Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до Карлівського районного суду Полтавської області з позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з неї аліменти на утримання дитини. В обґрунтування позову позивач зазначив, що з відповідачкою вони перебували у шлюбі, який наприкінці 2016 року рішенням Селидовського районного суду Донецької області. Від згаданого шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. В серпні 2024 року позивач з сином та матір`ю позивача покинули місце реєстрації та переїхали до Карлівської ТГ. Позивач зазначає, що [PERSON] залишилася на підконтрольній Україні території, але зв`язку чи відомостей про місце проживання у позивача відсутні. З кінця 2016 року відповідач не бере участі у вихованні дитини, матеріально не допомагає, не цікавиться духовним та фізичним розвитком сина. Син [PERSON] проживає з батьком та знаходиться на його утриманні. Зараз дитина відвідує онлайн Українську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів № 12 Селидівської міської ради Донецької області та перебуває під медичним спостереженням в Карлівській АЗПМС КНП «Карлівський ЦПСС» в сімейного лікаря [PERSON] . Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 02.12.2024 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання, а також запропоновано відповідачці у разі невизнання позову, у п`ятнадцяти денний строк з дня вручення їй ухвали про відкриття провадження, подати до суду відзив на позовну заяву. Вказаним правом відповідачка не скористалася та не подала відзиву на позовну заяву. Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 21.02.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Позивач вказав, що з сином відповідачка не спілкується та не цікавиться його життям. Відповідачка\~\~в судове засідання не з`явилася. Надіслала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі. Проти задоволення позову не заперечувала. Начальник Служби у справах дітей виконавчого комітету Карлівської міської ради в судовому засіданні пояснила, що висновок про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав був зумовлений тим, що на час складення висновку зв`язку з відповідачкою не було, за місцем проживання вона постійно була відсутня, тому неможливо було дізнатися її думку з приводу позбавлення батьківських прав та її участі у житті дитини. Після підготовки висновку та його затвердження, [PERSON] все ж вийшла на зв`язок з представниками Служби у справах дітей. Під час телефонної розмови відповідачка заявила, що не заперечує стосовно позбавлення батьківських прав, разом з тим постійно плуталася в якому класі навчається дитина та скільки сину років. Суд, заслухавши позивача, його представника та начальника Служби у справах дітей, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. [PERSON] , народився [INFO] , батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.10.2014 р. (а.с. 9). [PERSON] , проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а. с. 5-6). Разом з тим, в довідці про взяття на облік [PERSON] як внутрішньо переміщеної особи, законний представником дитини зазначено [PERSON] . [PERSON] відвідує онлайн Українську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів № 12 Селидівської міської ради Донецької області, що підтверджується довідками від 22.07.2024 року виданими директором Української ЗОШ І-ІІІ ступенів № 12 (а. с. 11-12). З довідки № 231 від 22.07.2024 року вбачається, що [PERSON] проживає разом з татом. За час навчання в школі показав себе старанним, сумлінним учне. Тато, [PERSON] , приділяє багато уваги навчанню сина. Постійно співпрацює з класним керівником, радиться, реалізує поради у відносинах з дитиною. Мати, [PERSON] , із сім`єю не проживає, участі у навчанні та вихованні сина не приймає. Протягом 2023-2024 навчального року мати на зв`язок з вчителем не виходила, життям сина не цікавилася (а. с. 12). Дитина перебуває під медичним спостереженням в Карлівській АЗПМС КНП «Карлівський ЦПСС» в сімейного лікаря [PERSON] , що підтверджується довідкою від 25.11.2024 року (а. с. 13). У висновку Служби у справах дітей Виконавчого комітету Карлівської міської ради вказано, що відповідачку не доцільно позбавляти батьківських прав (а.\~с. 43), але суд критично ставиться цього висновку, оскільки, як він ґрунтується лише на неможливості встановити місце перебування відповідачки та неможливості будь-яким чином зв`язатися з нею. Разом з тим, у згаданому висновку вказано, що батько з сином проживають в орендованому будинку, де для дитини облаштовано місце для навчання та проведення дозвілля. В достатній кількості одягу та взуття відповідно до віку та сезону, книг, канцелярського приладдя тощо. Базові потреби сім`ї задоволено повністю. Стосовно [PERSON] зазначено, що її місце проживання/перебування встановити не вдалося, у зв`язку з чим Служба у справах дітей не змогла здійснити виїзд за місцем фактичного проживання матері, викликати ї на бесіду, засідання комісії, визначити її матеріальний стан, обстежити житлові та побутові умови, зібрати характеризуючі дані, тощо (а.с. 43 зворотній бік). У відповідності зі ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачка вихованням своєї дитини не займається, матеріально не забезпечує, необхідних умов для розвитку дитини не надає, не цікавиться долею та здоров`ям сина, маючи при цьому об`єктивну можливість, тим самим свідомо нехтує своїми обов`язками. У відповідності до ст.12 ч.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок про те, що відповідачка, маючи об`єктивну можливість виконувати свої батьківські обов`язки у відношенні дитини, ухиляється від їхнього виконання, самоусунувшись від виконання батьківських обов`язків. У відповідності зі ст. 164 ч.1 п. 2 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у випадку, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин по справі, зокрема ставлення батьків до дитини. Пунктом 16 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачає, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених\~ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим вважає за необхідне, як крайню міру, позбавити відповідачку батьківських прав у відношенні її сина, оскільки байдужість відповідачки до дитини свідчить про винну поведінку відповідачки та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Доказів, що спростовують вказане відповідачкою суду не надано. Також, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що за приписами ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена до досягнення дитиною повноліття. Згідно з нормами ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності зі ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Статтею 182 СК України передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно ст. 191 ч. 1 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, суд, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає, що позов про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів є обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки в ході судового розгляду знайшли своє повне підтвердження доводи представника позивача про те, що [PERSON] , умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням та розвитком дитини, що свідчить про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав. Разом з тим, суд роз`яснює право на поновлення батьківських прав, передбачене ст. 169 СК України, у разі стійкої зміни поведінки відповідача у відношенні до своєї дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при задоволенні позовних вимог судовий збір необхідно стягнути з відповідача. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі\~1211,20 грн. за вимогу про позбавлення батьківських прав та 1211,20 грн. на користь держави за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved