Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

07.05.2020 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (надалі - КОНЦЕРН «МТМ») до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 19139,91 грн. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначив, що КОНЦЕРН «МТМ», діючи на підставі статуту та чинного законодавства України, в період з 01.10.2015 року по 31.01.2020 року надав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Однак, відповідачі свої зобов`язання із своєчасної оплати за надані послуги за встановленими тарифами не виконали, внаслідок чого, за останніми утворилась заборгованість в сумі 19 139,91 грн. за період з 01.10.2015 року по 31.01.2020 року. З цих підстав, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2021 року вказаний позов задоволено та стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 19 139,91 грн. (по 4784,97 грн. з кожного) та судовий збір в розмірі 2102,00 грн. (по 525,50 грн. з кожного). Ухвалою суду від 12.09.2024 року заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2021 року у цивільній справі №333/2274/20 скасовано; справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 28.10.2024 року зобов`язано Концерн «Міські теплові мережі» надати на адресу суду інформацію чи відкрито за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] окремий особовий рахунок, якщо так, то за яким номером та чи обліковується за ним заборгованість за житлово-комунальні послуги. 18.11.2024 року до суду від представника позивача Губрієнко А.О. надійшло клопотання, в якому остання зазначила, що за адресою: [ADDRESS] відповідач [PERSON] має окремий особовий рахунок № [NUMBER] , за яким станом 01.11.2024 року заборгованість відсутня. 05.12.2024 року до суду від представника позивача Губрієнко А.О. надійшло клопотання, в якому вона зазначила, що квартира [ADDRESS] є квартирою спільного заселення та у відповідачів [PERSON] та [PERSON] у володінні та користуванні перебувають окремі житлові кімнати в квартирі, на які відкриті окремі особові рахунки. Також зазначила, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] померли. На підставі викладеного представник позивача просила виключити з кола відповідачів - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь Концерну «МТМ» суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 19139,91 грн. та судові витрати в сумі 2102,00 грн. Одночасно подано позовну заяву ( уточнену). Ухвалою суду від 26.02.2025 року відмовлено КОНЦЕРНУ «МТМ» у задоволенні клопотання про виключення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з кола відповідачів та у прийнятті уточненої позовної заяви; залучено правонаступника відповідача [PERSON] - [PERSON] у справі; провадження в частині позовних вимог КОНЦЕРНУ «МТМ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг - закрито. Ухвалою суду від 25.03.2025 року визнано обов`язковою явку представника КОНЦЕРНУ «МТМ» в судове засідання; зобов`язано позивача в строк до 05.05.2025 року надати суду: детальний розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 01.10.2015 року по 31.01.2020 року, із зазначенням обчислювальної площі та підстави визначення її розміру, тарифів, порядку нарахування та оплат; документи, які підтверджують оплату за послуг з централізованого опалення по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 01.10.2015 року по 31.01.2020 року. 06.05.2025 року на адресу суду від представника позивача Губрієнко А.О. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме: розрахунку нарахувань. У зазначеному клопотанні представник позивача також вказав, що підтверджуючі документи щодо часткових оплат за надані послуги у позивача відсутні. В судові засідання представник позивача Губрієнко А.О. не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги, викладені в уточненій позовній заяві, підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. На минулих судових засіданнях відповідачка заперечувала проти задоволення позовної заяви, зазначивши, що в період з 01.10.2015 року по 31.01.2020 вона не була власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] та не проживала в ній, а тому не є споживачем житлово-комунальних послуг. Вона також не підтвердила, що 08.10.2010 року укладала з КОНЦЕРНОМ «МТМ» договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води за вищевказаною адресою. Крім того, відповідачка повідомила, що не погоджується з розрахунком заборгованості, оскільки їй незрозуміло, яким чином він був здійснений, зокрема чому нарахування здійснено на площу 43,89 кв.м. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги КОНЦЕРНУ «МТМ» підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 145929591 від 19.11.2018 року, власниками квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у певних частках. За вказаною адресою відкрито 3 (три) різні особові рахунки, так як квартира є комунальною (згідно технічного паспорту на квартиру 27/50 частин належало [PERSON] та [PERSON] , 3/10 частин [PERSON] та 4/25 частин [PERSON] ). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 20.12.2024 року, 27/50 частин квартири спільного заселення , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за особовим рахунком № [NUMBER] за період з 01.10.2015 року по 31.01.2020 року становить 19139,91 грн. Відповідно даних довідки КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» щодо заборгованості за надані послуги отримувачем послуг за вищевказаною адресою, з особовим рахунком № [NUMBER] , є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,. Відповідач [PERSON] має окремий особовий рахунок № [NUMBER] , за яким станом 01.11.2024 року заборгованість відсутня. Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , про що свідчать відомості з Єдиного державного демографічного реєстру. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно розпорядження голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради від 27.04.2010 року №364р, [PERSON] призначено піклувальником над неповнолітнім [PERSON] та його майном, а саме: частиною квартири за адресою: [ADDRESS] . 24.06.2010 року [PERSON] змінив прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 24.06.2010 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується скороченим витягом з актового запису про смерть №1863011/00/AZ/2020/040730. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.04.2021 року, виданого державним нотаріусом Шостої запорізької державної нотаріальної контори Зайцевою І.Н. (спадкова справа №374/2020, зареєстровано в реєстрі №3-81), спадкоємцем [PERSON] є його баба - [PERSON] . Спадщина складається з 81/200 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1673576 від 15.08.2025 року, [PERSON] є власником частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . (81/200 частин відповідачці належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом - реєстраційний номер 3-81; 27/200 частин - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом - реєстраційний номер 3-80) Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту, в до якого основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій, її збут та інше. Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються ЦК України, «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року №630 та від 21.08.2019 року №830, а також іншими нормативно-правовими актами. В розумінні Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією, споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору. Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ст.. 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. В п.1 ч.3 ст. 20 Закону № 1875-ІV зазначено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону № 1875-ІV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Судом не встановлено достеменно, чи укладала [PERSON] 08.10.2010 року з КОНЦЕРНОМ «МТМ» договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Водночас, дана обставина не має вирішального значення для розгляду спору, оскільки між спадкодавцями [PERSON] та позивачем склалися фактичні договірні правовідносини, що виникли в результаті прийняття та споживання комунальних послуг, що підтверджується наявними у справі доказами. Згідно зі ст. 13 Закону № 1875-IV, ст. 5 Закону №2189-VIII позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого опалення. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-IV, п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У статтях 19 та 25 Закону України від 02.06.2005 № 2633-IV «Про теплопостачання» (далі - Закон № 2633-IV) зазначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Статтями 67, 68 ЖК України передбачено, що наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісячно своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання гарячої води та опалення. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за № 630 зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць . Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем. Судом встановлено, що [PERSON] , який в спірний період був власником частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом частину квартири, що належала його матері [PERSON] він прийняв, але не оформив), не в повному обсязі виконував свої зобов`язання з оплати за надані послуги з централізованого опалення, у зв`язку з чим по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 01.10.2015 року по 31.01.2020 року утворилась заборгованість в розмірі 19139,91 грн. Відповідно ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у роз мірі, який відповідає його частці у спадщині. Статтею 162 ЖК України визначено, що власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги. Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідачка [PERSON] , прийнявши спадщину, набула право на частину квартири, успадкувавши крім прав ще і певні обов`язки спадкодавця. Тому незалежно від того, чи користувалася вона особисто наданими житлово-комунальними послугами за адресою: [ADDRESS] , вона, як єдиний спадкоємець, несе зобов`язання зі сплати наданих послуг за особовим рахунком № [NUMBER] . Заперечуючи проти задоволення позову [PERSON] повідомила, що не погоджується з визначеним позивачем розміром площі житлового приміщення, яка була взята за основу при нарахуванні вартості послуг з централізованого опалення, внаслідок чого вважає розрахунок заборгованості необґрунтованим. Так, відповідно до технічного паспорту на житлове приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальна площа квартири - 81,91 кв.м., корисна площа квартири - 81,34 кв.м. (з вирахуванням балкону площею 0,57 кв.м.) Згідно з довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1673576 від 15.08.2025 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.04.2021 року, [PERSON] набула у власність спадкове майно у вигляді частки квартири, що становить 108/200 частин (81/200 та 27/200). Встановлено, що частка опалювальної площі квартири, яка належить [PERSON] , становить 43,92 кв.м. (81,34*108/200). Враховуючи, що КОНЦЕРН «МТМ», здійснюючи нарахування плати за послуги з централізованого опалення виходив з опалювальної площі у розмірі 43,89 кв.м., що є меншою за обчислену судом, позивач діяв у межах закону та не порушив прав відповідачки. Щодо строку позовної давності Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. За наданої позивачем інформації щодо нарахувань за послуги з централізованого опалення по особовому рахунку № [NUMBER] здійснені наступні платежі: 21.12.2016 року на суму 41,67 грн., 25.01.2017 року на суму 502,02 грн., 28.08.2017 року на суму 268,20 грн., 30.09.2017 року на суму 885,45 грн., 30.10.2017 року на суму 856,43 грн., 30.11.2017 року на суму 889,80 грн., 26.12.2017 року на суму 852,60 грн., 09.02.2018 року на суму 288,95 грн., 17.03.2018 року на суму 660,40 грн., 17.08.2018 року на суму 758,85 грн., 15.12.2018 року на суму 263,17 грн., 19.12.2018 року на суму 520,38 грн., 25.01.2019 року на суму 800,23 грн., 12.02.2019 року на суму 714,50 грн., 22.03.2019 року на суму 856,45 грн., 20.04.2019 року на суму 576,79 грн., 29.05.2019 року на суму 662,47 грн., 24.06.2019 року на суму 885,62 грн., 23.07.2019 року на суму 288,45 грн., 19.08.2019 року на суму 637,00 грн., 20.09.2019 року на суму 780,56 грн., 21.11.2019 року на суму 799,00 грн.; 26.11.2019 року на суму 401,70 грн., 24.12.2019 року на суму 825,40 грн., 20.01.2020 року на суму 835,10 грн. В розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви, окрім вказаних сум, ще зазначено оплату в грудні 2015 року в розмірі 289,08 грн. та в лютому 2020 року в розмірі 868,30 грн. Загальна суму здійснених платежів склала 17 008,57 грн. Суд звертає увагу, що оплати за надані послуги з централізованого опалення також здійснювалися в неопалювальний сезон, що свідчить про відсутність заперечень з боку спадкодавця щодо нарахувань за попередні періоди, а також про виконання ним обов`язку з погашення заборгованості, незалежно від сезону надання послуг. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що протягом періоду заборгованості здійснювалися періодичні платежі на погашення заборгованості на загальну суму 17 008,57 грн., що свідчить про визнання спадкодавцем наявності заборгованості перед позивачем. Відповідно, перебіг позовної давності було перервано, а її відлік розпочався заново після здійснення останнього платежу. Отже, на момент звернення позивача до суду строк позовної давності не сплив Щодо відповідачки [PERSON] . Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач, при цьому, позивач це особа, на захист суб`єктивних прав і охоронюваних законом інтересів якої порушується цивільна справа в суді, в свою чергу, відповідачем в цивільному процесі є особа, до якої позивачем пред`явлено матеріально-правову вимогу, при цьому, позивач вважає, що саме ця особа, як відповідач, порушила охоронювані законом права та інтереси позивача. Як випливає зі змісту ст. ст. 51, 175 ЦПК на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України, роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником вищезазначеної квартири, їй на праві власності належить 3/10 часток. На ім`я [PERSON] відкрито окремий особовий рахунок № [NUMBER] , за яким станом на 01.11.2024 року заборгованість відсутня. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги з опалення по особовому рахунку № [NUMBER] . Враховуючи, що особовий рахунок № [NUMBER] не відкрито на ім`я відповідачки [PERSON] та не стосується її частки у праві власності на квартиру, на думку суду, остання не може виступати належним відповідачем у даному спорі. Враховуючи викладене, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги до [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial