Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-14 00:00:00

Представник позивача через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, в якому просив стягнути заборгованість за Договором №1272005 про надання коштів на умовах споживчого кредиту «Комфортний» від 29.10.2023 у розмірі 56 521,15 гривень та вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 жовтня 2023 року між ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] було укладено Договір № 1272005 про надання коштів на умовах споживчого кредиту «Комфортний», шляхом обміну електронними повідомленнями, який був підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (надалі - Договір № 1272005 ). Укладання договору було здійснено сторонами за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Слон кредит», доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт https://sloncredit.ua/. 29.10.2023 року о 15:49:20, після попереднього проходження позичальником реєстрації в ІТС і безпосереднього направлення ТОВ «Слон кредит» засобами ІТС заявки на отримання кредиту, ТОВ «Слон кредит» сформувало Договір № 1272005, надало його позичальнику для ознайомлення і направило на його номер мобільного телефону [NUMBER] одноразовий ідентифікатор «М816», котрий було введено позичальником у відповідний розділ ІТС. Таким чином, було укладено Договір № 1272005 між ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов даного договору товариство надало позичальнику грошові кошти у розмірі 7000,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, строк кредитування 360 днів, стандартна процентна ставка 1,99 % на день. ТОВ «Слон кредит» свої зобов`язання за договором виконало та надало позичальнику грошові кошти. Згідно із документом від надавача платіжних послуг ТОВ «Пейтек Україна» позичальнику на його особисту банківську карту № [NUMBER] , яку він вказав в ІТС при оформленні договору було перераховано 7000 гривень. В подальшому, відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, не здійснивши повернення суми наданого йому кредиту і процентів, нарахованих за строк користування кредитом, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 24 липня 2024 року між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено Договір факторингу №2407-24, відповідно умов якого ТОВ «Слон кредит» відступило свої права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги первісного кредитора. ТОВ «Свеа Фінанс» відступило право вимоги за заборгованістю відповідача за договором № 1272005. Згідно з розрахунком заборгованості [PERSON] за Договором № 1272005 від 29.10.2023 року [PERSON] заборгував 56 521,15 гривень, з яких: 7000 грн - заборгованість по тілу кредиту; 49 521,15 гривень - заборгованість по відсотках. Таким чином, у зв`язку із невиконанням відповідачем вищевказаного договору представник позивача просить позов задовольнити. Ухвалою від 03.03.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи по суті. 26.03.2025 через систему «Електронний суд» представником відповідача - адвокатом Мацей М. М. було подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача вказав, що позовні вимоги не підтверджені належними та достатніми доказами. Зазначений договір не містить підпису відповідача чи номера квартири, як і додатки до нього. У справі немає доказів, що відповідач використовував електронний підпис, отримував одноразовий ідентифікатор чи був зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі. У матеріалах справи відсутні належні розрахунки та підтвердження отримання коштів, а також дані про суми повернення чи залишок заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Також адвокат вважає, що навіть у випадку доведеності отримання коштів, стягненню підлягає лише заборгованість за тілом кредиту, без процентів, оскільки відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальник у період дії воєнного стану звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, та сплати штрафних санкцій. Крім того, представник відповідача вказав, що долучені до позовної заяви документи є недостовірними та підлягають виключенню з числа доказів, оскільки вони подані у копіях без підтвердження наявності оригіналів, що суперечить вимогам ст. 95 ЦПК України. 26.03.2025 через систему «Електронний суд» представником відповідача - адвокатом Мацей М. М. було подано зустрічну позовну заяву до ТОВ «Свеа Фінанс», у якій він просив визнати недійсним кредитний договір, за яким у позивача виникла заборгованість. В обґрунтування зустрічної позовної заяви представник [PERSON] покликався на те, що матеріали справи не містять доказів того, що саме відповідач будь-яким способом застосовував ідентифікатор електронного підпису чи отримував одноразовий ідентифікатор, а також відсутні докази його реєстрації у відповідній інформаційно-телекомунікаційній системі та отримання коштів за оспорюваним кредитним договором. Наголосив, що для укладення електронного кредитного договору необхідна особиста ідентифікація через смс, електронну пошту чи банківський додаток, чого у даному випадку не відбулося, отже, підписання відповідачем спірних договорів є виключеним. Таким чином, представник відповідача вважає позовні вимоги безпідставними та просить суд задовольнити зустрічні позовні вимоги. 28.03.2025 через систему «Електронний суд» представником відповідача - адвокатом Мацей М. М. було подано заву про стягнення витрат на правову допомогу, в якій представник відповідача просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СвеаФінанс" на користь його довірителя витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 гривень 00 копійок. На підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості долучив: акт прийняття-передачі наданих послуг від 27 березня 2025 року, детальний опис робіт виконаний адвокатом від 27 березня 2025 року, договір б/н від 26 березня 2025 р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правової допомоги. 28.03.2025 через систему «Електронний суд» представником відповідача - адвокатом Мацей М. М. було подано письмові пояснення, в яких він зазначив, що долучений позивачем документ ТОВ «Пейтек Україна» вих. № 20240802-3209 від 02.08.2024 не є належним та допустимим доказом перерахування коштів на банківський рахунок відповідача, оскільки не підтверджує факту належності рахунку відповідачу та не містить передбачених законодавством реквізитів первинного документа. Крім цього, представник відповідача послався на норми Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, згідно з якими належними доказами фактичного надання позичальнику кредитних коштів є первинні документи, зокрема банківські виписки з карткових рахунків, які містять записи про рух коштів та підтверджують виконання господарських операцій. Оскільки жодних таких доказів до справи не долучено, представник відповідача вважає, що позивач не довів факту видачі відповідачу кредитних коштів у сумі 56 521,15 грн. У зв`язку з цим представник відповідача просив суд врахувати відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, на які посилається позивач, та відмовити у задоволенні первісних позовних вимог як необґрунтованих і безпідставних. Ухвалою від 01.04.2025 було прийнято зустрічну позовну заяву, об`єднано в одне провадження з первісним позовом, розгляд справи відкладено для надання відповідачу за зустрічним позовом строку на підготовку відзиву на зустрічну позовну заяву. Ухвалою від 01.05.2025 розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 09.06.2025 підготовче провадження було закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. 28.07.2025 через систему «Електронний суд» представником відповідача - адвокатом Мацей М. М. було подано додаткові письмові пояснення. Представник відповідача наголошував, що вимоги позивача щодо стягнення штрафів, 3% річних та інфляційних втрат за період дії воєнного стану є безпідставними. Також представник відповідача звертав увагу, що нараховані проценти явно перевищують суму основного боргу (майже утричі), що суперечить принципам пропорційності та справедливості, на які неодноразово посилається Велика Палата Верховного Суду. Крім цього, у справі відсутні належні докази того, що відповідач отримав кошти: немає первинних документів, немає виписок з банківського рахунку, а відтак, на його думку, факт заборгованості позивачем не доведено. Представник відповідача підкреслює, що суд самостійно зобов`язаний правильно кваліфікувати правовідносини та перевіряти нікчемність правочину, якщо на це є підстави. Отже, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача та задовольнити зустрічний позов. 29.07.2025 сторони та їх представники у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, проте представник відповідача подав заяву, в якій просив проводити розгляд даної справи у відсутності сторони відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 15 серпня 2025 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 29 липня 2025 року, датою ухвалення даного рішення є саме 15 серпня 2025 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 29 жовтня 2023 року між ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] було укладено Договір №1272005 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (надалі - Договір 1272005) (а. с. 11-18). Згідно п.1.2 Договору №1272005 на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до п.1.3 Договору №1272005 сума кредиту (загальний розмір) складає 7000 гривень 00 копійок. Згідно з п.1.4 Договору №1272005 строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього договору. Відповідно до п.1.5.Договору №1272005 тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: п.1.5.1 - стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, встановленого в п.1.4 цього договору. Знижена процентна ставка 1,692% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживач до 28.11.2023 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Споживач розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника Програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Споживач погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання Споживачем права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Споживача, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки. Протягом строку дії Договору розмір процентів за користування кредитними коштами може бути змінений у бік зменшення для Споживача у випадку та на умовах визначених в пп.1.5.2 Договору, зокрема у випадку отримання Споживачем знижки на стандартну процентну ставку ( п.1.5.1., п. 1.5.2 Договору №1272005). Згідно п.1.6 