Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

[PERSON] , місце проживання [ADDRESS] , звернувся до суду з указаною заявою, у якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , недієздатним, встановити над ним опіку та призначити його, [PERSON] , опікуном на недієздатним [PERSON] . У судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Представник [PERSON] як особи, про визнання якої недієздатною подано заяву, адвокат Волкова І.І. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення поданої заяви у повному обсязі. Заінтересована особа орган опіки та піклування виконавчий комітет Кролевецької міської ради Конотопського району Сумської області звернулася до суду з заявою про розгляд справи без участі її представника, згідно з поданою заявою заперечують проти задоволення заяви [PERSON] (а.с.109). Представник заінтересованої особи в/ч [NUMBER] в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви за безпідставністю заявлених вимог. Заслухавши заявника та представника [PERSON] , дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. [PERSON] , [INFO] , є братом заявника, що підтверджується копіями свідоцтв про народження, (а.с.4-5). Згідно з довідками Спаського старостинського округу Кролевецької міської ради Сумської області №16-09/76 від 17.06.2024 та №16-09/88 від 12.07.2024, заявник [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою [ADDRESS] (а.с.11, 17), за якою зареєстрований [PERSON] [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , за станом здоров`я не здатний до самообслуговування і потребує стороннього догляді з 2009 року по теперішній час. Мати заявника та [PERSON] , [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8). Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між заявником та [PERSON] розірвано 06.12.2005 року (а.с.7). Згідно з довідкою КП «Кролевецька лікарня» Кролевецької міської ради від 11.04.2023 року, [PERSON] перебуває на обліку лікаря-психіатра з діагнозом «Розлад особистості внаслідок епілепсії» (а.с.137). Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК сер.АС №059462 від 02.07.2009, [PERSON] є інвалідом дитинства другої групи безтерміново, нездатний до трудової діяльності в звичайних виробничих умовах, потребує сторонньої допомоги (а.с.6). Згідно з копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , є інвалідом 2 гр. з дитинства (а.с.10). У відповідності до ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. З висновків судово-психіатричного експерта №744 від 10.09.2024 та №383 від 21.05.2025 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , страждає стійким психічним розладом у вигляді Розладу особистості та поведінки внаслідок епілепсії з великими судомними нападами, помірним когнітивним зниженням, помірними характерологічними змінами особистості, при цьому за своїм психічним станом може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.66-68, 152-155). Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Відповідно до ч. 1ст. 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає презумпцію психічного здоров`я. Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі N 6-384цс16 зроблено висновок, що за положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. При цьому зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України встановлено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях (ЦПК в редакції станом на 19.10.2016). Суд звертає увагу, що дієздатність - це категорія цивільного та цивільно-процесуального права. Набуття дієздатності, обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною встановлюються зазначеними галузями права та відбувається за рішенням суду. Обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною обмежує здатність фізичної особи самостійно вступати в правовідносини, та після визнання такого факту особі призначається опікун чи піклувальник. Визнання особи недієздатною - це не тільки визначення стану здоров`я, але й складне юридичне поняття, яке містить в собі два критерії: медичний та юридичний (психологічний). Під медичним критерієм слід розуміти "хронічний, стійкий психічний розлад". Другий, юридичний (психологічний) критерій, вказує на нездатність особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Але чіткого категоричного розмежування юридичного (психологічного) та медичного критеріїв існувати не може. Вказані критерії одночасно несуть як медичний, так і юридичний характер. Юридичний критерій недієздатності має, перш за все, психологічну природу. Він свідчить про тяжкість психічного захворювання, ступінь розладів у інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольовій сферах психічної діяльності. Не кожний психічний розлад призводить до нездатності особи приймати участь у цивільних відносинах, а тільки такий його ступінь (глибина), який суттєво впливає на волю, пам`ять та інтелект хворого, що позбавляє особу можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, для визнання особи недієздатною встановити, у передбаченому порядку, тільки наявність психічного захворювання недостатньо. Суттєве значення має встановлення наслідків, які настали в результаті захворювання у вигляді глибини ураження інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сфери. Межа між дієздатністю та недієздатністю психічно хворого встановлюється відповідно до юридичного (психологічного) критерію - здатності особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, визначення якого віднесено до компетенції судово-психіатричних експертів. Дослідивши подані до суду медичні документи та матеріали проведеної судово-психіатричної експертизи вбачається, що у [PERSON] наявний психічний розлад, який, проте, не позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що свідчить про відсутність абсолютної неспроможності усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, що є підставою для визнання особи обмежено дієздатною. Враховуючи вищенаведене, заява про визнання недієздатним [PERSON] недієздатним не підлягає до задоволення, оскільки останній може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Статтею 55 ЦК України передбачено, що опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових та майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою в разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відтак у задоволенні даної вимоги також належить відмовити за безпідставністю. Відповідно до ч.2 ст.299 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed