Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

03.02.2025 позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в особі представника Ніколенко В.В. звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 12.10.2018 у сумі 58497,47 грн, з яких: 47008,25 грн заборгованість за тілом кредиту, 11489,22 грн заборгованість за простроченими відсотками. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 12.10.2018 згідно якої йому було відкрито кредитний рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 75\~000,00 грн. Відповідач отримала згідно Довідки про видані картки кредитну картку номер - [NUMBER] , строк дії - 12/21, тип Універсальна, після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалась карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Після спливу строку дії першої картки Відповідачем для можливості користування рахунком додатково отримані наступі картки: 1) Кредитна картка номер - [NUMBER] , строк дії - 03/28, тип - Універсальна. В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 42 % річних. У процесі користування кредитним рахунком клієнту були завжди доступні у вільному доступі на сайті банку та у додатку Приват24 умови обслуговування кредитних карток, які банк постійно пропонує клієнту для ознайомлення огляду кожного наступного разу, коли відбуваються навіть незначні зміни. Також, в зв`язку зі змінами у законодавстві - впровадженні нормами закону "Про споживче кредитування" паспорту споживчого кредиту - клієнт підписав паспорт споживчого кредиту від 13.07.2021, в якому також є інформація про відсоткові ставки по кредитування по картковим рахункам. Клієнт не надавав банку жодного разу заперечення щодо розміру відсоткової ставки, при цьому частково погашав заборгованість, що свідчить про обізнаність клієнта з умовами кредитування. Позивач звертає увагу суду, що далі у процесі користування рахунком 13.07.2021 Відповідачем підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг на підставі якої отримано додаткову кредитну картку номер - [NUMBER] , строк дії - 07/25 , тип - Універсальна, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України». При цьому, на момент підписання зазначеної вище Заяви Відповідачка мала заборгованість, що вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості. Тобто, Відповідач була належним чином повідомленою про умови кредитування зокрема щодо сплати відсотків. Починаючи з 13.07.2021 відсотки нараховувалися відповідно до підписаної Відповідачем Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме згідно п. 1.3. у розмірі 42%. При цьому за погодженою ставкою Банком нараховано відсотків у розмірі 11489,22 грн. У зв`язку із початком повномасштабного вторгнення та збройної агресії РФ, Банк пішов на зустріч клієнтам та скасував відсоткову ставку у березні 2022 р. - розмір 0 %, а в подальшому із 01.04.22 р. відсоткова ставка поступово повернута до погодженого розміру (детально у Розрахунку заборгованості). Відповідач користувалась кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняв операції. Проте, наразі відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань по сплаті кредиту та відсотків, що підтверджується розрахунком, у зв`язку із чим станом на 19.09.2024 має заборгованість перед позивачем у розмірі 58497,47 грн., яка складається з наступного: 47008,25 грн. - заборгованість за тілом кредита; 11489,22 грн-заборгованість за простроченими відсотками, яку у добровільному порядку сплатити не бажає, що спонукало АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2025 справу розподілено та передано для розгляду судді Сиротенко В.К. Ухвалою судді від 13.02.2025 прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. 30 квітня 2025 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26.02.2025 № 4273-ІХ, назва Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя була змінена на Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя. 17.03.2025 від [PERSON] , в особі представника\~адвоката Ковтуна В.І., надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить позовні вимоги задовольнити частково на суму 13012,78 грн як дійсну заборгованість відповідача перед позивачем. В частині стягнення заборгованості у розмірі 33\~986,00 грн та відсотків у розмірі 11\~489,22 грн просить відмовити в задоволенні позовних вимог виходячи, зокрема, з наступного. Відповідач с пенсіонером та у 2018 році влаштувалась на роботу бібліотекарем до ліцею. Після працевлаштування вона відкрила у АТ КБ «ІІриватбанк» зарплатну карту строком на 5 років. Разом із цим, кредитний ліміт [PERSON] було встановлено спочатку у 10000 грн, а потім збільшено до 15000 грн. 20.01.2024 (вихідний день) банк самовільно збільшив кредитний ліміт картки відповідача до 75000 грн без згоди або прохання відповідача. Одразу після збільшення ліміту картки, 20.01.2024 на телефон відповідача зателефонували шахраї та заволоділи її персональними даними для здійснення банківських операцій з її грошима. 22.01.2024 з рахунку відповідача почали зникати грошові кошти рівними частинами. Одразу після того, як з рахунку відповідача почали списувати кошти, вона звернулась до служби безпеки АТ КБ «Приватбанк» із заявою про те, що грошима банку заволоділи шахраї. Представники банку повідомили, шо ніби то 20.01.2024 у вихідний день, від [PERSON] до банку надійшла заява з її підписом про нібито отримання «допомоги». Повідомляє суд про те, що ніякої заяви на «допомогу» відповідач не писала тим паче у вихідний день, вона навіть не має електронного підпису та електронного банкінгу. Поряд із цим, після звернення до банку Лисиця І.В. звернулась до кіберполіції із заявою про вчинення відносно неї злочину. Вказані обставини підтверджуються витягом з ЄРДР № 12024082060000121 від 22.01.2024. Звитягу з ЄРДР вбачається, що відносно відповідача вчинено шахрайські дії та переведено грошові кошти на карти [PERSON] та [PERSON] . За допомогою співробітників поліції відповідач дістала банківські квитанції про переказ грошових коштів шахраями на вищевказані карткові рахунки. Вказані обставини підтверджуються дублікатами чеків на загальну суму 33986 грн, які долучені до відзиву. Так, відповідач дійсно мала борг перед АТ КБ «Приватбанк» проте, він складав 11700 грн. Цей борг вона намагалась сплатити протягом 2023-2024 років шляхом надсилання грошових коштів на реквізити банку. 04.06.2025 на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про витребування у позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформації, чи зверталась [PERSON] ,20.01.2024 року до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою про грошову допомогу; інформацію щодо підстав, які слугували для збільшення кредитного ліміту [PERSON] , 20.01.2024 року до 75000,00 грн; інформацію, чи зверталась [PERSON] на гарячу лінію банку з повідомленнями про те, що її грошовими коштами заволоділи шахраї (заява від 22.01.2024 року). Відомості із банку представник відповідача не може самостійно отримати, оскільки вони є банківською таємницею, розголошення якої третім особам заборонено, тому вважає за необхідне звернутися з цим клопотанням до суду. Ухвалою суду від 04.06.2025 клопотання представника відповідача - адвоката Ковтуна В.І. про витребування доказів задоволено. Витребувано у Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» наступну інформацію: - чи зверталась [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , 20.01.2024 року до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою про грошову допомогу; - щодо підстав, які слугували для збільшення кредитного ліміту [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , 20.01.2024 року до 75000,00 грн; - чи зверталась [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на гарячу лінію банку з повідомленнями про те, що її грошовими коштами заволоділи шахраї (заява від 22.01.2024 року). Зобов`язано банк витребувані документи надати суду до 04 липня 2025 року. 08.07.2025 через систему «Електронний суд» від позивача на виконання ухвали суду від 04.06.2025 надійшла заява з викладом відповідей на поставлені представником відповідача питаннями. Судові засідання неодноразово відкладалися. Представник позивача у судові засідання не з`являвся. В матеріалах справи містяться заяви позивача про розгляд справи без участі представника позивача. У судовому засіданні 14.08.2025 відповідач та представник відповідача заперечували проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві та просили позов задовольнити частково. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення відповідача та її представника, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Судом встановлено, що 12.10.2018 [PERSON] підписано Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», відповідно до якої відповідач погодився, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані в письмовому вигляді для ознайомлення складають між сторонами Договір про надання банківських послуг. Відповідач підписом у анкеті-заяві засвідчив свою згоду на те, що ця анкета-заява разом з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що він зобов`язується виконувати зазначені умови та правила надання банківських послуг. В подальшому, 13.07.2021 відповідачем підписано Заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг. Як вбачається із вказаної заяви, опис фінансової послуги відкриття та обслуговування поточного рахунку, споживче кредитування. Основні умови кредитування (п. 1.2. Заяви): тип кредиту відновлювана кредитна лінія; мета отримання кредиту споживчі цілі; сума/ліміт кредиту розмір кредитного ліміту не перевищує: 50000 грн для карт «Універсальна», 75000 грн для карт «Універсальна Gold», також визначено розмір процентної ставки та інші умови щодо кредитування. Так, відповідно до розділу 5 Заяви «Умови та правила надання послуг на дату приєднання та підписання Клієнтом (розміщено на сайті htpps://privatbank/ua/terms) зазначено: «…Порядок та умови надання кредиту 1.2.1. Банк за наявності вільних грошових коштів та на підставі аналізу кредитоспроможності Клієнта надає йому споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом га інші платежі на умовах, встановлених Договором. 2.1.1.2.2. Тип кредиту відновлювана кредитна лінія. Відновлювальна кредитно лінія - вид кредиту, який передбачає можливість Клієнта їм уваги кошти періодично по мірі необхідності в рамках встановленого заздалегідь ліміту погашати всю суму заборгованості або тільки її частину, здійснювати повторне запозичення протягом терміну дії кредитної лінії. … 2.1.1.2.4. Строк кредиту - 12 місяців. При цьому Сторони узгодили, що строк користування кредитом продовжується на кожні наступні 12 місяців, якщо щонайменше я за 30 календарних днів до дати повернення кредиту Банк не повідомить Клієнта про припинення кредитування одним із наступних способів на розсуд Банку: смс-повідомлення на фінансовий номер телефону Клієнта; повідомлення на електронну пошту Клієнта; інформування у Системі «Приват24»; шляхом направлення листа поштою та іншими каналами, у порядку, визначеному підрозділом 1.1.5 «Зміна та доповнення Умов та Правил надання банківських послуг» цього Договору. Датою повернення кредиту є останній день календарного місяця строку Договору з урахуванням умови про продовження строку Договору. 2.1.1.2.5. Загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані Клієнту на умовах цього Договору. Сторони узгодили, що загальний розмір кредиту за цим Договором становить розмір кредитного ліміту, встановлений Банком Клієнту, та який за розміром не перевищує: 50 000 грн для карт Універсальна, 75 000 грн для карт Універсальна голд, 100 000 грн для Преміальної картки Platinum, 200 000 грн для Преміальної картки World Black Edition, 400 000 грн для Преміальної картки World Elite, 800 000 грн для Преміальної картки Infinite, 300 000 грн для Преміальної картки VISA Signature. При цьому Сторони узгодили, що протягом строку кредиту розмір кредитного ліміту може бути змінений Банком в односторонньому порядку як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення, на підставі аналізу кредитоспроможності Клієнта в рамках розміру, зазначеного у абз.1 цього пункту, та не потребує додаткового погодження із Клієнтом. …». Відповідно до\~довідки №0000003803197177\~від 23.09.2024,\~ [PERSON] \~було надано\~наступні картки:\~ [NUMBER] ,\~дата видачі\~12.10.2018,\~термін дії\~12/21,\~тип карти\~«Універсальна»;\~ [NUMBER] ,\~дата видачі\~13.07.2021,\~термін дії\~07/25, тип карти «Універсальна»; [NUMBER] , дата видачі 22.01.2024, термін дії 03/28, тип карти «Універсальна». Відповідно до довідки №0000003803200956 від 23.09.2024 про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , 12.10.2018 було встановлено кредитний ліміт 1300,00 грн, 06.11.2018 збільшено кредитний ліміт до 2500,00 грн, 05.07.2019 збільшено кредитний ліміт до 8000,00 грн, 08.07.2020 збільшено кредитний ліміт до 13000,00 грн, 13.07.2021 збільшено кредитний ліміт до 15000,00 грн, 20.01.2024 збільшено кредитний ліміт до 75000,00 грн; у період з 20.03.2024 по 01.05.2024 зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн. На підтвердження користування відповідачем кредитними коштами, позивачем надано виписку за договором б/н за період з 12.10.2018 по 23.09.2024. Згідно із розрахунком заборгованості, наданим АТ КБ «ПриватБанк», відповідач має заборгованість за договором б/н від 12.10.2018 станом на 19.09.2024 року у розмірі 58\~497,47 грн, з яких: 47008,25 грн - заборгованості за кредитом; 11489,22 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~з позичальник зобов`заний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН Керівні принципи для захисту інтересів споживачів, прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули\~Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В\~Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Позивачем на підтвердження позовних вимог надано паспорт споживчого кредиту, який [PERSON] підписаний 13.07.2021. Разом з тим, зі змісту цього паспорту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування. При цьому судом враховано, що в Заяві про приєднання до умов і Правил надання послуг банком, підписаної відповідачем 13.07.2021, в п. 1.3 вказана процентна ставка відсотків річних для картки «Універсальна» 42,0% (що становить 3,5% на місяць). З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з тарифів і з умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком, розмірах і порядках нарахування. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Суд вважає, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» «ПриватБанку» розміщені на сайті: https://privatbank.ua, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13.07.2021 шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Разом з тим, відповідач наполягає на тому, що став жертвою шахраїв, які незаконно заволоділи кредитними грошовими коштами, що надавалися банком у можливе користування в межах встановленого кредитного ліміту, у сумі 33986,00 грн (без врахування банківських комісій та відсотків). З виписки по особовому рахунку [PERSON] за період з 12.10.2018 по 23.09.2024 вбачається списання грошових коштів (переказ зі своєї картки через Приват24) у період з 20.01.2024 по 21.01.2024 у загальній сумі 33986 грн (без врахування комісій та відсотків). Як вбачається з листа ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області за вих. №14256/46/04-1015 від 18.03.2025, СВ ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №12024082060000121 від 21.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, у якому [PERSON] визнано потерпілою. Повідомляється, що 20.05.2024 процесуальним керівником у зазначеному кримінальному провадженні змінено підслідність, яку визначено за Дніпровським районним управлінням поліції №1 ГУНП в Дніпропетровській області. Як вказала відповідач та її представник, на даний час досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні не завершено. Як свідчать дублікати чеків (отримані відповідачем за допомогою слідчого через термінал Приватбанку) № 0.0.3430196503.2 від 22.01.2024 на суму 3998 грн, № БН від 20.01.2024 на суму 2000 грн, № 0.0.3428313692.2 від 20.01.2024 на суму 4000 грн, № 0.0.3430195520.2 від 21.01.2024 на суму 3998 грн, № 0.0.3430201038.2 від 21.01.2024 на суму 3998 грн, № 0.0.3430200006.2 від 21.01.2024 на суму 3998 грн., № 0.0.3430198918.2 від 21.01.2024 на суму 3998 грн, № 0.0.3430197510.2 від 21.01.2024 на суму 3998 грн, № 0.0.3430193631 від 21.01.2024 на суму 3998 грн, на загальну суму 33986 грн (без врахування комісій банку), через інтернет-банк «Приват24» з картки платника [PERSON] було здійснено переказ коштів на рахунку отримувачів [PERSON] та [PERSON] , а також операція переказ з картки [NUMBER] на картку [NUMBER] . Зазначені операції також відображені у наданій Банком виписці по рахунку [PERSON] (з врахуванням комісій та відсотків). Одразу після виявлення незаконного переказу коштів, а саме 22.01.2024, [PERSON] звернулася до відділення АТ КБ «Приватбанк», а також на гарячу лінію Банку із повідомленням про те, що грошовими коштами заволоділи шахраї. При цьому повідомила, що згоди на збільшення кредитного ліміту не надавала, а також інтернет-банкінгом «Приват24» ніколи не користувалася і в цій системі не реєструвалася. Серед іншого, судом враховано, що кредитний ліміт відповідачу у розмірі 15000,00 грн було встановлено 13.07.2021 (в момент підписання Заяви про приєднання до Умов і правил надання послуг), протягом майже трьох років кредитний ліміт банком не змінювався та 20.01.2024 через систему інтернет-банкінгу «Приват24» збільшено кредитний ліміт 20.01.2024 до 75000,00 грн. При цьому, з врахуванням наданих позивачем доказів (Заява про приєднання від 13.07.2021), за карткою «Універсальна» максимальний розмір кредитного ліміту визначено у розмірі 50\~000,00 грн. Крім того, як вбачається з виписки за договором б/н за період 12.10.2018 23.09.2024, [PERSON] використовувала кредитні кошти лише шляхом розрахунку в магазинах та зняття коштів у банкоматах, а поповнення кредитної карти (погашення кредитної заборгованості) здійснювалися готівкою через термінали самообслуговування та через каси банку. При цьому, лише операції у період з 20.01.2024 по 21.01.2024 на суму 33986,00 грн здійснені через інтернет-банкінг «Приват24». Відповідно до положень\~статті 1073ЦК України\~у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України\~Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»\~у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого\~постановою правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого\~постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015року N6-71цс15 зазначено, що "відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення "Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням", затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року N 223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції". Верховний Суду постановах від 14 лютого 2018року у справі N127/23496/15-ц (касаційне провадження N 61-3239св 18), від 20 червня 2018 року у справі N 691/699/16-ц, (касаційне провадження N 61 -16504св 18) вказану правову позицію підтримав. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. За такого, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] здійснила всі визначені заходи, які передбачені в даному випадку, щодо доведення своєї непричетності до здійснення зазначених дій, а отже, як користувач картки, не може нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. У Постанові Верховного Суду від 16.08.2023 року у справі № 176/1445/22 також зазначено: «Банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». Згідно з частиною третьою статті\~12, частиною першою статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Відповідно до\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, саме банк мав подати беззаперечні докази сприяння відповідачем незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 20-21 січня 2024 року. З урахуванням положень пункту 9 розділу VІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, АТ КБ «ПриватБанк» не надав доказів, які б спростовували