Договору №1272005 мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Відповідно до п.1.7 Договору №1272005 орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: п.1.7.1 - за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 29653,85% річних. Згідно п.1.8 Договору №1272005 орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: п.1.8.1 - за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 32656 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 23 075,33% річних. Відповідно до п. 2.1 Договору №1272005 кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Згідно з п. 2.2 Договору №1272005 сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту: 29.10.2023 року або 30.10.2023 року. Відповідно до п.2.4 Договору №1272005 кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п.2.1 договору№1272005). Згідно п.3.1 Договору №1272005 проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Відповідно до п. 3.2 Договору №1272005 до періоду розрахунку процентів включається день надання та день фактичного повернення кредиту, але не включається перша дата сплати процентів, вказана в Графіку платежів. У випадку якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюється за один день. Відповідно до п. 9.2 Договору №1272005 договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним. У додатку №1 до Договору №1272005 від 29.10.2023, яким є Таблиця загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, зазначені: дата видачі кредиту/дата платежу, кількість днів у розрахунковому періоді, чиста сума кредиту, сума платежу за розрахунковий період, сума кредиту за договором погашення суми кредиту, проценти за користування кредитом, реальна річна процентна ставка, загальна вартість кредиту (а. с. 19). Також, 29.10.2023 року відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором М 816 було підписано Паспорт споживчого кредиту, у якому міститься інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, а саме: інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови надання кредиту з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація, інші важливі правові аспекти (а. с. 20-22). Крім цього, [PERSON] було підписано Інформаційне повідомлення позичальника, яке містить анкетні дані відповідача, які є аналогічними даними, зазначеними у Договорі. Інформаційне повідомлення позичальника містить електронний підпис відповідача з одноразовим ідентифікатором М 816 (а. с. 23). Згідно з листом від 02.08.2024 між ТОВ «Пейтек Україна» та ТОВ «Слон Кердит» було укладено Договір про організацію переказу грошових коштів 06062022-1 від 06.06.2022року. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти від ТОВ «Слон Кердит» на платіжну картку клієнта: 29.10.2023 о 15:50:12 на суму 7000,00 грн., маска картки № [NUMBER] , призначення платежу - зарахування 7000 грн. на карту [NUMBER] (а. с. 53). Таким чином, ТОВ «Слон кредит» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним Договором, здійснивши переказ грошових коштів відповідачу на його картковий рахунок. До Договору позивачем також долучено Правила надання коштів у кредит ТОВ «Слон Кредит», які набрали чинності з 07.10.2022 та які визначають порядок і умови надання кредитодавцем грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов Електронного договору (а. с. 24-48). 4 липня 2024 року між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено Договір факторингу №2407-24, відповідно до умов якого клієнт відступив (передав) фактору права вимоги, а фактор набув права вимоги від клієнта та сплатив клієнту за відступлення права вимоги фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки, встановлені цим договором (надалі - Договір факторингу №2407-24) (а. с. 55-66). Відповідно до п.3.1.1 Договору факторингу№2407-24 права вимоги відступаються (передаються) в розмірі заборгованостей, що зазначений у п.2.2 цього договору на дату відступлення з правом подальшого нарахування (отримання) майбутніх процентів, штрафних санкцій, комісій та інших платежів, що передбачені кредитними договорами. Згідно з 3.1.3. Договору факторингу №2407-24 право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей за кредитними договорами (відповідно до реєстру боржників). Разом з правами вимоги фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав та передбачені цим Договором. Відповідно до п. п. 4.1., 4.2, 4.3. Договору факторингу №2407-24 сторони домовились, що фінансування (ціна Договору) складає 1 581 519,88 грн, яку фактор сплачує клієнту фінансування, шляхом перерахування клієнту грошових коштів у сумі, що зазначена у пункті 4.1 цього Договору, на рахунок клієнта, протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підпис сторонами цього Договору. Оплата вважається здійсненою в момент зарахування на рахунок клієнта, вказаного в Розділі 14 цього Договору, грошових коштів в сумі, що вказана в п. 4.1 цього Договору. На виконння вимог Договору факторингу №2407-24 ТзОВ «Свеа Фінанс» було сплачено ТОВ «Слон Кредит» грошові кошти в сумі - 1 581 519,88 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №9703 від 25.07.2024 (а. с. 54). Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №2407-24 ТзОВ «Свеа Фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Договором №1272005 в розмірі 44 053,80 грн, яка складається з: 7000 грн заборгованості по тілу кредиту, 37 053,80 грн заборгованості по відсотках (а. с. 74). Позичальник (відповідач) на користь нового кредитора (позивача) жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснював, в той час як новий кредитор скористався своїм правом здійснити донарахування сум, передбачених графіком платежів до кредитного договору. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного позивачем станом на 04.02.2025, по Договору №1272005 за відповідачем обліковується заборгованість в сумі 56 521,15 грн, яка складається з: 7000 грн заборгованості по тілу кредиту, 49 521,15 грн заборгованості по відсотках (а. с. 50). Оскільки боржник свої зобов`язання за Договором №1272005 належним чином не виконує, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача вищевказаної заборгованості. При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та правочини. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст. 627-629 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із змісту ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. Судом встановлено, що 29 жовтня 2023 року між ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] було укладено електронний Договір №1272005 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний», який був підписаний останнім за допомогою електронного підпису з одноразовими ідентифікаторами «М816», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитні договори. Одноразовий ідентифікатор направлявся відповідачу шляхом надсилання повідомлення на його мобільний номер, який вказувався ним при реєстрації на сайті, що підтверджується інформацією щодо порядку (процедури), хронологією дій щодо укладення електронного договору. Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Слон Кердит» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за Договором №1272005, здійснивши переказ коштів відповідачу на банківську картку, яка належить позичальнику № [NUMBER] , в сумі 7000 грн, що підтверджується листом ТОВ «Пайтек Україна» від 02.08.2024. Таким чином, підписавши вищевказаний договір, паспорт споживчого кредиту, графік платежів (таблицю обчислення загальної вартості кредиту) [PERSON] підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні при його укладенні, у виборі контрагента та умов договору, а також те, що він умови Договору №1272005 цілком зрозумів та прийняв їх. Він добровільно виразив свою волю на укладання Договору відповідно до законодавчо встановленого механізму, шляхом використання електронного цифрового підпису, отримавши у подальшому кредитні кошти на свій рахунок. Заперечуючи проти позову представник відповідача вказував на відсутність доказів укладення між сторонами договору позики. Суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки в даному Договорі зазначено адресу відповідача, його паспортні дані, дату народження, ідентифікаційний код, телефон та електронну пошту, адресу проживання та реєстрації, номер банківського рахунку/картки для перерахування коштів, котрий належить останньому, що є підтвердженням здійснення ним процедури ідентифікації в розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію». Доказів про те, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, інша особиста інформація тощо) були використані первісними кредиторами чи іншими особами поза його волею матеріали справи не містять. Доказів того, що відповідач звертався до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських чи інших протиправних дій матеріали справи не містять. Тому такі доводи сторони відповідача суд до уваги не бере. Також представник відповідача вважає, що матеріалах справи відсутні докази отримання кредитних коштів відповідачем, зокрема, відсутні первинні бухгалтерські документи. Проте, як вже зазначалося вище, 29.10.2023 на картковий рахунок № [NUMBER] , вказаний позичальником в договорі та графіку платежів, були переведені грошові кошти у розмірі 7 000 грн, що підтверджується листом ТОВ «Пейтек Україна» від 02.08.2024, де номер платіжної картки відповідача відповідає вказаному при укладенні договору. Відтак, факт отримання відповідачем коштів від ТОВ «Слон Кредит» суд вважає доведеним. Суд також враховує те, що перерахування коштів на платіжну картку відповідача за укладеним ним договором позики було здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який не здійснює операцій з готівковими грошима і видаткові касові ордери на суму переказу не складає. Відтак, доводи представника відповідача про відсутність «первинних бухгалтерських документів», які б свідчили про отримання відповідачем кредитних коштів до уваги судом не беруться. Суд також враховує і те, що стороною відповідача не спростовано факт переказу коштів за Договором №1272005, зокрема, не надано виписки з карткового рахунку відповідача (чи будь-яких інших доказів), яка б підтверджувала вищевказані доводи. Серед іншого, заперечуючи проти позову представник відповідача за первісним позовом посилався на недостовірність долучених до позовної заяви документів. З цього приводу суд враховує те, що відповідно до ч. 2 ст. 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Судом встановлено, що Договір № 1272005 та інші додатки до позовної заяви були подані до суду через систему «Електронний суд», що передбачає накладення кваліфікованого електронного підпису, а тому суд дійшов висновку, що докази, подані позивачем з дотриманням вимог ч. 2 ст. 100 ЦПК України, а доводи сторони відповідача є безпідставними. Інші доводи представника відповідача не спростовують позовних вимог позивача, а тому до уваги судом не беруться. Таким чином, суд вважає, що між сторонами був укладений електронний договір кредиту, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти під проценти, на умовах, вказаних в Договорі №1272005. Разом з цим, відповідач свого зобов`язання за вищевказаними договорами не виконав, у передбачений у договорі строк кошти (суму кредиту) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. Так, із розрахунку заборгованості за Договором №1272005, складеного позивачем, встановлено, що за боржником [PERSON] обліковується заборгованість за Договором №1272005 в сумі 56 521,15 грн, яка складається з: 7000 грн заборгованості по тілу кредиту, 49521,15 грн заборгованості по відсотках. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Доказів повернення кредитних коштів в повному обсязі матеріали справи не містять, відповідачем протилежного не доведено. Також, суд враховує те, що при укладенні договору позичальник був ознайомлений з орієнтованою вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи вищевказаний Договір №1272005 [PERSON] усвідомлював та підтвердив, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту по Договору №1272005 в розмірі 7000 гривень слід задовольнити. Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами за Договором №1272005 у розмірі 49 521,15 гривень суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з п.1.4 Договору №1272005 вбачається, що сторони погодили строк позики (строк дії договору) - 360 днів, тобто з 29.10.2023 по 23.10.2024. Відповідно до п.1.5.Договору №1272005 тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: п.1.5.1 - стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, встановленого в п.1.4 цього договору; знижена процентна ставка 1,692% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживач до 28.11.2023 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Споживач розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника Програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Споживач погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання Споживачем права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Споживача, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки. Протягом строку дії Договору розмір процентів за користування кредитними коштами може бути змінений у бік зменшення для Споживача у випадку та на умовах визначених в пп.1.5.2 Договору, зокрема у випадку отримання Споживачем знижки на стандартну процентну ставку ( п.1.5.1., п. 1.5.2 Договору №1272005). Відповідно до п. 2.4. Договору факторингу №2407-24 разом з правами вимог до фактора (тобто ТОВ «Свеа Фінанс») за цим договором переходять (відступаються) всі інші похідні (акцесорні) права клієнта за кредитними договорами, включаючи права по забезпеченню виконання зобов`язань за кредитними договорами, договорами забезпечення (поруки, застави, іпотеки). Згідно правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Із розрахунку заборгованості вбачається, що проценти в сумі 36 984,15 грн. були нараховані первісним кредитором ТОВ «Слон Кредит» у період з 30.10.2023 по 26.06.2024 (до моменту переходу права вимоги за Договором факторингу №2407-24), тобто в межах дії строку Договору. Поряд із цим, із розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Свеа Фінанс», вбачається, що після переходу прав вимоги на підставі п. 2.4. Договору факторингу у період з 04.07.2024 по 24.09.2024 позивач здійснив нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 12 537 грн, за результатами чого заборгованість за процентами відповідача склала 49 521,15 грн. Суд вважає, що проведений розрахунок відповідає умовам Договору №1272005 та здійснений у межах строку його дії, тобто до закінчення 360 днів, визначених п. 1.4 цього Договору №1272005. ТОВ «Свеа Фінанс» на підставі п. 2.4 Договору факторингу №2407-24 мав право нараховувати відсотки за користування кредитом в межах строку кредитування, передбаченого в Договорі № 1272005. Матеріали справи не містять документів, які б спростовували правильність проведених позивачем розрахунків заборгованості, долучених до матеріалів справи, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 у справі № 753/7883/15 (рішення у ЄДРСР № 75498350), доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку. Відтак, не заслуговують на увагу доводи представника відповідача щодо неналежного обґрунтування позивачем заборгованості за відсотками, оскільки судом встановлено, що нарахування відсотків за Договором № 1272005 здійснювалось позивачем у повній відповідності до умов Договору №1272005, Графіку платежів та Договору факторингу. Окрім цього, представник відповідача за первісним позовом покликався на безпідставність нарахування його довірителю процентів за ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки на даний час діє воєнний стан та відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальник у період дії воєнного стану звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, та сплати штрафних санкцій. Згідно з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Варто зауважити, що первісний позов не містить вимог щодо стягнення з відповідача процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України. Проценти у розмірі 49 521,15 гривень нараховані відповідачу за первісним позовом відповідно до умов укладеного між сторонами Договору та в межах строку кредитування. Позивачем не нараховувалися проценти на підставі ст. 625 ЦПК України. Тому доводи представника відповідача є безпідставними та до уваги судом не беруться. Таким чином, на підставі вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами, нарахованими за Договором №1272005 у розмірі 49 521,15 гривень Даючи оцінку переходу права вимоги до позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018р. у справі № 914/868/17, від 18 жовтня 2018р. у справі № 910/11965/16. Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023р. у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021р. у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021р. у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021р. у справі № 5026/886/2012, тощо). Судом встановлено, що 24 липня 2024 року між ТОВ «Слон кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» було укладено Договір факторингу №2407-24. На виконання вимог Договору факторингу №2407-24 ТзОВ «Свеа Фінанс» було сплачено ТОВ «Слон Кредит» грошові кошти в сумі - 1 581 519,88 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №9703 від 25.07.2024. Договір факторингу, який підтверджує факт відступлення прав вимоги є дійсним та чинним, відомості про те, що такий оскаржувався в судовому порядку відсутні. Відтак, суд погоджується з доводами позовної заяви щодо переходу до позивача, як до нового кредитора, права вимоги до [PERSON] за вищевказаним Договором №1272005. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають до задоволення, а відтак, з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення заборгованості в сумі 56 521, 15 гривень. Щодо зустрічної позовної заяви про визнання договору недійсним, суд дійшов наступних висновків. Як вже зазначалось вище, представник просив визнати кредитний договір недійсним, оскільки вважає, що матеріали справи не містять доказів того, що саме відповідач будь-яким способом застосовував ідентифікатор електронного підпису чи отримував одноразовий ідентифікатор, а також відсутні докази його реєстрації у відповідній інформаційно-телекомунікаційній системі та отримання коштів за оспорюваним кредитним договором. Він наголошував, що для укладення електронного кредитного договору необхідна особиста ідентифікація через смс, електронну пошту чи банківський додаток, чого у даному випадку не відбулося, отже, підписання відповідачем спірного договору є виключеним. Тобто, звертаючись до суду із зустрічним позовом, представник позивача вважав, що наявні правові підстави для визнання спірного договору недійсним, оскільки недодержано в момент вчинення правочину вимог, передбачених частиною першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, відповідно до яких: - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦПК України); - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦПК України); - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦПК України); - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 ЦПК України); - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6 ст. 203 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Суд встановив, що спірний Договір був підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним та відповідало їх внутрішній волі; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, зокрема надання позичальнику кредиту. Умовами договору визначено права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність сторін за порушення зобов`язань за договором та інші умови. Отже, враховуючи все вищевикладене, представник позивача не довів наявність підстав, передбачених ст. 203 для визнання недійсним Договору №1272005. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги первісного позову є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, натомість підстав для задоволення зустрічного позову суд не вбачає, у зв`язку з чим, в задоволенні такого слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати , на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги первісного позову задоволено в повному обсязі, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача за первісним позовом слід стягнути на користь позивача за первісним позовом судовий збір, сплачений останнім при поданні позову в розмірі 2 422,40 грн. Окрім цього, представник відповідача за первісним позовом звернувся до суду із заявою про стягнення витрат на правову допомогу, а саме просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СвеаФінанс" на користь його довірителя витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 гривень 00 копійок. Враховуючи те, що первісний позов задоволено в повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову було відмовлено, тому на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України, заява останнього про стягнення витрат на правову допомогу до задоволення не підлягає.

Outcome: approved