Протягом життя спірна квартира була приватизована по 1/3 частині на трьох осіб: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, а після його смерті спадщину прийняла його донька від першого шлюбу - відповідач [PERSON] шляхом подання заяви про прийняття спадщини за заповітом до Восьмої ДДНК. Спадкове майно складалося з 1/3 частини квартири розташованої за адресою [ADDRESS] яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло. У 2006 році відповідач прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] в розмірі 1/3 частини спірної квартири, а 12.10.2006р. отримала на своє імя свідоцтво про право на спадщину за заповітом. [INFO] померла [PERSON] - матір колишнього чоловіка позивача, спадщину після смерті якої в розмірі 1/3 частини спірної квартири отримав у спадок за заповітом та оформив юридично належним чином на себе син позивача . [INFO] помер колишній чоловік позивача [PERSON] , а спадщину після його смерті в розмірі 1/3 частини спірної квартири отримав у спадок за заповітом та оформив на себе син позивача та її колишнього чоловіка [PERSON] . Починаючи з серпня 2015 р. син позивача став власником 2/3 частин спірної квартири. У період з 2015 р. і по липень 2024 р., [PERSON] мешкав у спірній квартирі, проводив там ремонти та доглядав квартиру вцілому. Комунальні послуги сплачувалися і позивачем і її сином. Після оформлення договору дарування вищевказаної квартири у липні 2024 р. на позивача, вона сплачувала комунальні послуги та проводила ремонт спірної квартири. Відповідач по справі у спірній квартирі ніколи не проживала і на теперішній час не проживає, до квартири не з`являється, не здійснює належний догляд за своєю частиною квартири та не несе витрати на ремонт квартири. Відповідач не є членом сім`ї позивача, не є родичем івони спільно ніколи не проживали. Відповідачка протягом 19 років після прийняття спадщини, жодного разу не прийшла до квартири, не здійснювала ніякого догляду за своєю часткою та не сплачувала комунальні послуги. Позивач у 1995 році розірвала шлюб з [PERSON] , у 2003р. вийшла заміж вдруге та створила сім`ю. Після отримання 2/3 частин спірної квартири у дар вона разом зі своєю сім`єю переїхала до квартири для проживання. Позивач вважає, що припинення права власності на спірну частину квартири не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки та членам її сім`ї, оскільки відповідач завжди мешкала за іншою адресою, спірним житлом не цікавилась, тривалий час не користується своєю часткою житла за його призначенням, не виконує обов`язки співвласника та не приймає жодної участі в експлуатації й управлінні спільним житлом. Позивач та її син неодноразово намагалися домовитися з відповідачем щодо викупу ними її 1/3 частини квартири, однак відповідач сказала, що її і так все влаштовує. Всі усні звернення до відповідача, щодо викупу її частини квартири ні до чого не призвели, що і стало підставою звернення до суду. Ухвалою суду від 07 травня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження та\~витребувано у Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Південного управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином завірені копії спадкових справ: [PERSON] , померлого [INFO] ; [PERSON] , померлої [INFO] та [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 02 червня 2025 року було витребувано з Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області посвідчену належним чином копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , після смерті якого було видано свідоцтво [INFO] . Ухвалою суду від 16 червня 2025 року було прийнято уточнену\~позовну заяву\~ [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора Південного управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про припинення права власності на частину квартири шляхом сплати грошової компенсації та визнання права власності, а також закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Представник позивача в судовому засіданні надала пояснення та просила суд задовольнити позовну заяву у зазанечний нею спосіб та не заперечувала проти заочного розгляд у справи. Відповідач в судове засідання не з`явилась за невідомими суду причинами, про час і місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, про поважні причини неявки до суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надавала, тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та наявних у справі документів ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи в\~судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, врахувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] належить 2/3 частин квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 12.07.2024 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Камеко В.В., реєстровий № 114. Квартира за адресою [ADDRESS] згідно технічного паспорту від 21.01.2025р. має загальну площу 47,5 кв.м., житлову площу 26,7 кв.