Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

представник позивача ТОВ «Споживчий центр» 14.04.2025 року через систему «Електронний суд» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем 17.08.2024 р. укладено Кредитний договір (оферти) №17.08.2024-100001961. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 3 000,00 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 17.08.2024, строком на 124 дні. Період користування кредитом кожні наступні 31 днів з дня надання кредиту. Процентна ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших двох періодів. Процентна ставка «Економ» в розмірі 1% в день яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за періодами в яких застосовується ставка «Стандарт». Комісія,\~пов`язана з\~наданням Кредиту\~ 270\~грн.\~Комісія за\~обслуговування кредитної\~заборгованості \~270\~грн.\~у кожному\~з 2\~чергових періодів,\~наступних за\~першим черговим\~періодом.\~Неустойка:\~30\~грн.\~00\~коп.,\~що нараховується\~за кожен\~день невиконання/\~неналежного виконання\~кожного окремого\~зобов`язання незалежно\~від суми\~невиконаного/неналежно\~виконаного зобов`язання.\~Згідно п.\~3.1.\~Договору за\~цим Договором\~Кредитодавець зобов`язується\~надати Кредит\~Позичальникові у\~розмірі та\~на умовах,\~встановлених Договором,\~а Позичальник\~зобов`язується\~повернути Кредит\~та сплатити\~Проценти.\~Пунктом 3.2.\~встановлено,\~що Кредит\~надається на\~придбання товарів\~(робіт,\~послуг)\~для задоволення\~потреб,\~не пов`язаних\~з підприємницькою,\~незалежною професійною\~діяльністю або\~виконанням обов`язків\~найманого працівника.\~Відповідно до\~п.\~4.1\~Договору встановлено,\~що Кредитодавець\~надає Позичальнику\~Кредит на\~умовах його\~строковості,\~платності і\~поворотності.\~Спосіб перерахування\~Позичальнику коштів\~у рахунок\~кредиту:\~банківський рахунок\~споживача,\~уключаючи використання\~реквізитів електронного\~платіжного засобу\~споживача \~5168-74XX-XXXX-7642.\~Відповідно до\~Договору від\~17.08.2024\~року та\~квитанції про\~перерахунок коштів\~Кредитодавцем надано\~Позичальнику кредит\~у розмірі\~3000\~грн.\~строком на\~124\~днів,\~відповідачем 17.08.2024\~року отримано\~кредитні кошти\~у розмірі\~3000\~грн. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом дату подання позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 9960,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3 000,00 грн., по процентам в розмірі 4650,00 грн., комісії 810,00, та 1500,00 грн. неустойки чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Позивач просить суд винести рішення яким: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором № 17.08.2024-100001961 від 17.08.2024 р. у розмірі 9960,00 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 2\~422,40 грн.; розгляд справи проводити без їх представника, не заперечив щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи неодноразово повідомлявся судовими повістками по місцю реєстрації, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без його участі, на підставі наявних в матеріалах справи доказів в порядку п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України. Ухвалою суду від 26.05.2025 р. витребувано в АТ «Приватбанк» додаткові докази по справі. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем 17.08.2024 р. було укладено Кредитний договір № 17.08.2024-100001961 шляхом підписання відповідачем електронним підписом електронного договору у вигляді Пропозиції про укладення кредитного договору(оферти), заявки кредитного договору, відповіді позичальника про прийняття пропозиції(акцепт) кредитного договору, а також інформаційного повідомлення позичальника (а.с.11-17). Згідно тверджень позивача відповідно до умов зазначеного договору відповідачу як Позичальнику було надано кредит у розмірі 3\~000,00 грн. В підтвердження перерахування кредитних коштів позивачем надано довідку ТОВ «УПР» від 08.04.2025 р. (а.с.18). Згідно умов договору кошти надавалися згідно умов договору строком на 124 дні до 18.12.2024 р. Умовами договору було встановлено, що період користування кредитом кожні наступні 31 днів з дня надання кредиту. Процентна ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших двох періодів. Процентна ставка «Економ» в розмірі 1% в день яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за періодами в яких застосовується ставка «Стандарт». Комісія, пов`язана з наданням Кредиту 270 грн. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості 270 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Неустойка: 30 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Як встановлено судом відповідачем 17.08.2024 р. електронним цифровим підписом «Е561» підписано Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору. Кошти було перераховано на рахунок вказаний в зазначеному договорі. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі, перераховано кредит на рахунок вказаний в кредитному договорі. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість за підрахунками позивача складає 9960,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3 000,00 грн., по процентам в розмірі 4650,00 грн., комісії 810,00, та 1500,00 грн. неустойки. Розмір заборгованості підтверджується довідкою-розрахунком позивача (в.с.8). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Законом України «Про електронні довірчі послуги» визначено правові та організаційні засади надання електронних довірчих послуг, у тому числі транскордонних, права та обов`язки суб`єктів правових відносин у сфері електронних довірчих послуг, порядок здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог законодавства у сфері електронних довірчих послуг, а також правові та організаційні засади здійснення електронної ідентифікації. Електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Ч. 3 ст. 11 Закону встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.12 Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч.3 зазначеної статті передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Звертаючись до суду із позовом представник позивача посилався на те, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем 17.08.2024 р. було укладено кредитний договір(оферти) № 17.08.2024-100001961 згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 3000 грн. на його картковий рахунок. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Згідно з ч.1\~ст.1050 ЦК України\~з урахуванням положень статей\~526,527,530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-ц. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. №6-16цс15. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, підтверджуючих перерахування кредитних коштів первинним кредитором відповідачу згідно укладеного кредитного договору. Крім цього як встановлено судом під час розгляду справи картковий рахунок № [NUMBER] не належить відповідачу [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), що підтверджується відповіддю АТ «Приватбанк» від 09.06.2025 р. на виконання ухвали суду від 16.05.2025 р.(а.с.38). Судом було повідомлено представників позивача про зміст отриманої судом відповіді з АТ «Приватбанк». Позивачем клопотань про витребування додаткових доказів суду не направлялося. За вказаних обставин вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 17.08.2024-100001961 від 17.08.2024 р. задоволенню не підлягають за недоведеністю. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат також не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed