Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-14 00:00:00

17.06.2025\~р.\~позивач звернувся\~у суд\~до відповідача\~із зазначеним\~позовом,\~мотивуючи свої\~вимоги тим\~що 13\~травня 2025\~року державним\~нотаріусом Першої\~охтирської державної\~нотаріальної контори\~Богдан K.M.\~видане свідоцтво\~про право\~на спадщину\~за законом\~№ 684,\~відповідно до\~якого [PERSON] \~(мати)\~та [PERSON] \~(донька) успадкували після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кожна по частині. На даний час у цій квартирі зареєстрована відповідачка [PERSON] , але фактично проживає за іншою адресою в м. Охтирка. Позивачка зареєстрована та проживає в будинку свого сина за адресою: [ADDRESS] . Отримавши статус співвласника квартири, вона вирішила поселитися в ній. Проте, потрапити у квартиру не змогла, бо ключі знаходилися в відповідачки. На прохання надати ключі від квартири онука відмовилася. Тому 26 травня 2025 року звернулася до Охтирського РВП з відповідно заявою, в якій просила захистити права співвласника квартири та посприяти в отриманні ключів у онуки. В ході перевірки працівники поліції поспілкувалися з відповідачкою, яка відмовилася надавати їй ключі, посилаючись на те, що у квартирі знаходяться її особисті речі. 11 червня 2025 року її представник адвокат Абрамович О.В. мав телефонну розмову з відповідачкою щодо вирішення цього спору в позасудовому порядку - запропонував укласти нотаріально посвідчений договір про визначення порядку користування квартирою, надавши відповідачці час для обміркування цієї пропозиції. 16 червня 2025 року в телефонній розмові з її адвокатом відповідачка категорично відмовилася від пропозиції. Тому просила суд встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] : у користування [PERSON] , [INFO] , виділити житлові кімнати «4» площею 11,6 кв.м. та «5» площею 7,3 кв.м; у користування [PERSON] , [INFO] , виділити житлову кімнату «3» площею 17,8 кв.м.; кухню площею 8,1 кв.м, ванну кімнату площею 2,7 кв.м, вбиральню площею 1,2 кв.м., передпокій площею 5,1 кв.м та коридор площею 3,4 кв.м. залишити в загальному користуванні. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 20.06.2025 р. було відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. \~ \~ \~ \~01.07.2025 відповідач надала відзив в якому зазначила наступне. Вона не заперечує проти встановлення судом порядку користування квартирою, але виключно на засадах рівності та справедливості. Запропонований позивачкою порядок розподілу кімнат не є справедливим та не є паритетним, а тому не забезпечує у повній мірі захист прав та інтересів усіх учасників цієї справи. [INFO] померла її мама. Батько давно проживає окремо ніякої допомоги не надає. Останній має заборгованість по аліментах. Позивачка по цій справі [PERSON] має у своїй власності власний житловий будинок загальною площею - 77,8 квадратних метри, та земельну ділянку розташовані по [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку позивач проживає сама, без своїх дітей та онуків. Таким чином її рідна бабуся повністю забезпечена власною житловою площею та не має жодних проблем із житлом у своєму поважному віці - 77 років. Рідний син позивачки має власну родину (дружину та сина) і вони проживають окремо своєю родиною по [ADDRESS] . Так, за цим розподілом, враховуючи ту обставину, що її рідна бабуся [PERSON] повністю забезпечена житлом, та має у власності житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею - 77.8 кв.м, а вона, її онука є сиротою, та не має жодного житла, лише частину квартири повною власницею якої була колись її мама, то прохає виділити їй у користування - спальню № 1 на плані позначену кімната [ADDRESS] , загальною площею - 10.4 квадратних метри, а позивачці виділити у користування спальню № 2 на плані позначену кімната [ADDRESS] , загальною площею - 7.3 квадратних метри, всі інші кімнати, такі як зала (вітальня), кухня, коридор, ванна, туалет залишити у загальному користуванні. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 08.08.2025 у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат на утримання квартири та розподіл особових рахунків на оплату комунальних послуг було відмовлено. