Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

В квітні 2025 року до Дарницького районного суду м. Києва від адвоката Лесь Ірини Олександрівни (далі по тексту - представник позивача, адвокат Лесь І.О.) в інтересах [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) надійшла позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (далі по тексту - відповідач, ТОВ «Дебт Форс») у якій вона просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 91347, вчинений 09.04.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною (далі по тексту - приватний нотаріус Головкіна Я.В.); стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі - 9 000,00 грн та судовий збір. На обґрунтування позову вказує таке. У лютому 2025 року позивач дізналась, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Ю.А. перебуває виконавче провадження №65520848 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за виконавчим написом №91347 у розмірі 137 400,36 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис незаконним, оскільки нотаріус порушила вимоги Закону України «Про нотаріат», Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Зокрема, виконавчий напис вчинено за відсутності нотаріально посвідченого договору; не перевірено безспірності заборгованості. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 09.04.2025 для розгляду справи визначено суд у складі головуючого судді Мицик Ю.С. Фактично справу передано судді згідно реєстру передачі справ 14.04.2025. Ухвалою від 15.04.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати п`ятиденний термін з дня отримання копії даної ухвали. Ухвалою від 21.04.2025 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, установлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. 02.06.2025 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» Марії Костюченко надійшли клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву, відзив на позовну заяву та клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу. Ознайомившись із клопотанням про поновлення строку на подання відзиву, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч.ч.7,8 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалу суду про відкриття провадження та позовну заяву з усіма долученими до неї документами відповідач отримав шляхом направлення вказаних документів до його електронного кабінету в системі «Електронний суд». Зі змісту довідки, сформованої в Автоматизованій системі документообігу суду встановлено, що зазначені документи доставленого до електронного кабінету користувача ТОВ «Дебт Форм» - 21.04.2025 та відповідно 14.04.2025. Отже, враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про те, що представник відповідача подав до суду відзив поза межами строку встановленого в ухвалі суду. Згідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Зазначені стороною відповідача у клопотанні причини пропуску строку на подання відзиву не є поважними. Доводи викладені у клопотанні, містять формальний характер та не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. За таких обставин, суд вважає, що клопотання представника відповідача про поновлення процесуальних строків задоволенню не підлягає з підстав необґрунтованості, а відзив суд залишає без розгляду. 09.06.2025 в електронній формі через особистий кабінет системи «Електронний суд» від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив. Оскільки судом відзив залишено без розгляду, суд не вбачає підстав для прийняття до розгляду відповіді на відзив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 21.08.2013 між Публічним акціонерним товариством «Платінум Банк» та [PERSON] було укладено Договір №04150/0006XSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту. 09.04.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №91347 про стягнення з [PERSON] , [INFO] заборгованості за кредитним договором №04150/0006XSGF, укладеного з Публічним акціонерним товариством «Платінум Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимогу за кредитним договорами №147 від 22.03.2019 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 03/11-01-П від 03.11.2020 є Товариство з обмеженою відповідальності «Вердикт Капітал». Розмір заборгованості за період з 03.11.2020 по 31.03.2021 складає 136 750,36 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Ю.А. від 21.05.2021 відкрито виконавче провадження № 65520848 з виконання вказаного виконавчого напису. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Ю.А. від 28.02.2025 у виконавчому провадженні № 65520848, звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] на користь стягувача ТОВ «Дебт Форс», шляхом відрахування із доходів боржника 20 % із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, вираховуючи із суми, що залишається після утримання податків зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.04.2024 замінено стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» у виконавчому провадженні відкритому на підставі виконавчого напису №91347 вчиненого 09.04.2021 року нотаріусом Головкіною Яною Вікторівною про стягнення боргу з боржника яким є [PERSON] на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень», суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Щодо позовної вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд керується таким. Пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» визначено, що виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, пунктом 1 якої визначено нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Відповідно до пунктів 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Як роз`яснено у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1992 року № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Отже, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису заборгованість повинна бути безспірною. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом України у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано; визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 09.04.2021, тобто після набрання законної сили вищевказаною постановою. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Судом встановлено, що кредитний договір №04150/0006XSGF від 21.08.2013 між Публічним акціонерним товариством «Платінум Банк» та [PERSON] було укладено у простій письмовій формі, а отже, вчиняючи 09.04.2021 виконавчий напис № 91347, приватний нотаріус Головкіна Я.В. безпідставно керувалася пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 7712 таким, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Враховуючи порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не вбачає необхідності надавати оцінку іншим доводам позивача, викладеним у позовній заяві. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо відшкодування відповідачем судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Звертаючись до суду з цим позовом, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Оскільки позов задоволено, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн. В частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн, з урахуванням клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. При розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). Судом встановлено, що 18.03.2025 між Адвокатським бюро «Лесь і Партнери» та позивачем [PERSON] укладено Договір про надання правової/правничої допомоги №18/03. Відповідно до п. 3.1. Договору ціна та порядок здійснення розрахунку за правничу допомогу визначаються та узгоджується між Сторонами і зазначається в погоджені гонорару за надання кожної окремої дії у рамках надання правової допомоги. Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт за договором № 18/03 від 18.03.2025, сторони узгодили об`єм наданих послуг виконавцем, а саме: консультації та погодження правової позиції (30 хв - 1 000,00 грн); складення договору про надання правової допомоги ( 30 х - безкоштовно); вивчення документів та уточнюючі запитання, аналіз судової практики (30 хв - 1 000,00 грн); адвокатський запит до ТОВ «Дебт Форс» (30 хв. 1 000,00 грн); заява про поновлення строків позовної давності (30 хв - 1 000,00 грн); написання позовної заяви (120 хв - 4 000,00 грн); друк позовної заяви з додатками для всіх учасників спору ( 30 хв. - 1 000,00 грн). Разом з тим, ураховуючи незначну складність спору, та розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає доведеним, обґрунтованим та правомірним заявлення суми відшкодування витрат на правничу допомогу розмірі 5000,00 грн. З огляду на зазначене у сукупності, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Outcome: approved