м. Відповідач [PERSON] є юридичним власником 1/3 частини квартири за адресою [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.10.2006 р., виданого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Отроцюк О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3-2967, що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав від 15.06.2025р. та копією спадкової справи № 165/06 заведеної після смерті [PERSON] , яку досліджено судом під час розгляду справи. Згідно звіту про оцінку майна від 30.04.2025 р., складеного ТОВ "Кабінет оцінки "Аврора", вартість квартири за адресою [ADDRESS] складає 200\~000 грн., а вартість 1/3 частини квартири складає 66\~666,67грн. Відповідно до квитанції АТ КБ ПРИВАТБАНК. № 0.0.4396187516.1 від 06.05.2025р, [PERSON] внесла на депозитний рахунок Державної казначейської служби України в м. Києві 66\~666,67грн., як грошову компенсацію загальної вартості 1/3 частки відповідача у праві власності на спірну квартиру. Згідно чисельних квитанцій по оплаті комунальних послуг за квартиру за адресою [ADDRESS] та квитанцій на придбання будівельних матеріалів всі оплати здійснено позивачем [PERSON] . Допитані у якості свідків під час розгляду справи [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що [PERSON] , яка є донькою [PERSON] у квартирі ніколи не мешкала, приїздила до батька за його життя, а після його смерті жодного разу в квартирі не з`явлалась. У квартирі мешкає тільки позивач [PERSON] з родиною та дбає про квартиру, робить там ремонт, речі відповідача в квартирі відстуні. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях\~316,\~317,\~319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За правилом\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У частинах першій, другій\~статті 321 ЦК України\~встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У\~статті 13 Конституції України\~закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Отже, власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов`язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує дотримання принципу забезпечення балансу між інтересами власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, усього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власника з боку держави, фізичної чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків. Особи користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення й не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Проте, реалізуючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Відповідно до\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до\~статті 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Згідно зі\~статтею 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до\~ст.360 ЦК України\~співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів , а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями , пов`язаними із спільним майном. Частиною першою\~статті 365 ЦК України\~передбачено підстави, за наявності яких, суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні, а саме: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. З аналізу положень\~ст. 365 ЦК України\~та судової практики можна прийти до висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених п.п.1-3 ч.1\~ст. 365 ЦК України\~підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном. Подібні за змістом правові висновки Верховний Суд навів у постановах від 18 липня 2019 року у справі №210/2236/15-ц, 19 жовтня 2019 року, у справівід 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17у справі № 750/11178/17, 26 грудня 2019 року у справі №303/4849/16-ц. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Згідно з частиною 2\~статті 365 ЦК України\~суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою. Обґрунтовуючи позов, позивач та її представник в якості підстав для припинення права [PERSON] на частку у праві спільної часткової власності на нерухоме майно 1/3 частину квартири за адресою [ADDRESS] , посилаються на те, що частка відповідача є незначною, спільне володіння і користування майном є неможливим, припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, яка жодним чином не приймає участі в утриманні квартири більше 19 років. Згідно звіту про оцінку майна ТОВ «КАБІНЕТ ОЦІНКИ «АВРОРА» від 30.04.2025року ринкова вартість 1/3 частки спірної квартири складає 66\~666,67 грн. У зв`язку з пред`явленням позову про припинення права власності, позивач виконала умову щодо попереднього внесення на депозитний рахунок суду компенсації вартості 1/3 частини квартири, що належить відповідачу, перерахувавши 05.06.20215 року 66\~666,67грн. на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області. Суд, виходячи з положень\~ст. 365 ЦК України, встановлених обставин справи та досліджених доказів, а також враховуючи справедливий баланс інтересів обох сторін щодо належного їм на праві спільної часткової власності майна, приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Позивачем в ході судового розгляду доведено, що частка відповідача [PERSON] є незначною, спільне володіння та користування майном неможливе, припинення справа власності на спірну частину не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам її сімї, яка не бере участі у витратах, яких потребує утримання власності, не здійснює капітальний ремонт квартири, більше 19 років не проживає в кварирі, тобто тривалий час не користується своєю часткою житла за його призначенням, а проживає за іншою адресою. Бездіяльність відповідача, щодо утримання своєї частки житла, порушує права позивача, як власника, і завдає шкоди його власності. Відповідно до\~статті 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Отже, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Частка відповідача у спірній квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , за своїм розміром та вартістю є незначною, а позивачем внесено на депозитний рахунок суду вартість належної відповідачу частки. За таких умов, суд вважає, що втручання у право відповідача на майно за встановлених вище обставин є виправданим (необхідним) відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та відповідає меті дотримання справедливого балансу інтересів обох сторін. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову судові витрати стягуються з відповідача, однак враховуючи заяву позивача судові витрати залишаються за останнім.

Outcome: approved