Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі-відповідач), третя особа: Служба у справах дітей Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову позивач вказала, що в період з 2013 року по грудень 2021 року вона проживала у цивільному шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Офіційно шлюб не реєстрували, так як не вважали це за необхідне. В 2014 році позивач та відповідач виїхали до російської федерації, де проживали в місті єкатеринбург свердловської області. Під час спільного проживання в російській федерації у них народилося двоє дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На початку лютого 2019 року позивач з відповідачем, разом зі своїми дітьми повернулися до України, а саме в с. Маковище, Бучанського району Київської області, де стали проживати у батьків позивача. Після повернення до України, відносини між позивачем та відповідачем стали погіршуватись, адже останній почав зловживати спиртними напоями, гуляти з іншими жінками, відмовлявся шукати роботу та утримувати свою родину. Під час чергової суперечки, відповідач зібрав свої речі та повідомив, що знайшов собі іншу жінку, а тому залишає позивача разом з дітьми та в подальшому проживати з ними не бажає, після чого залишив будинок та виїхав у невідомому напрямку, не повідомивши своє нове місце проживання. З того часу, а саме з вересня 2019 року їх спільні діти, а саме [PERSON] та [PERSON] , на постійній основі, проживають виключно з позивачем. Відповідач самоусунувся від виховання дітей. У свою чергу позивач повністю самостійно займається вихованням своїх дітей та створює для доньок сприятливі матеріально побутові умови для розвитку здібностей та навчання. Зі свого боку позивач не забороняє відповідачеві відвідувати та приймати участь у житті та вихованні доньок та не створює жодних перешкод у цьому напрямку, але відповідач не виявляє інтересу та особисто не спілкується з доньками у обсязі, необхідному для сприйняття його саме у якості батька. Позивач просила суд: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судові витрати стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 22.10.2024 року позов [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України, а третій особі строк для подання письмових пояснень щодо позову або відзиву. Ухвалою суду від 24.01.2025 року витребувано із Служби у справах дітей Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Витребувані докази надійшли до суду 29.04.2025 року та приєднані до матеріалів справи. Ухвалою суду від 22.05.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 18.06.2025 року, який відкладено на 19.08.2025 року. У судове засідання 19.08.2025 року належним чином повідомлені учасники справи не з`явилися. Від позивача та її представника надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, вказавши про підтримання позовних вимог, які просили задовільнити. Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, через оголошення, у судове засідання не з`явився, відзиву не подавав. Третя особа подала клопотання про розгляд справи за відсутності представника, а також висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин дійшов наступних висновків. Як вказала позивач, а відповідач не скористався своїм правом заперечити, в період з 2013 року по грудень 2021 року вона проживала у цивільному шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Офіційно шлюб не реєстрували, так як не вважали це за необхідне. В 2014 році позивач та відповідач виїхали до російської федерації, де проживали в місті єкатеринбург свердловської області. Під час спільного проживання в російській федерації у них народилося двоє дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На початку лютого 2019 року позивач з відповідачем, разом зі своїми дітьми повернулися до України, а саме в с. Маковище, Бучанського району Київської області, де стали проживати у батьків позивача. Після повернення до України, відносини між позивачем та відповідачем стали погіршуватись, адже останній почав зловживати спиртними напоями, гуляти з іншими жінками, відмовлявся шукати роботу та утримувати свою родину. Під час чергової суперечки, відповідач зібрав свої речі та повідомив, що знайшов собі іншу жінку, а тому залишає позивача разом з дітьми та в подальшому проживати з ними не бажає, після чого залишив будинок та виїхав у невідомому напрямку, не повідомивши своє нове місце проживання. З того часу, а саме з вересня 2019 року їх спільні неповнолітні діти, а саме [PERSON] та [PERSON] , на постійній основі, проживають виключно з позивачем. Відповідач самоусунувся від виховання дітей. У свою чергу позивач повністю самостійно займається вихованням своїх дітей та створює для доньок сприятливі матеріально побутові умови для розвитку здібностей та навчання. Зі свого боку позивач не забороняє відповідачеві відвідувати та приймати участь у житті та вихованні доньок та не створює жодних перешкод у цьому напрямку, але відповідач не виявляє інтересу та особисто не спілкується з доньками у обсязі, необхідному для сприйняття його саме у якості батька. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6 зворот). Сторони у справі, [PERSON] та [PERSON] , є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7-8). Діти проживають з позивачкою за адресою: [ADDRESS] та перебувають на її повному утриманні (а.с. 10, 10 зворот). З Акту обстеження умов проживання №13 від 17.09.2024 року за адресою: [ADDRESS] встановлено, що для дітей створені належні умови для проживання, навчання, виховання та розвитку. Мати виховує дітей одна, приділяє багато уваги вихованню та здоров`ю дітей, добросовісно та належним чином виконує свої обов`язки. В кожної дитини є своє спальне місце для навчання, оргтехніка, шафа для зошитів та книжок. Діти забезпечені одягом, взуттям та необхідними речами особистого вжитку (а.с. 11 зворот - 12). Згідно характеристики з місця проживання, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , разом із своєю родиною. Виховує четверо неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] (2009 р.н.), сина [PERSON] (2012 р.н), дочку [PERSON] (2015 р.н.), дочку [PERSON] (2018 р.н.). Офіційно працевлаштована. За час проживання зарекомендувала себе з позитивної сторони. Приймає участь в громадському житті села. Шкідливих звичок не має. Скарг від сусідів та односельців до відносно [PERSON] не надходило (а.с. 12 зворот). Згідно характеристики з роботи, [PERSON] працює у ТОВ "Нова пошта" з 24.02.2022 р. по теперішній час на посаді фахівець-оператор, відділення №1, с. Колонщина, Бучанського району Київської області. За родом діяльності, в її службові обов`язки входить робота з посилками та на данням фінансових послуг на відділенні: зокрема, консультує клієнтів щодо отримання відправлень; забезпечує виконання встановлених показників якості, ефективності та сервісу; вживає заходів щодо вирішення та попередження конфліктних ситуацій з клієнтами. Ділові якості проявила на найвищому рівні, постійно прагне до самовдосконалення. За характером спокійна та врівноважена, дисциплінована, трудову дисципліну не порушувала. Дотримується норм поведінки прийнятих в компанії. Співробітники знають Світлану як справжнього товариша, чуйну і добру людину. Прагне до кар`єрного росту, здатна брати на себе більше навантаження ніж інші (а.с. 13). Згідно характеристики\~зі школи,\~ [PERSON] навчається\~в Маковищанській\~гімназії з\~першого класу.\~За час\~навчання зарекомендувала\~себе як\~старанна,\~дисциплінована учениця.\~Оволоділа навчальним\~матеріалом на\~високому рівні.\~Навчається із\~задоволенням,\~має розвинене\~мовлення,\~логічне мислення.\~У [PERSON] \~чудова пам`ять,\~швидко запам`ятовує\~навчальний матеріал,\~легко відтворює\~і вміло\~оперує вивченим\~матеріалом.\~На уроках\~завжди активна,\~уважна,\~багато працює\~додатково,\~успішно виконує\~творчі завдання.\~Вміє працювати\~в груповій\~роботі.\~Учениця добросовісно\~виконує домашні\~завдання;\~постійно готує\~додаткові повідомлення.\~Бере активну\~участь у\~навчальних проектах.\~Учениця володіє\~системою понять\~в межах,\~визначених навчальною\~програмою.\~Уміє розпізнавати\~об`єкти,\~які охоплюються\~засвоєними поняттями\~різного рівня\~узагальнення,\~відповідь аргументує\~новими прикладами.\~Уміє знаходити\~джерело інформації\~та аналізувати\~її,\~ставити і\~розв`язувати проблеми,\~самостійно оцінює\~різноманітні життєві\~явища і\~факти,\~виявляє творчі\~здібності у\~навчальній діяльності.\~Працює самостійно.\~У характері\~учениці домінують\~такі риси\~характеру:\~ввічливість,\~працелюбність,\~наполегливість,\~справедливість,\~вразливість.\~Користується авторитетом\~у класі.\~Правила здорового\~способу життя\~і безпечної\~поведінки завжди\~свідомо виконує.\~Бере активну\~участь у\~шкільному житті\~та житті\~класу.\~За роки\~навчання в\~початковій школі\~бере активну\~участь у\~Всеукраїнській інтернет-олімпіаді\~«На урок»,\~у якій\~займала призові\~місця.\~Учениця завжди\~має охайний\~вигляд,\~приходить завжди\~в чистому\~одязі.\~Дівчинка забезпечена\~всім необхідним\~шкільним приладдям\~та речами,\~які необхідні\~для навчання\~в школі. [PERSON] виховує мама, яка постійно підтримує зв`язок зі школою та класним керівником. Мама цікавиться навчанням дитини та відповідально ставиться до її виховання в сім`ї. Учениця школу не відвідує лише по хворобі. До школи приходить без запізнення. Має добре здоров`я. Фізична група: основна (а.с. 14 зворот). Згідно психолого-педагогічної характеристики, [PERSON] наразі відвідує дошкільну групу «Ягідка» Маковищанської гімназії Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області. [PERSON] відвідує дошкільну групу з березня 2023 року. Період адаптації був затяжний. Вихованням дівчинки займається уся сім`я, крім батька, якого вихователь зовсім не бачила і про нього не чула. Стан здоров`я відмінний. Відхилень немає. Вихованка має середній рівень навчальної діяльності. Відтворює значну частину навчального матеріалу, має чіткі уявлення про об`єкт вивчення. Виявляє здатність висловлювати думку. Працездатність висока. На занятті математики вміє полічити предмети, знає цифри до 10. Присутні навички самостійного виконання математичних дій. На занятті художньо-мовленнєвої діяльності проявляє зацікавленість творчої діяльності, вихованиця спроможна самостійно відповісти на питання та сформувати свою відповідь. На занятті розвитку мовлення самостійно може назвати своє прізвище, ім`я та імена своїх рідних, виявляє бажання висловити свою думку, але не володіє навичками зв`язного мовлення. На занятті з природознавства проявляє певні знання (називає домашніх тварин, розрізняє диких та свійських тварин). На занятті музики відчуває ритм музики, співвідносить рухи з музичним тактом. Малювання, ліплення, аплікації: частково володіє навичками малювання, ліплення та вирізання. Вміє тримати олівець, пензлик, ножиці; якість виконання робіт охайні. Заняття з фізкультури: виконання вправ чітко, скоординовано. На заняттях працює повільно і рівномірно. Завжди приймає допомогу вихователя, в більшій мірі практичну. За виникнення труднощів переживає та нервує. Увага достатньо стійка. Пам`ять переважає змішана. Швидко запам`ятовує та повільно забуває. Мовлення невиразне, є порушення звуковимови. Соціально-побутові навички достатньо сформовані. Особистісні особливості: активна у різних видах діяльності, присутність ініціативи, поступлива, активна у процесі спілкування з дітьми та дорослими; сором`язлива. Поведінка адекватна ситуації. Моральні якості: адекватність відносин до рідних, однолітків, інших людей, почуття прихильності, любові, добра, схильності прийти на допомогу, вміння виконувати вимоги дорослих, охайність, адекватність емоційних реакцій на схвалення і осуд (а.с. 15-16 зворот). Згідно довідок з Консульства України в єкатеринбурзі від 03.06.2020 року, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані громадянками України (а.с. 24, 25). Рішенням №263 від 24.04.2025 року Виконавчого комітету Макарівської селищної ради, затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 59). Висновком орган опіки та піклування Макарівської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 60-61). Отже, як встановлено судом, позивач повністю самостійно займається вихованням своїх дітей та створює для доньок сприятливі матеріально побутові умови для розвитку здібностей та навчання. Відповідач взагалі не приймає жодної участі у вихованні та навчанні власних доньок, будь-якої допомоги своїм донькам не надає, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд керується також наступним. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами Сімейного Кодексу України, а саме: ст. ст. 150, 164, 165, 166 СК України. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Підставою позбавлення батьківських прав відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є ухилення батьками дитини від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно п.\~16\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №3\~від 30.03.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~усунення і\~про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухиляння батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомо нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон). Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону). Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, провадження № 61-8918сво23. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (MAMCHUR v. UKRAINE), заява № 10383/09, пункт 100, ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, пункт 51). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг вказувати про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (HUNT c. UKRAINE), заява № 31111/04, пункти 57, 58). Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22. Судова практика щодо застосування статті 164 СК України є усталеною. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей підлягає задоволенню, оскільки в ході розгляду справи судом було встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей, доказів на спростування вказаного відповідач суду не надав. При цьому, відповідно до ст. 169 СК України, відповідач має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову\~щодо позбавлення\~батьківських прав\~суд одночасно\~приймає рішення\~про стягнення\~аліментів на\~дитину.\~У разі\~якщо мати,\~батько або\~інші законні\~представники дитини\~відмовляються отримувати\~аліменти від\~особи,\~позбавленої батьківських\~прав,\~суд приймає\~рішення про\~перерахування аліментів\~на особистий\~рахунок дитини\~у відділенні\~Державного ощадного\~банку України\~та зобов`язує\~матір,\~батька або\~інших законних\~представників дитини\~відкрити зазначений\~особистий рахунок\~у місячний\~строк з\~дня набрання\~законної сили\~рішенням суду. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Обставини,\~що враховуються\~при визначенні\~розміру аліментів,\~визначені ст.\~182\~СК України.\~Крім того,\~відповідно до\~ч.\~2\~вказаної статті\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини.\~Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Обов`язок батьків\~по утриманню\~дитини до досягнення нею повноліття закріплений також у статті 51 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тож, враховуючи викладені норми, суд приходить до висновку, що оскільки позов про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей задоволено, позивач не заявляла вимоги про стягнення аліментів, тому в даному випадку слід одночасно прийняти рішення про стягнення аліментів на дітей, оскільки позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітніх дітей, не звільняє від обов`язку щодо їх утримання, обставин які б перешкоджали цьому судом не встановлено. При цьому, на двох дітей аліменти в Україні становлять 1/3 (одну третину) від доходу платника аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, позивач при його подачі сплатила судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн, тому його слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved