Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про застосування наслідків нікчемності правочину. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 20 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11130346000, зобов`язання за яким забезпечено договором іпотеки квартиру під [ADDRESS] . 08.12.2011 року право вимоги за кредитним договором №11130346000 від 20.03.2007 року передано від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» відповідно до умов Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. На підставі Договору про відступлення прав вимоги №2244/К від 13 травня 2020 року ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» набуло права та правовий статус Кредитора за кредитним договором №11130346000 від 20 березня 2007 року Також, позивач вказує, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2015 року у справі №522/306/15-ц в рахунок виконання основного зобов`язання [PERSON] щодо оплати заборгованості у розмірі 1736960,04 грн. за договором про надання споживчого кредиту №11130346000 від 20.03.2007 р. звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки без № від 20.03.2007 р., укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , а саме: квартиру, загальною площею 35,5 кв. м., житловою площею 25,1 кв. м що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом передачі іпотекодержателю - Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» (ЄДРПОУ: 34047020, місцезнаходження: вул. Щорса, буд. 36, корп. Б, м. Київ, Київська обл., 01001) вищевказаного предмета іпотеки у власність та визнання за ним права власності на вищевказаний предмет іпотеки. Крім того, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 грудня 2018 року по цивільній справі №495/7065/18 визнано недійним договір про надання споживчого кредиту №11130346000 від 20.03.2007 року укладений між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк». Визнано недійсним іпотечний договір від 20.03.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округ Джулай С.В., зареєстрований в реєстрі за №537, укладений між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк». Виключено квартиру під [ADDRESS] , загальною площею 35,5 кв.м., що належить [PERSON] з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з Державного реєстру іпотек щодо суб`єкта та скасовано обтяження щодо квартири під [ADDRESS] , загальною площею 35,5 кв.м. В подальшому, ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 березня 2019 року заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 грудня 2018 року по цивільній справі №495/7065/18 скасовано. Також, позивач зазначає, що 25.01.2019 року однокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , була відчужена на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 461, 462, виданий 25.01.2019 року, видавник: Приватний нотаріус ОМНО Тополян О.В. Покупцем за цим договором виступив [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , країна громадянства Ізраїль. Позивач вважає, що Іпотекодержатель своєї згоди [PERSON] (іпотекодавцю) на укладення вказаного договору купівлі-продажу квартири не надавав та просить застосувати наслідки недійсності нікчемного договору шляхом скасування державної реєстрації права власності на вказану квартиру за [PERSON] та реєстрації права власності на неї за [PERSON] . На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями була передана судді [PERSON] . Ухвалою судді [PERSON] від 06.11.2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. В зв`язку зі звільненням судді Приморського районного суду м. Одеси судді [PERSON] , здійснений повторний автоматичний розподіл справи. Справа передана на розгляд судді Абухіну Р.Д. Ухвалою суду від 20 травня 2025 року справу прийнято до розгляду та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. В судове засідання сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивача просив проводити розгляд справи за його відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі до судового засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином у встановленому порядку. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності до суду не подавали. Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] 20 березня 2007 року було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11130346000, згідно умов якого АКІБ «УкрСиббанк» зобов`язувався надати [PERSON] , а остання зобов`язувалась прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 50000,00 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором. В якості забезпечення виконання з боку [PERSON] зобов`язання за вказаним Кредитним договором, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки від 20 березня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В., зареєстрований в реєстрі за №537. За цим договором Іпотекодавець [PERSON] передала в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» таке нерухоме майно: однокімнатну квартиру під [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.6 Іпотечного договору обтяження предмета іпотеки іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом. 08.12.2011 року своє право вимоги, що виникло зі споживчого кредитного договору №11130346000 від 20.03.2007 року АКІБ «УкрСиббанк» передало ПАТ «Дельта Банк» відповідно до умов Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2015 року у справі №522/306/15-ц позов Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, передачі предмета іпотеки у власність, визнання права власності на предмет іпотеки задоволено. В рахунок виконання основного зобов`язання [PERSON] щодо оплати заборгованості у розмірі 1736960,04 грн. за договором про надання споживчого кредиту №11130346000 від 20.03.2007 р. звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки без № від 20.03.2007 р., укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , а саме: квартиру, загальною площею 35,5 кв. м., житловою площею 25,1 кв. м що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом передачі іпотекодержателю - Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» (ЄДРПОУ: 34047020, місцезнаходження: вул. Щорса, буд. 36, корп. Б, м. Київ, Київська обл., 01001) вищевказаного предмета іпотеки у власність та визнання за ним права власності на вищевказаний предмет іпотеки. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області задоволено позовну заяву [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк» про визнання договору недійсним. Визнано недійним договір про надання споживчого кредиту №11130346000 від 20.03.2007 року укладений між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк». Визнано недійсним іпотечний договір від 20.03.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округ Джулай С.В., зареєстрований в реєстрі за №537, укладений між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк». Виключено квартиру під [ADDRESS] , загальною площею 35,5 кв.м., що належить [PERSON] з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з Державного реєстру іпотек щодо суб`єкта та скасовано обтяження щодо квартири під [ADDRESS] , загальною площею 35,5 кв.м. Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 березня 2019 року задоволено заяву АТ «Дельта Банк» про перегляд заочного рішення по справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк» про визнання договорів недійсними. Скасовано заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 грудня 2018 року по цивільній справі №495/7065/18 за позовною заявою [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк» про визнання договорів недійсними і призначено справу до розгляду. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 грудня 2019 року позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договорів недійними залишено без розгляду. Відповідно до Договору про відступлення прав вимоги №2244/К від 13 травня 2020 року та Додатку 1 та Додатку 2 до нього ПАТ «Дельта Банк» за результатами відкритих торгів (аукціону), відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» (далі - ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС») належні йому права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, а ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» набуло право вимоги, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту №11130346000 від 20 березня 2007 року з усіма забезпечувальними договорами, в тому числі за Іпотечним договором б/н від 20 березня 2007 року, предметом іпотеки за яким є: однокімнатна квартира [ADDRESS] . ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» на підставі Договору про відступлення прав вимоги №2244/К від 13 травня 2020 року набуло права та правовий статус Кредитора за кредитним договором №11130346000 від 20 березня 2007 року, де боржником є [PERSON] , а також набуло права та правовий статус Іпотекодержателя за Іпотечним договором від 20 березня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. за реєстраційним номером 537, предметом іпотеки за яким є: однокімнатна квартира [ADDRESS] . Однокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , була відчужена на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 461, 462, виданий 25.01.2019 року, видавник: Приватний нотаріус ОМНО Тополян О.В. Покупцем за цим договором виступив [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , країна громадянства Ізраїль. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.11.2022 року заяву ТОВ «УКРДЕГТ ПЛЮС» про поворот виконання рішення Білгород- Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 495/7065/18 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» про визнання договору не дійсним задоволено. В порядку повороту виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у справі № 495/7065/18 від 03.12.2018 року, внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про іпотеку, про обтяження нерухомого майна іпотекою та про заборону на нерухоме майно на підставі Іпотечного договору, закладеного 20 березня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] , предметом іпотеки за яким є однокімнатна квартира [ADDRESS] . Записи про іпотеку та заборону відчуження квартири [ADDRESS] було поновлено 24.04.2024 року. За таких обставин суд вважає, що договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений 25.01.2019 року приватним нотаріусом ОМНО Тополян О.В. за реєстраційним №461, 462, є нікчемним в силу закону та мають бути застосовані наслідки такого нікчемного правочину шляхом скасування державної реєстрації права власності на квартиру за адресою [ADDRESS] за відповідачем - [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] та реєстрації права власності на неї за відповідачем - [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до частин 1, 2, 7 статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначено підстави припинення іпотеки, до яких належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. У вказаній статті закріплено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно частини 1 статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається. Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про іпотеку» зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Нотаріально посвідчені угоди про припинення іпотеки між банком (іпотекодержателем) і [PERSON] (іпотекодавцем) не укладались. Також відсутні будь-які рішення, що набрали законної сили про визнання іпотечного договору від 20.03.2007 року недійсним. Таким чином, жодної з передбачених законом підстав припинення іпотеки не настало. Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Іпотекодержатель своєї згоди [PERSON] (іпотекодавцю) на укладення договору купівлі-продажу квартири, який посвідчений 25.01.2019 року приватним нотаріусом ОМНО Тополян О.В. за реєстраційним №461, 462, не надавав. Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-4 статті 203 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до частини 3 статті 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним Згідно із статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У підпунктах 11.82-11.85 постанови від 09.02.2022 у справі № 910/6939/20 та підпунктах 8.43-8.46 постанови від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають ураховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, по захист якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (схожі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 5.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23) та від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20 (підпункт 8.47)). Враховуючи те, що право власності у покупця за нікчемним договором - [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на квартиру за адресою [ADDRESS] не могло виникнути на підставі договору, який є нікчемним в силу приписів закону, а отже й права і обов`язки за цим договором не виникли й не могли виникнути у його учасників, позовні вимоги щодо застосування наслідків нікчемності іпотечного договору є належним способом судового захисту порушених прав та інтересів. На підставі вищенаведеного суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Судом встановлено, що позивач поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи платіжною інструкцією на зазначену суму. Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними, а також такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: approved