Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

22.07.2024 року представник позивача [PERSON] звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з даним позовом про стягнення з [PERSON] додаткових витрат на дитину, мотивуючи свої вимоги наступним. [PERSON] та [PERSON] з 12.07.2014 року перебували у шлюбі, який за рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.03.2020 року було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю. 13.03.2018 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області у справі №182/1077/18 було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] у розмірі частини від доходів відповідача щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.02.2018 року і до повноліття дитини. Позивачка зазначає, що стягнутих аліментів майже не вистачає на утримання доньки, оскільки вона росте та розвивається, потребує витрат на сезонний одяг та взуття, їжу, розвиток здібностей, періодичне оздоровлення та відпочинок, ліки, обстеження. У дитини є проблеми зі здоров`ям. У період з 2020 року по сьогоднішній день [PERSON] потребує консультацій різних лікарів, проходить додаткові медичні обстеження та лікування. З 08.07.2024 року вона перебуває на «Д» обліку з діагнозом алергічний риніт. Дитина також має проблеми з неперенесенням лактози, у зв`язку з чим у неї час від часу болить шлунок, що потребує лікування та обстеження у спеціалістів. Так, у червні 2024 року дитина перебувала в лікарні з діагнозом гострий назофарінгіт, їй були призначені рекомендації щодо лікування та дообстеження у гельмінтолога, гастроентеролога дитячого. Крім того, дитина хворіє у сезонні загострення простудами, ОРВІ, що також потребує додаткових витрат на ліки. У липні 2024 року [PERSON] була на лікуванні у стоматолога, за лікування зубів у доньки позивач понесла витрати у розмірі 6 750,00 грн. Крім того, для розвинення здібностей дитини та її підготовки до життя, [PERSON] відвідує заняття з усного рахунку під назвою « [PERSON] », це є навчанням ментальній арифметиці дітей 5-11 років для розвитку лівої та правої півкулі мозку, на що позивачка також несе додаткові витрати. За останні роки [PERSON] було витрачені кошти на лікування, обстеження, медикаменти для дитини та розвитку її здібностей у загальному розмірі 63 442,10 грн. Відповідач не бере участі у додаткових витратах на дитину. Позивачка зазначає, що [PERSON] є працездатного віку, фізично здоровий, а тому має можливість оплатити половину понесених витрат. Враховуючи викладене вище, вона просить суд стягнути із [PERSON] на її користь частину додаткових витрат на дитину [PERSON] , що становить 31 721,05 грн., а також витрати на правничу допомогу. Ухвалою суду від 30.07.2024 року відкрито провадження по справі, постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження та роз`яснено відповідачеві його право подати відзив на позов (а.с.126-127). 13.09.2024 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає з наступних підстав. Зазначає, що позивачка перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, всю інформацію відносно дитини колишня дружина приховує, тому не зрозуміло, яким чином він має брати участь у вихованні дитини та нести додаткові витрати на її утримання. Відповідач стверджує, що аліменти він сплачує вчасно, заборгованості немає. Разом з тим, звертає увагу суду, що докази надані позивачкою, не містять інформації щодо предмету доказування, майже всі квитанції від 2020 року не можливо прочитати, що саме і для кого купувалось, строк позовної давності сплинув, тож він не визнає позовні вимоги в цій частині. Також у відповідача викликають сумніви квитанції на суму 1250 грн., 1380 грн., 1100 грн., 1350 грн. на ім`я платника - [PERSON] . На обстеження в лабораторії «Сінево» було витрачено 2\~965 грн., але не вказано мету цих досліджень, відносно кого сплачувались послуги, аналогічні питання щодо квитанцій ТОВ «ЛДЦ ЛЕР_Клінік» на суми 1715 грн., 550 грн., 2325 грн., 3465 грн., 210 грн., 390 грн., 1450 грн. Також неналежним доказом є квитанція Центру Стоматології МК Приватний підприємець Березій на суму 8 800 грн., оскільки такого суб`єкта підприємницької діяльності немає. Додатково відповідач зазначає, що ТОВ «НПО «Трубосталь», на якому він працює, 22.02.2022 року призупинило дію трудового договору у зв`язку з військовою агресією рф, змоги виплачувати додаткові витрати на дитину він не має, оскільки хворіє, кожен рік проходить обстеження у лікарні, потребує дороговартісної операції (а.с.143-146). 