Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

І. Правовідносини сторін. У квітні 2024 року представник ТОВ ФК «Укрглобал-Фінанс» Руденко К.В. (далі Позивач) звернувся до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з позовною заявою до [PERSON] )далі Відповідач) про стягнення заборгованості, у якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 87\~677,73 грн, а також судові витрати у розмірі 2422,40 грн та 10 000 грн витрат на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.11.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір № 4112639 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 11 000 гривень, строком на 350 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2 % від суми кредиту за кожен день користування (730% річних). 10.11.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено додаткову угоду до Кредитного договору, згідно, якого сума кредиту була збільшена до 16 000 грн. Кредитні кошти у розмірі 5 000 грн., згідно Додаткового договору були перераховані Відповідачу 10.11.2023 року на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК». 26.08.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», укладено Договір факторингу № 26/08/2024 від 26.08.2024 року, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №4112639 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 04.11.2023 року перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС». У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань заборгованість за Кредитним договором станом на 26.08.2024 року становить 87677,73 гривень, яка складається з: 15999,97 грн. заборгованість за кредитом; 71677,76 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за ставкою 2 % за кожен день користування кредитом (730% річних) за період з 04.11.2023 року по 26.08.2024 року (включно). Таким чином, підставою для позову є невиконання відповідачем зобов`язань з повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами. Позивач є правонаступником первісного кредитора, який надав кредит відповідачу, на підставі договору відступлення права вимоги. ІІ. Процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2025 року, справу розподілено судді Давидчуку Д.П. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, а також задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Згідно ч. 1 ст.\~244\~ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відтак, 14.08.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Представник Позивача у судове засідання не з`явився. 04.06.2025 до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить відмовити у задоволенні позову, з огляду на те, що заявлена до стягнення заборгованість за процентами в розмірі 71 677,76 грн є непропорційно великою порівняно з основною сумою кредиту в 15 999,97 грн. Такий розмір нарахованих відсотків у кілька разів перевищує суму основного боргу, що суперечить принципам розумності, добросовісності та справедливості, передбаченим ст. 509 ч. 3 та ст. 627 Цивільного кодексу України. Це створює значний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу позичальнику, і фактично перетворює штрафні санкції на несправедливе фінансове навантаження. Крім того, позивачем не надано належних доказів переходу права вимоги від первісного кредитора ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс». Відповідно, у ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» відсутнє належне право вимоги за кредитним договором № 4112639 від 04.11.2023 року. Враховуючи вищевикладене, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч. 8 ст. 178 ЦПК України. За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2ст. 247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 04.11.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір № 4112639 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 11 000 гривень, строком на 350 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2 % від суми кредиту за кожен день користування (730% річних) (а.с. 12-21). Додатком до договору є паспорт споживчого кредиту, що містить графік платежів, згідно з яким визначено до сплати сума кредиту, проценти за користування кредитом (а.с.22-24). Вказаний договір підписано електронним підписом, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) М962. Грошові кошти в сумі 11 000 грн. були перераховані 04.11.2023 ТОВ «Пейтек Україна» на платіжну карту клієнта № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», що підтверджується довідкою вих. №20240828-121 від 28.08.2024 (а.с. 25). 10.11.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено додатковий договір до кредитного договору № 4112639, згідно, якого сума кредиту була збільшена до 16 000 грн. Кредитні кошти у розмірі 5 000 грн., згідно Додаткового договору були перераховані Відповідачу 10.11.2023 року на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 26). Додатком до додаткового договору № 4112639 є паспорт споживчого кредиту, що містить графік платежів, згідно з яким визначено до сплати сума кредиту, проценти за користування кредитом (а.с.28-30). Вказаний договір підписано електронним підписом, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) 8639. Грошові кошти в сумі 5 000 грн. були перераховані 10.11.2023 ТОВ «УПР» на платіжну карту клієнта № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», що підтверджується довідкою вих. №253-28-8 від 28.08.2024 (а.с. 31). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 4112639 від 04.11.2023 , станом на 26.08.2024 (дату закінчення строку договору) заборгованість [PERSON] становить 87677,73 гривень, яка складається з: 15999,97 грн. заборгованість за кредитом; 71677,76 грн. заборгованість за нарахованими процентами, з урахуванням часткового погашення [PERSON] заборгованості у розмірі 18\~644,61 грн (а.с. 32-37). 26.08.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», укладено Договір факторингу № 26/08/2024 від 26.08.2024 року, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №4112639 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 04.11.2023 року перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» (а.с. 50-54). До вказаного договору факторингу № 26/08/2024 від 26.08.2024 також надано додатки: витяг з реєстру боржників, акт приймання передачі Документації, акт повернення прав вимог,реєстр божників, платіжну інструкцію кредитового переказу № 1261 від 26.08.2024 (а.с.55-58). Із виписки про рух коштів по картковому рахунку № [NUMBER] \~емітовану АТ\~«КБ «ПРИВАТБАНК, який належить [PERSON] період з 04.11.2023 по 15.11.2023 року наданої АТ «КБ\~«ПРИВАТБАНК встановлено, що [PERSON] було зараховано грошові кошти в сумі 11\~000 грн та 5\~000 грн. V. Норми права, які підлягають застосуванню та висновки суду. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 205 ЦК України\~встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За нормою\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення\~Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою\~статті 78 ЦПК України\~встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до матеріалів справи, 04.11.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір № 4112639 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію»\~про надання споживчого кредиту в електронній формі і який підписаний відповідачкою шляхом використання одноразового пароля М962, що відповідає вимогам\~ЦК України\~та\~Закону України «Про електронну комерцію»\~(а.с. 12-20). У вказаному договорі сторонами погоджено всі його істотні умови, договір є дійсним, а відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування факту укладення Договору № 4112639. Як вбачається, договір був підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна Особистого кабінету і пароля Особистого кабінету Договір № 4112639 не був би укладений, таким чином\~сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. До кредитного договору додано паспорт споживчого кредиту, що містить графік платежів, згідно з яким визначено до сплати сума кредиту, проценти за користування кредитом (а.с.22-24). Грошові кошти в сумі 11 000 грн. були перераховані 04.11.2023 ТОВ «Пейтек Україна» на платіжну карту клієнта № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», що підтверджується довідкою вих. №20240828-121 від 28.08.2024 (а.с. 25). 10.11.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено додатковий договір до кредитного договору № 4112639, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію»\~про надання споживчого кредиту в електронній формі і який підписаний відповідачем шляхом використання одноразового пароля 8639, що відповідає вимогам\~ЦК України\~та\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» (а.с. 26). Додатком до додаткового договору № 4112639 є паспорт споживчого кредиту, що містить графік платежів, згідно з яким визначено до сплати сума кредиту, проценти за користування кредитом (а.с.28-30). Грошові кошти в сумі 5 000 грн. були перераховані 10.11.2023 ТОВ «УПР» на платіжну карту клієнта № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», що підтверджується довідкою вих. №253-28-8 від 28.08.2024 (а.с. 31). Позивачем надано розрахунок заборгованості за договором № 4112639 від 04.11.2023 , станом на 26.08.2024 (дату закінчення строку договору) заборгованість [PERSON] становить 87677,73 гривень, яка складається з: 15999,97 грн. заборгованість за кредитом; 71677,76 грн. заборгованість за нарахованими процентами, з урахуванням часткового погашення [PERSON] заборгованості у розмірі 18\~644,61 грн (а.с. 32-37). Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування надано позивачем розрахунку заборгованості, як і не надано свого розрахунку. Дослідивши вказані обставини суд встановив, що між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини, де відповідач отримав кредитні кошти, але в порядку та на умовах договору не повернув. Відповідач звертає увагу на те, що сума нарахованих коштів значно перевищує тіло кредиту та не є пропорційною, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України. Таким чином, судом встановлено факт укладання кредитного договору з Відповідачем та факт перерехування коштів Відповідачу за цими договорами, а також перехід права вимоги до іншої особи (Позивача). Щодо відповідності умов кредитного договору вимогам законодавства суд зазначає таке. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Дана норма права введена законом України\~від 22.11.2023\~року №3498-ХІ\~«Про внесення\~змін до\~деяких законів\~України щодо\~удосконалення державного\~регулювання ринків\~фінансових послуг» ,який\~набрав чинності 24.12.2023. Згідно з частиною 5\~статті 94 Конституції України\~закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Враховуючи, що самим\~Законом України від 22.11.2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»\~передбачено те, що він набрав чинності 24.12.2023, а кредитний договір було укладено 04.11.2023, тобто основна частина строку дії договору припадає на час після набрання чинності цим Законом, тому нарахування процентної ставки слід розраховувати у відповідності до чинного законодавства. Пунктом 17\~Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування»\~передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5\~розділу І цього Закону\~поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Відповідно до ч. 5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, заборгованість за відсотками за укладеним між сторонами договором підлягає задоволенню частково, яку слід розраховувати виходячи із встановленої ч. 5\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~процентної ставки, що відповідає даним розрахунку заборгованості за договором № 4112639 станом на 26.08.2024 (а.с. 32-37). Відповідно до цих положень, розрахунок заборгованості за кредитом має такий вигляд: ?04.11.202321.04.2024 170 днів ? 2% ? 16 000 = 54 400 грн ?22.04.202420.08.2024 121 день ? 1,5% ? 16 000 = 29 040 грн ?21.08.202426.08.2024 6 днів ? 1% ? 16 000 = 960 грн Разом відсотків: 54 400 + 29 040 + 960 = 84 400 грн До сплати\~(тіло\~+\~відсотки): 16 000 + 84 400 = 100 400 грн Згідно з розрахунком заборгованості, наданого Позивачем (а.с. 32-37) Відповідач сплатила 18644,61 грн. Таким чином, з урахуванням сплачених Відповідачем коштів, розмір заборгованості відповідно до перерахунку має становити 81755,39 грн. (100400-18644,61). Відповідно до п. 1 ч. 1ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно дост.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1ст.\~516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст.1077,1078\~ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідност.1081 ЦК Україниклієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. До вказаного договору факторингу № 26/08/2024 від 26.08.2024 також надано додатки: витяг з реєстру боржників, акт приймання передачі Документації, акт повернення прав вимог,реєстр божників, платіжну інструкцію кредитового переказу № 1261 від 26.08.2024 (а.с.55-58). Договір факторингу не визнаний недійсним (доказів протилежного суду не надано), згідно з ст. 204 ЦК України договори є дійсними і враховуються судом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста\~статті 81 ЦПК України. Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21). Тому, враховуючи, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача вказаної заборгованості є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. VІ. Розподіл судових витрат. Позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн. (а.с. 1). Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у справі, що розглядається, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, то з відповідача підлягає стягненню 2258,65 грн, що становить 93,24% від розміру судового збору. VІІ. Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу. Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення витрат на правову у розмірі 10 000 грн. Положеннями статті 59\~Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч. ч. 1 - 6ст.\~137\~ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до\~статті 133 Цивільного процесуального кодексу України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. У частинах першій, другій\~статті 137 Цивільного процесуального кодексу України\~визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частинами третьою-п`ятою\~статті 137 зазначеного Кодексу, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або)значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. За змістом пункту 1 частини другої статті\~137, частини восьмої статті\~141 Цивільного процесуального кодексу України\~розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18. Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині другій\~статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. Проте, у частині третій наведеної норми цього\~Кодексу\~визначено критерії,

Outcome: partial