Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

03 березня 2025 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] , подана в її інтересах представником - адвокатом Майнард Н.О., до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат, в якій позивач просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), на користь [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , згідно рішення Іванівського районного суду Одеської області від 17 липня 2019 року, стягнути з [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), на користь [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, стягнути з [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), на користь [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) - додаткові понесені витрати на лікування та навчання сина [PERSON] у розмірі 12696,37 грн, стягнути з [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) витрати на правничу допомогу у сумі, що буде остаточно визначена на момент винесення судового рішення. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 24.04.2018 року між позивачем та відповідачем, [PERSON] було зареєстровано шлюб, у якому був народжений син. Поступово відносини між ними погіршилися і вони розлучилися 15.01.2020 року. Після розлучення син залишився проживати з позивачем. Відповідач виїхав із зареєстрованого місця проживання і тривалий час не надавав жодної допомоги на утримання сина, не спілкувався із ним, фактично самоусунувся від батьківських обов`язків, що зумовило необхідність звернутися до суду за стягненням аліментів. Рішенням Іванівського районного суду Одеської області № 499/363/19 від 17.07.2019 року було стягнуто аліменти з [PERSON] на користь на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1600 грн. щомісячно, починаючи з 19.04.2019 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Зазначає, що сплату аліментних зобов`язань відповідач проводить примусово на підставі виконавчого провадження № 62303636 відділу Крижопільського ВДВС у Тульчинському районі Вінницької області ЦМУМЮ (м.Київ). Вказує, що практично з моменту народження позивачу доводилося самостійно доглядати і виховувати дитину, піклуватися про розвиток її особистості, забезпечувати лікування та дошкільне (шкільне) навчання, факультативні зайняття, купляти щоденний одяг, іграшки, влаштовувати і оплачувати відпочинок і оздоровлення, організовувати дні народження, свята. Батько життям, забезпеченням та лікуванням сина ніколи не цікавився, його не відвідував, син його практично не знає. Після винесення 17.07.2019 року судового рішення про стягнення аліментів, батько сплачує аліменти у фіксованій сумі 1600 грн. на місяць, не зважаючи на іншу частину формулювання - але не менше 70% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 19.04.2019 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , оскільки із дати винесення рішення ця сума суттєво змінилася. Оскільки жодної іншої допомоги, підтримки ні матеріальної ні емоційно від батька дитини позивач не отримує, вважає, що цієї суми явно не достатньою для утримання дитині і просить суд змінити розмір стягнення аліментів на частку від доходу батька з моменту подання заяви та до повноліття дитини. 11.06.2020 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 62303636, державним виконавцем державної виконавчої служби Крижопільського ВДВС у Тульчинському районі Вінницької області ЦМУМЮ (м.Київ). Станом на 21.01.2025 року відповідач не має заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 1600,00 грн на щомісячно, але дитина періодично хворіє, й відповідно до висновку лікарів, стан здоров 'я дитини вимагає витрат коштів на ліки, проведення обстежень. У зв`язку з чим, на лікування їхнього неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] було витрачено разом 5796,37 грн. Також дитина потребує додаткових занять з англійської мови, й за період з вересня по листопад 2024 року було витрачено 3600,00 грн, що підтверджується чеками про оплату занять, які додаються до позовної заяви. Самостійно допомоги на утримання, одяг, харчування, лікування, навчання дитини відповідач не надає. До того ж, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку підвищився, ціни на продукти та одяг зросли, дитина потребує витрат на навчання, книги, розвиваючі зайняття. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 березня 2025 року, зазначену справу було передано на розгляд судді Нестеруку В.В. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, враховуючи, що відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, судом 03 березня 2025 року було направлено запит до Піщанської селищної ради Вінницької області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] 11 березня 2025 року на адресу суду від Піщанської селищної ради Вінницької області надійшла відповідь за № 438 від 05 березня 2025 року, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12 березня 2025 року в даній справі було відкрито провадження та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено по цивільній справі судове засідання. 28 березня 2025 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Масалова П.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує проти задовоелння позовних вимог. Зокрема, у відзиві представник відповідача зазначає, що на підставі рішення Іванівського районного суду Одеської області 23.08.2019 був виданий виконавчий лист № 499/363/19, за яким Крижопільським ВДВС у Тульчинському районі Вінницької області ЦМУМЮ (м.Київ) 11.06.2020 відкрито ВП № 62303636. Відповідач щомісячно сплачує на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1600 грн, але не менше 70% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.04.2019 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Крім того, Відповідач здійснював переплату аліментів та оплачував додаткові витрати на лікування свого неповнолітнього сина [PERSON] , а також на дні народження (окремо від аліментних виплат) на різні суми: від 2000 грн до 2500 грн, що підтверджується платіжними документами доданими до відзиву на позовну заяву. З огляду на зазначене, Відповідач має значну переплату зі сплати аліментів, що вказує на фактичне отримання позивачем від відповідача більшого розміру грошових коштів, ніж присуджено судовим рішенням. Також представник відповідача вказує, що позивач просить стягнути усю суму додаткових витрат на лікування та навчання сина [PERSON] у розмірі 12696,37 грн, тобто не половини, а повної суми понесених додаткових витрат, що суперечить закону, зокрема ст. 141 СК України, а також сталій судовій практиці. Крім того зазначає, що за результатами аналізу додатків до позовної заяви було встановлено:- копія медичної картки амбулаторного хворого № 54238 - без вказання дати взяття/ зняття з обліку, що не дає можливість встановити коли пацієнт звернувся до амбулаторно-поліклінічного закладу;- копія рецепту від 04.04.2024 № 159, виписаного лікарем хірургом-стоматологом [PERSON] - відсутнє П.І.Б. хворого, вік, № картки амбулаторного/стаціонарного хворого, що не надає можливість ідентифікувати пацієнта;- копія чеку від 04.04.2024 на суму 533,80 грн - частково не співпадає з рецептом, а також неможливо встановити для кого ці ліки були придбані;- копія чеку від 27.09.2024 на суму 1260,05 грн - відсутній рецепт або будь-який медичний документ, що доводить необхідність приймати ці ліки саме [PERSON] ;- копія довідки «Odrex» від 30.01.2025 про виявлення грипу А - незрозуміло, з якої причини звернення відбулося саме до платної клініки, адже такі тести проводяться і у комунальних некомерційних підприємствах (поліклініках);- копія чеку та рахунку на дослідження від 30.01.2025 «Odrex» на суму 2450 грн - не має відомостей, що платні медичні дослідження проводились за направленням лікуючого лікаря; - у додатках до позовної заяви відсутні чеки (платіжні інструкції) від 10.12.2024, 12.01.2025, 04.02.2025 про оплату додаткових навчань з англійської. Загальна сума витрат, з урахування усіх додатків, складає 11 018,35 грн, але ніяк не 12 696,37 грн, яку Позивач хоче стягнути з Відповідача у повному розмірі (різниця складає 1678,02 грн). Разом із цим, додаткові витрати на лікування не можна віднести до таких, що пов`язані з хронічними, тяжкими захворюваннями чи каліцтвом, зокрема бронхіт, риносинусит, танзиліт, грип, звернення до стоматолога, оскільки йдеться про сезонні хвороби, якими хворіє більшість дітей через їхній вік, біологічні особливості організму та епідеміологічну ситуацію в країні. Щодо витрат на курси англійської мови предствник зазначає, що можливість отримання дитиною дошкільної та у подальшому безкоштовної середньої освіти, гарантованої державою, Позивачем не доведено, що витрати на додаткові заняття з англійської є додатковими витратами на утримання дитини в розумінні ст. 185 СК України. Водночас такі витрати не можуть вважатися розвитком особливих здібностей дитини і особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, оскільки їхнє понесення є добровільним волевиявленням одного з батьків, неузгодженим між Позивачем і Відповідачем, без доведеного погодження необхідності відвідування дитиною таких додаткових занять. До того ж вони не викликані особливими обставинами або особливою схильністю дитини до навчання, а також не доведено, що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів, які сплачував Відповідач на утримання дитини. Також посилається на позицію Верховного Суду у постанові від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19 (№ 61-18145св20). Наявність переплати за аліментами може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину. Витрати на ремонт технічних пристроїв, на лікування, відвідування секцій і позашкільних закладів (оплати репетитора з англійської мови не є додатковими витратами у розумінні вимог СК України та охоплюються розміром аліментів, що стягуються з одного з батьків на утримання дитини. У зв`язку з тим, що наявна переплата за аліментами з боку Відповідача, що вбачається з доданих до відзиву на позовну заяву платіжних інструкцій, у суду є усі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину Судове засідання 09 квітня 2025 року було відкладено за клопотанням представника позивача. Розгляд справи по суті відбувся в судових засіданнях 08 травня, 10 червня та 11 серпня 2025 року. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Майнард Н.О. позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Масалов П.В. зазначав про невизнання відповідачем позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, вказував, на недоведеність позивачем підстав для збільшення розміру аліментів, витрати на лікування згідно поданих позивачем документів та витрати на курси англійської мови вважав, такими що не підлягають задоволенню з підстав викладених у відзиві. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Під час судового розгляду на підставі наданих доказів судом встановлено, що 24 квітня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] Іванівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис за № 22 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.13) Відповідно до рішення Іванівського районного суду Одеської області від 15 січня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.28-29) Судом встановлено, що сторони по справі позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.12) Відповідно до рішення Іванівського районного суду Одеської області від 17 липня 2019 року, копія якого додучена до позовної заяви, встановлено, що з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1600 гривень щомісячно, але не менше 70% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явленян позову, тобто з 19 квітня 2019 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с.18-20). Копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 11 червня 2020 року підтверджується, що з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1600 гривень щомісячно, але не менше 70% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явленян позову, тобто з 19 квітня 2019 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . (а.с. 7 зворот - 8) Копіями платіжних інструкцій наданих представником відповідача за період з січня 2023 року по березень 2025 року підтверджується сплата відповідачем аліментів у збільшеному розмірі ніж це визначено рішенням суду, (а.с. 72 зворот - 86) Крім того, платіжною інструкцією від 11.09.2023 року підтверджується перерахування відповідачем 2000 грн. як додаткові витрати на лікування дитини та платіжною інструкцією від 22.06.2024 року 2000 грн. як подарунок на день народження дитини. Згідно копії заяви [PERSON] адресованої начальнику Крижопільського ВДВС від 22 січня 2025 року за період з 17.07.2019 по 22.01.2025 року аліменти сплачені в повному обсязі. (а.с. 86 зворот) У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Як передбачено статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч. 1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів може тягнути і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. У зв`язку з покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення їх розміру. При цьому, на відміну від зміни розміру аліментів (ст. 192 СК України), визначених за рішенням суду, законом не визначено переліку підстав для зміни способу стягнення аліментів. Право вимагати заміни способу присудження аліментів може обумовлюватися мінливістю життєвих обставин, зазначених ст.182 - 184 СК України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. При цьому суд повинен враховувати встановлені ч. 2 ст. 182 СК України гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не лише норми ст. 192 СК України, але й низка інших норм, які регулюють обов`язок батьків утримувати своїх дітей, зокрема: ст. 181 «Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину», ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі». Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 статті 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку дитини є загальновідомими та не потребують доказування. Із урахуванням цього, доведеним є факт, що потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру в тому числі і шляхом зміни способу їх стягнення. Суд наголошує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дітей таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. Як встановлено судом та не було спростовано під час судового розгляду, відповідач має сплачувати аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1600,00 гривень, щомісячно, проте виконує свій обов`язок у збільшеному розмірі 2100 грн. Обґрунтовуючи вимоги про зміну розміру стягнення аліментів з твердої грошової суми, визначеної рішенням суду у розмірі 1600 гривень, на 1/4 частку, позивач зазначила, що визначений судом розмір аліментів не забезпечує нормального розвитку дитини та її належного матеріального утримання, яке зросло з віком дитини та її новими потребами, і тому позивач вважає, що для забезпечення потреб дитини доцільним є змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення. Таким чином, діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивач скористалася своїм правом та визначила спосіб стягнення аліментів шляхом їх присудження у частці від доходу батька. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Відповідно до частини першої та другої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено, що прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Беручи до уваги, що з моменту присудження аліментів в твердій грошовій сумі дитина сторін підросла і витрати на її утримання зросли, враховуючи, що спільна дитина сторін проживає разом із матір`ю, відтак саме на неї лягає основний тягар по її утриманню та вихованню, а також те, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від доходу відповідача підлягають задоволенню, а спосіб стягнення аліментів визначений в рішенні Іванівського районного суду Одеської області від 17 липня 2019 року підлягає зміні з твердої грошової суми на частку від заробітку відповідача. Визначаючи аліменти в частці від заробітку суд враховує те, що відповідач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, оскільки зворотнього під час судового розгляду доведено не було, доказів незадовільного майнового стану, а також розміру щомісячного доходу, наявності в нього на утриманні інших дітей тощо відповідач суду не недав, а тому приходить до висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми в розмірі 1600 гривень щомісячно, на 1/4 частку від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Така зміна способу стягнення аліментів не порушить прав платника аліментів та відповідатиме інтересам як стягувача, якій законом надано право вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, так і інтересам спільної дитини, а визначений розмір аліментів є необхідним для забезпечення життєдіяльності неповнолітнього сина сторін та збереження того рівня життя, який діти мають тоді, коли утримуються обома батьками та отримують надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька, у сім`ї, є розумним, співмірним, не суперечить нормам матеріального права, та відповідатиме засадам справедливості та добросовісності. Сплата аліментів при визначеному новому способі проводиться з дня набрання рішення законної сили (п.23постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Визначаючись із вимогою про стягнення додаткових витрат на лікування та навчання в сумі 12696,37 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Така позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 127\\16614\\15-ц (провадження № 61-2371св18), від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/20, від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Відповідно до частини 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками тощо). На підтвердження додаткових витрат на лікування сина позивачем надано копію довідки від 30.01.2025 року про проведення швидкого тесту на виявлення грипу А, (а.с. 6 зворот), копію довідки КНП "Одеська обласна дитяча клінічна лікарня" ООР від 21.07.2024 року, (а.с. 9 зворот), копію фіскального чека від 30.01.2025 року на суму 1781,90 грн. (а.с. 21) копію медичної картки амбулаторного хворого № 54238 (а.с. 22), копію довідки "Центр Резніка" від 19.01.2024 року, (а.с. 22 зворот), копію довідки "Центр Резніка" від 01.02.2024 року, (а.с. 23), копію фіскального чеку аптеки від 10.01.2024 року на суму 1302,60 грн. (а.с. 23 зворот), копію фіскального чеку від 27.09.2024 р. на суму 1510 грн. (а.с. 24), копію рецепту від 04.04.2024 № 159, (а.с. 25), копію фіскального чеку від 04.04.2024 на суму 533,80 грн (а.с. 25 зворот), копію чеку та рахунку від 30.01.2025 року на суму 2450 грн (а.с. 26) Разом з тим досліджені судом довідки лікарів містять виключно сезонні захворювання, бронхіт, гострий риносинусит, грип, тощо. Відтак, дані витрати суд не приймає як додаткові та такі що викликані особливими обставинами. На переконання суду такі витрати на лікування сезонних захворювань мають покриватись за рахунок стягуваних аліментів. Вимоги позову про стягнення додаткових витрат в сумі 3600 грн. як оплати за курси англійської мови також не підлягають задоволенню, оскільки такі витрати не можуть вважатися розвитком особливих здібностей дитини і особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, оскільки їхнє понесення є добровільним волевиявленням одного з батьків, неузгодженим між Позивачем і Відповідачем, без доведеного погодження необхідності відвідування дитиною таких додаткових занять, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 22.04.2022 у справі № 761/27222/20 (провадження № 61-8815св21). До того ж вони не викликані особливими обставинами або особливою схильністю дитини до навчання, а також не доведено, що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів, які сплачував Відповідач на утримання дитини. Згідно правової позиції Верховного Суду у постанові від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19 (№ 61-18145св20) наявність переплати за аліментами може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину. Витрати на ремонт технічних пристроїв, на лікування, відвідування секцій і позашкільних закладів оплати репетитора з англійської мови не є додатковими витратами у розумінні вимог СК України та охоплюються розміром аліментів, що стягуються з одного з батьків на утримання дитини. У зв`язку з тим, що наявна переплата за аліментами з боку Відповідача, що вбачається з доданих до відзиву на позовну заяву платіжних інструкцій, у суду є усі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню через їхню безпідставність та недоведеність. При вирішенні питання про судові витрати суд бере до уваги норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Також, суд виходить із положень ст.ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір», згідно яких позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду із даним позовом, а тому у порядку ст.141 ЦПК України, враховуючи, ціну позову, яка у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, та враховуючи, що судом задоволено вимогу про зміну способу стягнення аліментів та відмовлено в задоволенні позовної вимоги про стягнення додаткових витрат, з відповідача на користь держави слід стягнути суму судового збору в сумі 1211,20 грн., а суму судового збору 1211,20 грн., яка підлягала сплаті на день звернення до суду із вимогою про стягнення додаткових витрат, слід компенсувати за рахунок держави. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підставі наведеного та

Outcome: partial