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити із підстав викладених у позові. При цьому позивач визнала що є співвласником будинку по [ADDRESS] , однак має намір переїхати проживати до квартири і з огляду на вік потребує виділення їй кімнат, що є прохолоднішими. Зазначила, що спірна квартира належала їй до того як вона подарувала її доньці. Представник окремо зазначив про те, що має бути визначений порядок користування щодо усіх наявних житлових приміщень. Під час останнього судового засідання не заперечила, щоб суд, якщо дійде такого висновку визначив їй у користування велику кімнату. Відповідачка позовні вимоги визнала частково, вказавши на те, що запропонований у відзиві порядок користування квартирою буде справедливим, оскільки велика кімната внаслідок перепланування є прохідною. Ця кімната має бути залишена у спільному користуванні. Підтвердила наявність конфлікту з бабусею через те що остання мала намір всупереч волі забрати її до себе в будинок з метою здачі квартири в оренду. В квартирі також мешкав її вітчим, до якого вона відноситься як до рідного батька. Останній через конфлікт з бабусею вимушений був повернутись до власного житла. Вона також перейшла жити до вітчима. Заперечує проти виділення бабусі найменшої кімнати, оскільки саме у ній вона мешкала на протязі усього життя. Ця кімната обладнана для неї та у ній знаходяться її особисту речі. Підтвердила ту обставину, що не надала бабусі ключів від квартири, бо не хоче щоб та чіпала особисту речі матері. Представник підтримав позицію відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.\~5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.\~10\~ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч. 1 ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9\~Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16\~ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. 17.06.2025 р. позивач звернувся у суд до відповідача із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим що 13 травня 2025 року державним нотаріусом Першої охтирської державної нотаріальної контори Богдан K.M. видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 684, відповідно до якого [PERSON] (мати) та [PERSON] (донька) успадкували після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кожна по частині. Згідно витягу з технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , квартира є трикімнатною, загальною площею 59,5 кв.м, житлова площа складає 36.7 кв.м., одна кімната, позначена цифрою 4 площею 11.6 кв.м., друга кімната, позначена цифрою 5 - площею 7.3 кв.м., третя кімната позначена цифрою 3- площею 17.8 кв.м., кухня (цифра 2) - площею 8.1 кв.м, ванна (цифра 7) - площею 2.7 кв.м, вбиральня (цифра 8) - площею 1.2 кв.м, коридор (цифра 6) - площею 3.4 кв.м. Згідно витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається що [PERSON] та [PERSON] є власниками частини квартири за адресою : [ADDRESS] . Також згідно витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається що [PERSON] належить 13/20 частини житлового будинку що розташований по [ADDRESS] та 65/100 частини земельної ділянки під ним. У позивачки з відповідачкою виникають непорозуміння по користуванню квартирою. Так, згідно довідки складеної 26.05.2025 дільничним офіцером поліції [PERSON] в ході перевірки звернення [PERSON] було встановлено що [PERSON] (онука) не надає ключі від квартири за адресою : [ADDRESS] , у той час як вони обидві є співвласниками даного нерухомого майна. Під час бесіди [PERSON] відмовилась передавати ключ від вхідних дверей пояснивши свою позицію тим, що в квартирі знаходиться її особисте майно. Згідно статті 41\~Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності Частинами 1, 3 ст.\~47\~Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 1\~Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 р. у справі «Пайн Велі Девелопмент ЛТД проти Ірландії» та у справі від 20.11.1995 року «Прессе Компанія Навієра СА» проти Бельгії», зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За правилами ч. 2 ст.\~355\~ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст.\~356\~ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Дослідивши наявні докази у їх сукупності суд прийшов до висновку про те, що право позивача користуватись своєю часткою нерухомого майна відповідачем порушується. Доводи відповідача про те, що на неї позивачкою чинився тиск з метою відмовитись від житла або покинути його, не може слугувати законною підставою для порушення права власності позивача. У силу ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною 1 ст.\~383\~ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до абз. 6 п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав", власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. В п. 6 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~7\~від 04\~жовтня 1991\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства,\~що регулює\~право приватної\~власності громадян\~на жилий\~будинок» надано роз`яснення щодо встановлення порядку користування жилим будинком. Зокрема, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленим приміщенням (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. П. 14 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «\~Про судову\~практику у\~справах за\~позовами про\~захист права\~приватної власності»\~№ 