доводи відповідача про те, що банківською карткою 20.01.2024-21.01.2024 року він не користувався та не втрачав її. Також позивачем не надано доказів, за якими можна достеменно встановити, що саме відповідач реєструвався у системі «Приват24», подавав заявку на зміну кредитного ліміту та здійснював переказ коштів у зазначений період. Таким чином, суд встановив, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів відповідача, не довів, що відповідач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до його карткового рахунку чи надав інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції, [PERSON] , як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткового рахунку [PERSON] відбулося не за її розпорядженням, відтак вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідач невідкладно повідомив про цей факт АТ КБ "ПриватБанк" та звернувся до правоохоронних органів. Відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я відповідача не є підставою для задоволення позову. Таким чином, враховуючи те, що позивачем не надано доказів вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми боргу у розмірі 35180,61 грн Разом з тим, як вбачається з виписки по рахунку станом на 01.01.2024 року у відповідача існувала заборгованість по кредиту у сумі 11569,60 грн, а у період з 20.01.2024 по 21.01.2024 використано кредитні кошти у сумі 35180,61 грн (з врахуванням комісії за переказ коштів та відсотків за користування кредитом). При цьому, 24.01.2024 відповідачем здійснено поповнення картки готівкою у терміналі самообслуговування на суму 600,00 грн, а також здійснено поповнення картки 20.09.2024 на суму 42,39 грн. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до прохальної частини позовної заяви розмір заборгованості за тілом кредиту становить 47008,25 грн. Судом встановлено, що грошовими коштами у розмірі 35180,61 грн заволоділи інші особи. 47008,25 грн 35180,61 грн = 11 827,61 грн заборгованості. В той же час, відповідно до банківської виписки, заборгованість відповідачки за тілом кредиту станом на 01.01.2024 становила 11569,60 грн, що не відповідає розрахункам позивача. Відтак суд, при визначенні розміру заборгованості за тілом кредиту виходив саме з відомостей, які містяться у банківській виписці за договором за період з 12.10.2018 по 23.09.2024. За такого, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, з останнього на користь банку підлягає стягненню заборгованість, яка існувала станом на 01.01.2024 у сумі 11\~569,60 грн за вирахуванням внесених відповідачем коштів у розмірі 642,39 грн, таким чином стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості за тілом кредиту 10\~927,21 грн. Крім того, позивачем нараховано відсотки за користування кредитом у сумі 11489,22 грн (як зазначено у позовній заяві, при цьому без зазначення періоду нарахування). При цьому, відповідно до виписки по рахунку, з відповідача списано відсотків за користування кредитом на суму 12347,26 грн за період лютий-вересень 2024 року, які нараховано на загальну суму заборгованості. В той же час, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 24.01.2024 по 31.08.2024 розмір відсотків становить 11\~913,59 грн, які також нараховані на загальну суму заборгованості. Представник позивача в судові засідання для надання пояснень, зокрема, щодо порядку нарахування заборгованості за тілом кредиту та відсотків, не з`являвся, натомість в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи за відсутності представника позивача за наявними у матеріалах справи доказами. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково на суму заборгованості за тілом кредиту - 10 927,21 грн, а також те, що не доведено волевиявлення [PERSON] на збільшення кредитного ліміту та перерахування коштів у сумі 35180,61 грн, позовні вимоги в частині стягнення нарахованих на всю суму заборгованості 47008,25 грн прострочених відсотків у розмірі 11\~489,22 грн задоволенню не підлягають На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги, з огляду на встановлені вище обставини, підлягають задоволенню частково, у сумі 10\~927,21 грн. Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Частиною четвертою\~статті 10 ЦПК України\~передбачено, що суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей\~1\~та\~17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України «Про судоустрій і статус суддів»\~встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 "Ковач проти України", "Мельниченко проти України", "Чуйкіна проти України"). Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Згідно\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати, понесені позивачем (судовий збір у розмірі 2422,40 грн)\~підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 452,50 грн (10927,21 грн х 2422,40 грн / 58497,47 грн.). Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві право звернутися з позовом про відшкодування шкоди з винної особи як в кримінальному провадженні, так і після ухвалення судом відповідного вироку.

Outcome: partial