19.09.2024 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивачка зазначає, що відповідачем не доведено факт перешкоджання з її боку у спілкуванні батька з дитиною, а таким чином, останній намагається виставити її з негативної сторони. Позивачка зауважила, що строк позовної давності вона не пропустила, оскільки з 30.03.2020 року по 30.06.2023 року в Україні діяв карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, а тому строки, визначені Цивільним Кодексом України, продовжуються на строк дії карантину. Поряд з цим, в країни введено положення воєнного стану, тому перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Вважає, що сума аліментів, які сплачує відповідач, не покриває всі витрати на лікування та розвиток дитини, а участь батька у додаткових витратах не є правом, а є його обов`язком. Квитанції, долучені до позовної заяви, вважає належними та допустимими доказами (а.с. 157-162). 26.09.2024 року від відповідача [PERSON] надійшли заперечення, в яких він додатково зазначає, що позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, а тому він змушений був звернутись до суду з відповідною позовною заявою (справа №182/488/22), де колишня дружина зазначила, що зустрічі з донькою будуть відбуватись лише за її присутності, та коли немає повітряних тривог, що майже неможливо виконати. Ще раз наголошує, що надані позивачкою докази є неінформативними, а при ухваленні рішення щодо додаткових витрат на дитину суд також враховує матеріальне становище сторін (а.с.165-167). 02.10.2024 року позивачка надала додаткові пояснення, де звертає увагу, що наявність в провадженні суду справи про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною ніяким чином не стосується даної справи. Додатково зазначає, що за рішенням суду від 12 лютого 2021 року у справі №182/5390/20 позивачку разом з дитиною визнано такими, що втратили право користування житлом за адресою: [ADDRESS] , тобто батько не посоромився зняти з реєстрації свою дитину, у зв`язку з чим позивачка змушена була звернутись до суду з позовом про визначення місця проживання доньки разом з нею (справа №182/5020/23), а відповідач і далі намагається приховати свої недобросовісні вчинки по відношенню до дитини та зняти з себе обов`язок з додаткового утримання доньки (а.с.170-174). Розгляд справи\~проводиться без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено,\~що кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених законом.\~ Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.12). Шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду від 03.03.2020 року (справа №182/7738/19), дитина залишилась проживати разом з матір`ю (а.с.10). Судовим наказом, виданим 13.03.2018 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області (справа №182/1077/18) з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі частини від усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.02.2018 року і до повноліття дитини (а.с.14). Згідно наданого державним виконавцем Яною Водоп`ян розрахунку, станом на 01.08.2024 року відповідач не має заборгованості по сплаті аліментів (а.с.136 зворот 137). Разом з тим позивачка зазначає, що дитина [PERSON] потребує додаткових витрат на лікування, оскільки перебуває на «Д» обліку у лікаря-алерголога, потребує систематичних медичних досліджень та аналізів. [PERSON] також має лактозну непереносимість, що також потребує додаткових матеріальних витрат, які несе позивачка. Крім того, донька сторін відвідує заняття з усного рахунку під назвою «Саробан», що є навчанням ментальній арифметиці дітей 5-11 років для розвитку лівої та правої півкулі мозку, на що [PERSON] також несе додаткові витрати. А отже, предметом розгляду в даній справі я наявність додаткових витрат на утримання малолітньої дитини та стягнення половини цих витрат з відповідача на користь матері дитини. Відповідно до статті 180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1-3\~ст.\~181\~СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180,\~183,\~185,\~193,\~198,\~199\~СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина (ст. 141 СК України). При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Також, відповідно до ст.185\~СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до змісту п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у якій судом касаційної інстанції роз`яснено схожі правовідносини, до передбаченої ст.185\~СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Дана стаття Сімейного Кодексу України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. В окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного стану сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягнення аліментів відповідно до ст.ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини. Підставою призначення додаткових витрат є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами. Верховний Суд у справі № 520/12681/17 зазначив, що розмір додаткових витрат на дитину має бути обґрунтованим відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Положеннями частини третьої статті\~12\~ та частин першої статті\~81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст.\~78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, судом встановлено, що для корекції стану здоров`я малолітньої дитини [PERSON] , позивачкою понесені наступні витрати: лікування зубів в сумі 8 800,00 грн. (а.с.117), медичні аналізи та дослідження (взяття венозної крові, дослідження на антитіла лямблії, токсокари та ін. в лабораторії Сінево) в сумі 1 100,00 грн. (а.с.81-82), аналіз на лактозну непереносимість в лабораторії Сінево, вартість якого 380,00 грн. (а.с.85-86), загальна сума витрат складає 10\~280,00 грн. Суд вважає дані докази належними та допустимими. Квитанція №000361 від 19.06.2022 року, видана приватним підприємцем [PERSON] , містить всі необхідні реквізити, фіскальні чеки лабораторії Сінево також містять інформацію щодо клієнта, мають дату та штрих-коди, підтверджені відповідними квитанціями щодо сплати суми вартості дослідження, а тому судом критично оцінюються заперечення відповідача в цій частині. З огляду на викладене вище, суд вважає дані витрати доведеними, а тому половина цих додаткових витрат на дитину, тобто 5 140,00 грн., підлягає стягненню з відповідача. Щодо інших доказів, наданих стороною позивача, суд зазначає наступне. Так, квитанції (а.с.88-103) не містять інформацію щодо платника, мають низьку якість та нечитабельний текст, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги в якості належного та допустимого доказу. В платіжних інструкціях щодо оплати за інформаційно-консультаційні послуги (а.с.104-107) отримувачем зазначено [PERSON] , а платником є [PERSON] , а тому [PERSON] не має права вимоги компенсувати дані витрати. Квитанції щодо медичних обстежень в ТОВ «ЛДЦ ЛЕР-КЛІНІК» (а.с.108-116,118-119) не містять інформації щодо особи, відносно якої робились дані медичні дослідження, як не містять інформації і про платника послуг. Бланк замовлення медичних аналізів (а.с.83,84) мають QR-код, інформацію щодо пацієнта, але не підтверджені відповідними квитанціями щодо сплати послуг. Заказ №199891515 від 05.02.2020 року (а.с.87) також не підтверджено квитанцією або чеком про сплату даного медичного препарату. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що за вказаних обставин відсутні підстави для стягнення додаткових витрат на утримання дитини в цій частині у зв`язку з їх недоведеністю. Інші заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, не приймаються судом до уваги, оскільки не стосуються предмету спору в даній справі. Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з ч.\~3\~ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами статті 137\~ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020р. у справі 904/4507/18. Як встановлено судом, між адвокатом Шашликовим Д.Г. та [PERSON] укладено Договір про надання правової допомоги №134/2024 від 10.07.2024 року, згідно п.4.1 якого гонорар адвоката складає 5 000,00 грн. (а.с.77-71). Дана сума сплачена позивачкою в повному обсязі, на підтвердження чого адвокатом надана відповідна довідка (а.с.78). Разом з тим, судові витрати пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає приписам\~п.3 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України. Так, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом задоволено позов на 16 % (5 140,00 грн. / 31 721,05 х 100% = 16%). А отже, витрати на правничу допомогу, понесені позивачкою, також задовольняються пропорційно задоволених вимог та складають 800,00 грн. (5 000,00 грн. х 0,16 = 800 грн.) та підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Оскільки [PERSON] при подачі позову звільнена від сплати судового збору ( ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»), а отже з відповідача на користь держави підлягає стягненню 192,00 грн. (1 200 грн. х 0,16). Залишок суми судового збору компенсується за рахунок держави. Таким чином, враховуючи матеріальне становище відповідача, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: partial