20\~від 22\~грудня 1995\~року визначає, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Обираючи найбільш сприятливі варіанти визначення порядку користування квартирою суд виходить з інтересів сторін, їх рівного права користування квартирою. На думку суду усі житлові кімнати мають бути включені до розподілу виходячи із рівності часток сторін. Однак кожна із сторін претендує на виділення їй у користування меншої кімнати №5. При цьому позивач посилається на ту обставину, що вказану кімнату потребує вона з огляду на вік є більш прохолодною. Відповідач вказує на те, що вона користується цією кімнатою на протязі тривалого часу, ця кімната обладнана для неї та у ній зберігаються речі належні останній. З огляду на вищевикладене, суд вважає за доцільне встановити порядок користування квартирою виділивши у користування позивачці велику кімнату № [NUMBER] , а відповідачці кімнаті №№ [NUMBER] , [NUMBER] , оскільки зазначеним варіантом не порушується право власності сторін по зазначеній справі та він узгоджується із фактичним порядком користування житловою кімнатою відповідачкою, адже як до, так і після смерті матері [PERSON] використовує саме кімнату № [NUMBER] для постійного проживання у ній. Розміри житлової площі виділеної сторонам є співмірними. При визначенні даного порядку користування квартирою суд також враховує наявність іншого житла у позивача та відсутність такого у відповідача. Таким чином, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою. При визначенні розміру витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу адвокатом суд виходить з наступного. Відповідно до ч.\~1\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. За змістом ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів. Окрім того, витрати на правничу допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо така допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансово-розрахунковими документами. Позивачем надано суду договір про надання правничої допомоги від 27.05.2025 року, укладений із адвокатом Абрамовичем О.В., додаткова угода до договору від 27.05.2025 р. акт приймання - передачі виконаних робіт від 11.08.2025 року до договору, з яких вбачається види юридичних послуг, наданих позивачу та їх вартість. Сплата вказаних коштів позивачем адвокату підтверджується квитанцією № 41 від 11.08.2025 року на суму 5000,00 грн. 12.08.2025 р. відповідачем Троценко І.С. подана заява про зменшення судових витрат із посиланням на їх не співмірність та захищеність. Відповідач також вказує на можливість повернення позивачу 50% понесених витрат пов`язаних із сплатою судового збору. Відповідно до ч. 5, 6\~ст.\~137\~ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої\~цієї статті щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд не погоджується із доводами сторони відповідача про не співмірність вказаних витрат з огляду на характер та обсяг виконаної роботи. Однак, оскільки судом вимоги позивача задоволені частково, то на користь позивачки із відповідача підлягає стягненню частина зазначеної суми, а саме 2500 грн. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача. Позивачем [PERSON] при зверненні до суду був сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн. Суд не погоджується із доводами сторони відповідача про наявність підстав для повернення позивачці 50% судового збору, оскільки позов відповідачкою повністю не визнавався. Із урахуванням того, що вимоги позивача були задоволені частково компенсації на її користь підлягає частина зазначених витрат у розмірі (1211,20/2) 605,60+ 2500 грн. витрат на правничу допомогу = 3105,60 грн. Відповідачем надано суду договір про надання правничої допомоги від 21.06.2025 року, укладений із адвокатом кутовим Я.А., акт надання юридичних послуг від 12.08.2025 року, та детальний опис виконаних робіт, з яких вбачаються види юридичних послуг, наданих позивачу та їх вартість. Сплата вказаних коштів відповідачем адвокату підтверджується квитанцією № 12/08/25 від 12.08.2025 року на суму 12000,00 грн. У той же час позивачем 13.08.2025 було подане клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з огляду на захищеність та не співмірність суми сплаченого гонорару. Оцінивши подані представником позивача докази на підтвердження понесених відповідачем витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, враховуючи те, що справа є малозначною та розглянута у спрощеному позовному провадженні, обсяг позовної заяви, суд дійшов висновку про відшкодування понесених [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу частково в сумі 5000 гривень. Разом із тим, вказана сума відшкодування має бути зменшена відповідно до частки задоволених вимог позивача і має становить 2500 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial