Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Берегуляк В. Ф., звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] на своїй персональній сторінці в соціальній мережі «Fасеbооk» [PERSON] поширив статтю суспільно-політичного вісника « [INFO] », яка містить інформацію про результати аудиту Державної аудиторської служби щодо діяльності Тернопільської міської ради, за покликанням [INFO] . У своєму дописі, супроводжуючи поширену статтю, відповідач зазначив наступне: «Не вдалося провернути аферу з приватизацією, так вирішили нагріти місто на оренді. Надал злодій.». Наведені твердження є завідомо неправдивими, не відповідають дійсності, а тому порушують гарантовані Конституцією України, Цивільним кодексом України права особи на повагу і недоторканість честі, гідності та ділової репутації. Зазначені твердження у дописі викладені у контексті спаплюження честі та гідності позивача, оскільки в тексті згадується його прізвище. В дописі йдеться саме про [PERSON] , виходячи з контексту поширеної статті, а саме з того, що в цій статті міститься інформація про результати аудиту Державної аудиторської служби щодо діяльності Тернопільської міської ради та про посадових осіб Тернопільської міської ради. Вказана інформація не відповідає дійсності, містить відомості про події та явища, яких не існує взагалі. Також поширенням зазначеної вище інформації відповідач створює негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, порушивши її честь, оскільки позивач займає посаду міського голови м. Тернополя, яка є публічною і соціально важливою, передбачає безперервний процес спілкування як із членами Тернопільської міської територіальної громади, так і посадовими особами різних гілок виконавчої влади. Вказана інформація доведена до відома користувачів мережі Інтернет, що є доведеним фактом, та така спірна інформація з огляду на її зміст безсумнівно порушує особисті немайнові права і завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача. Обставини розповсюдження спірної інформації підтверджується результатами проведеної фіксації та дослідженням змісту персональної сторінки в соціальній мережі «Facebook» [PERSON] « [INFO] », за покликанням: [INFO] від 04 березня 2025 року із роздруківкою спірної статті та допису із відповідним текстом. Зважаючи на те, що розповсюдження такої інформації із відповідно розміщеним змістом не заперечується відповідачем, а тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України такі обставини додатковому доказуванню не підлягають. Факт не заперечення відповідачем поширення даної статті підтверджується тим, що автор статті за мовчазної згоди погоджується з фактом розміщення ним статті в мережі Інтернет. Позивач констатує, що вислови, викладені у спірному дописі, є фактичним твердженням, оскільки вони можуть бути перевірені на предмет їх дійсності щодо істинності фактів і вони є недостовірними з огляду на те, що фактичних доказів на підствердження достовірності таких висловлювань не існує. Вжиття у публікації термінів, сформульованих як пряме звинувачення посадових осіб міської ради у злочинній поведінці, за відсутності жодних доказів та переконливих фактів для їх підтвердження (доказів про притягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення корупційних правопорушень чи інших злочинів, будь-яких доказів щодо повідомлення їм про підозру чи складання протоколу про вчинення корупційного правопорушення), а томувідповідачем безперечно порушується принцип невинуватості особи. Зміст публікації [PERSON] є образливим, заздалегідь упередженим та спрямованим на формування негативного іміджу і негативного суспільного ставлення до позивача, який перебуває у публічному статусі міського голови Тернополя, що також впливає на статусність органу місцевого самоврядування в громадській думці та в думках окремих осіб. Поведінка відповідача є упередженою та спрямована на формування негативного іміджу і негативного суспільного ставлення до керівництва міської ради, псує ім`я міського голови в громадській думці та в думках окремих осіб: друзів, колег по роботі, працівників міської ради та членів родини з точки зору додержання ним законів, загальновизнаних правил поведінки, принципів людської моралі. [PERSON] не перебуває у статусі підозрюваного, обвинуваченого або підсудного, а тому своїми діями [PERSON] дискредитує діяльність органів місцевого самоврядування, що негативно впливає на суспільно-політичну ситуацію в місті. Завідомо непрадиві публічні обвинувачення посадової особи у злочині можуть викликати суспільний резонанс або призвести до порушення громадського порядку. Позивач зазнав значних моральних страждань у зв`язку з поширенням неправдивої інформації, а саме: «Не вдалося провернути аферу з приватизацією, так вирішили нагріти місто на оренді. Надал злодій». Ці обвинувачення завдали йому репутаційної шкоди та спричинили низку негативних емоційних переживань. Зокрема, приниження честі та гідності - поширення інформації, що асоціює позивача з кримінальними діями, викликало у нього почуття несправедливості, образи та безсилля перед безпідставними наклепами. Також необхідно відзначити, що як публічна особа, [PERSON] відчуває наслідки цих заяв у професійному середовищі. Вказані обвинувачення можуть підірвати довіру жителів громади, колег та партнерів, що ускладнює виконання ним своїх обов`язків, що спрямовані на забезпечення покращення благополуччя громади. Негативний інформаційний фон сприяє формуванню у суспільства упередженого ставлення до позивача, що може вплинути на його професійну діяльність та подальшу кар`єру. Поширення подібних звинувачень викликають в позивача великий стрес та емоційну напругу, а також створює напруженість у спілкуванні з оточенням, змушує позивача витрачати значні зусилля на спростування неправдивої інформації та захист своєї репутації. Зважаючи на статус позивача у громаді, а також з огляду на масштаб звинувачень та їхній вплив на репутацію, психоемоційний стан і професійну діяльність позивача, розмір моральної шкоди [PERSON] оцінює у 300 000,00 грн. З врахуванням вищенаведеного, позивач просить визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порочить честь, гідність, принижує ділову репутацію [PERSON] поширену відповідачем шляхом публікації на сторінці у соціальній мережі Facebook [INFO] за покликанням [INFO] /інформацію наступного змісту: «Не вдалося провернути аферу з приватизацією, так вирішили нагріти місто на оренді. Надал злодій.»; зобов`язати відповідача в 10-денний строк з дня набрання законної сили рішенням суду спростувати у той самий спосіб таку, що не відповідає дійсності, порочить честь, гідність, принижує ділову репутацію [PERSON] , поширену відповідачем інформацію шляхом публікації на своїй сторінці у соціальній мережі Facebook інформацію, що допис від [INFO] не відповідає дійсності, порочить честь, гідність, принижує ділову репутацію [PERSON] , а саме: «Не вдалося провернути аферу з приватизацією, так вирішили нагріти місто на оренді. Надал злодій.»; стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн та судові витрати. Ухвалою судді від 12 березня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі №607/4751/25; постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 03 квітня 2025 року судом зареєстровано заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Берегуляка В. Ф. про збільшення позовних вимог. В обґрунтування цієї заяви зазначено, що [INFO] на своїй персональній сторінці в соціальній мережі «Facebook» [PERSON] опублікував допис, який містить текст наступного змісту: «Ну а тепер прийшов час для моєї розповіді про те, як мер [PERSON] замовив начальнику обласної поліції [PERSON] моє побиття і вивезення з Тернополя, а саме: - \~ \~ \~ \~про те, як представники спецпідрозділу "КОРД" зранку 18 березня 2025 року побили мене у казармі приміщення ТЦК прямо на очах в купи присутніх призовників - били по голові, по корпусу, по ребрам та ниркам ногами й руками… - \~ \~ \~ \~про те, як винесли (ногами я майже не йшов) з п`ятого поверху на очах в усього воєнкомату в кайданках за спиною, обличчям в підлогу (як водять пожиттєвих у СІЗО) усього в крові і в шкарпетках без взуття.... - \~ \~ \~ \~про те, як закинули усього в крові і в кайданках в бус, та вивезли на полігон, де залишили там, хоча я не поставив жодного підпису під жодним документом й усім говорив, що я вірянин євангельської церкви.... Окремо кілька слів лицемірам братам-віруючим, так званим "капеланам й іншим корисним ідіотам, що своїми безглуздими коментами й побажання «усім служити» схвалюють тотальне беззаконня й порушення прав людей....» Цей текст також доповнений відеоматеріалом, у якому [PERSON] стверджує про події та явища, яких не існує взагалі, зокрема: \~ \~ \~ \~- на часовому проміжку 0:46-0:53 «беззаконня, яке коїли на замовлення Надала поліціянти»; \~ \~ \~ \~- на часовому проміжку 0:57-1:06 «Надалівська ручна керована мавпочка у формі пан [PERSON] , який виконує його злочинні накази»; \~ \~ \~ \~- на часовому проміжку 2:15-2:21 «почав шукати втрачену давно честь та гідність, якої в нього ніколи не було» - це твердження сказано про [PERSON] ; Оригінал зазначеного допису знаходиться на платформі соціальної мережі Facebook за покликанням [INFO] /. Адвокат Берегуляк В. Ф., який діє від імені та в інтересах [PERSON] , вважає, що наведені твердження є завідомо неправдивими, не відповідають дійсності, а тому порушують гарантовані Конституцією України, Цивільним кодексом України права особи на повагу і недоторканість честі, гідності та ділової репутації. Вказана інформація не відповідає дійсності, містить відомості про події та явища, яких не існує взагалі, а тому наведені твердження впливають негативно на статус позивача в очах оточуючих, в очах громади та суспільства, оскільки позивач займає посаду міського голови м. Тернополя, яка є публічною і соціально важливою, передбачає безперервний процес спілкування як із членами Тернопільської міської територіальної громади, так і посадовими особами різних гілок виконавчої влади. Вказана інформація доведена до відома користувачів мережі Інтернет, що є доведеним фактом, адже зазначений допис переглянули 5,4 тис. разів та така спірна інформація з огляду на її зміст безсумнівно порушує особисті немайнові права і завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача. Враховуючи ту обставину, що позивачем вже відбувається захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, опублікованої на особистій сторінці в соціальній мережі Facebook [PERSON] 04 березня 2025 року в судовому процесі, сторона позивача вважає належним способом захисту порушеного права є також спростування інформації, поширеної в дописі від 02 квітня 2025 року. З врахуванням вищенаведеного, представник позивача адвокат Берегуляк В. Ф. просить викласти прохальну частину позову в новій редакції: 1. Визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порочить честь, гідність, принижує ділову репутацію [PERSON] поширену відповідачем шляхом публікації на сторінці у соціальній мережі Facebook [INFO] за покликанням [INFO] / інформацію наступного змісту: «Не вдалося провернути аферу з приватизацією, так вирішили нагріти місто на оренді. Надал злодій.»; 2. Зобов`язати відповідача в 10-денний строк з дня набрання законної сили рішенням суду спростувати у той самий спосіб таку, що не відповідає дійсності, порочить честь, гідність, принижує ділову репутацію [PERSON] , поширену відповідачем інформацію шляхом публікації на своїй сторінці у соціальній мережі Facebook інформацію, що допис від [INFO] не відповідає дійсності, порочить честь, гідність, принижує ділову репутацію [PERSON] , а саме: «Не вдалося провернути аферу з приватизацією, так вирішили нагріти місто на оренді. Надал злодій.»; 3 Визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порочить честь, гідність, принижує ділову репутацію [PERSON] поширену відповідачем шляхом публікації на сторінці у соціальній мережі Facebook [INFO] за покликанням [INFO] / інформацію наступного змісту: - «мер [PERSON] замовив начальнику обласної поліції Сергію Зюбаненкові моє побиття і вивезення з Тернополя»; - «беззаконня, яке коїли на замовлення Надала поліціянти»; - «Надалівська ручна керована мавпочка у формі пан [PERSON] , який виконує його злочинні накази»; -«почав шукати втрачену давно честь та гідність, якої в нього ніколи не було» - твердження, яке сказано про [PERSON] . 4. \~ \~ \~ \~Зобов`язати відповідача в 10-денний строк з дня набрання законної сили рішенням суду спростувати у той самий спосіб таку, що не відповідає дійсності, порочить честь, гідність, принижує ділову репутацію [PERSON] , поширену відповідачем інформацію шляхом публікації на своїй сторінці у соціальній мережі Facebook інформацію, що допис від [INFO] не відповідає дійсності, порочить честь, гідність, принижує ділову репутацію [PERSON] , а саме: - «мер [PERSON] замовив начальнику обласної поліції Сергію Зюбаненкові моє побиття і вивезення з Тернополя»; - «беззаконня, яке коїли на замовлення Надала поліціянти»; - «Надалівська ручна керована мавпочка у формі пан [PERSON] , який виконує його злочинні накази»; - «почав шукати втрачену давно честь та гідність, якої в нього ніколи не було» - твердження, яке сказано про [PERSON] . 5. Стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн та судові витрати. 07 квітня 2025 року судом зареєстровано відзив представника відповідача [PERSON] адвоката Воробйова Є. Л., який сформовано в підсистемі «Електронний суд» 04 квітня 2025 року, в якому сторона відповідача просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Так, зміст позовної заяви свідчить про оскарження позивачем наступної інформації з публікації у «Фейсбук»: «Не вдалося провернути аферу з приватизацією, так вирішили нагріти місто на оренді. Надал злодій». Речення «Не вдалося провернути аферу з приватизацією, так вирішили нагріти місто на оренді» не містить в своєму складі згадування про ім`я Позивача, містить дієслово «вирішили», а отже речення не стосується конкретно позивача, а є зверненням до невизначеного кола осіб, тому позивач в силу ст. 277 ЦК України не може його спростувати. Під час вирішення цієї справи, також просить суд, врахувати норми матеріального права, які стосуються висловлювання оціночних суджень та практику Верховного Суду щодо оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.». Верховний Суд у постанові від 09 червня 2023 року, справа № 761/14615/21 зазначає, що «чинне законодавство з 19 квітня 2014 року не містить презумпції добропорядності і відсутні підстави для застосування такої конструкції при вирішенні спорів про спростування недостовірної інформації». Так, [PERSON] оскаржує «Не вдалося провернути аферу з приватизацією, так вирішили нагріти місто на оренді. Надал злодій». Отже, використання мовностилістичного обороту «Надал злодій» слід розцінювати, як оціночне судження, оскільки відповідач, будучи журналістом, системно досліджував діяльність Тернопільської міської ради, за результатами чого, сформувалась власна думка за наслідками діяльності/керівництва позивача. Вживання слова «злодій» без зазначення конкретних фактів у складі оскаржуваного речення, несе склад виключно провокативного забарвлення, але ніяк не звинувачення позивача у кримінальному правопорушенні. Оціночними судженнями слід вважати і речення «Не вдалося провернути аферу з приватизацією, так вирішили нагріти місто на оренді», де також в своєму складі відсутні будь-які фактичні данні, які можна перевірити. Відповідач перепоширив матеріал https://politerno.com.ua/2025/03/04/shokuyuchi-rezultaty-audytu-ternopilskoyi-miskrady_ch-4-yak-revizory-zmusyly-miskradu-ta-bonus-medikus-povertaty-borgy-za-orendu/?fbclid=IwZXh0bgNhZW0CMTEAAR37d3F7yHJ-cJKce_adcKLZFgDrv6uP3_ctZMW0EsqYZNWp02R-nrCGskA_aem_TiBlemn-sW2Z1c25u58H9g та додав власні критичні погляди, на те, що зафіксувала Держаудитслужба, поліція тощо. Така оцінка була сформована не тільки на згаданий матеріал, але і з урахуванням іншої попередньої інформації. Зокрема: 1) Справа генераторів, яка розслідується понад два роки і відповідач висвітлював це за посиланням: https://politerno.com.ua/2024/12/11/chergova-afera-ternopilskoyi_miskrady-politsiya-dva-roky-rozsliduye-spravu-pro-pereplatu-na-generatorah/. Відповідно до ухвали від 12 листопада 2024 року, справа № 607/24379/24, слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надав дозвіл на проведення огляду. В ухвалі суд встановив, що «що в провадженні СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області перебуває кримінальне провадження №42023212050000007 від 17 січня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України. З клопотання слідчого та долучених до нього матеріалів вбачається, що в ході досудового розслідування встановлено, що службовими особами Тернопільської міської ради укладено договори із ТОВ «Венком-Інвест» про закупівлю товару (№249 від 15 листопада 2022 року та №277 від 23 листопада 2022 року), а саме - дизельні генератори у кількості 63 штуки. Відповідно до укладених договорів та додаткових угод до них, вказаний товар повинен бути доставлений постачальником до кінця 2022 року. Також додатковими угодами № 3 від 15 листорада 2022 року та 23 листопада 2022 року до вказаного Договору передбачено встановлення, монтаж та підключення генераторів за власний рахунок постачальника. Відповідно до укладеної угоди № 249 від 15 листопада 2022 року придбано 8 дизельних генераторів марки «BEF44YD» за ціною 586 680 грн за одну одиницю. Моніторингом глобальної мережі Інтернет встановлено, що на вказаний генератор із аналогічними технічними характеристиками у одному із магазинів у м. Хмельницький продається за ціною 419 280 грн, тобто на 16 400 грн менше. Також, проведеним порівняльним аналізом цін на дизельні генератори марки «BEF66YD» закуплені Тернопільською міською радою з ціною 616 040 грн (12 одиниць) встановлено, що ціна на аналогічні генератор за своїми технічними характеристиками на території України становить від 388 500 грн. до 469 000 грн.» 2) Справа за результатами ревізії діяльності Тернопільської міської ради Держаудитслужбою, проведеної минулого року, що також висвітлювалось відповідачем за посиланням https://politerno.com.ua/2024/09/27/reviziya_derzhaudytsluzhby-politsiya-porushyla-spravu-shhodo-mozhlyvyh-zlovzhyvan-u_ternopilskij-miskradi/. В цьому матеріалі є відповідь поліції, згідно якої, слідчими СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №12024210000000374 від 21 серпня 2024 року за ч. 2 ст. 367 КК України, за фактами неналежного виконання своїх службових обов`язків посадовими особами Тернопільської міської ради в процесі контролю за надходженнями коштів до місцевого бюджету». Окрім того, на сайті Politerno за посиланням https://politerno.com.ua/category/investigation/ в розділі «Розслідування», зараз опубліковано вже 7 частин великого розслідування за підсумками звіту Держаудитслужби, який опинився у розпорядженні видання, а також опублікований за посиланням https://politerno.com.ua/2025/02/15/shokuyuchi-rezultaty-audytu_ternopilskoyi-miskrady-ch-1-investytsijni-ugody-z-mizernym-zyskom-dlya-mista/#. 3) Справа спальних мішків, в якій засуджено начальника управління Тернопільської міської ради: [INFO] pfbid02pA2EX8Pvx4SCwirntiEQ61ScrjvWrResYPoZb1a8hZYWgbVTSPr4cBSU82xCZEEMl&id=100064561967246). 4) Судова тяганина з незаконним будівництвом багатоквартирного будинку на Малишка-Чайковського на так званій церковній ділянці: https://politerno.com.ua/2025/02/13/verhovnyj-sud-skasuvav-poperedni-rishennya-shhodo_tserkovnoyi-vysotky-na-chajkovskogo-svyashhennykam-daly-shans-pokayatysya; 5) Чисельні самовільні будівництва по усьому Тернополю: [INFO] ; 6) А також на оцінку відповідача, дуже повипливала так звана «справа Маямі» щодо статків доньки позивача, яку розслідує наразі НАБУ (https://politerno.com.ua/2022/09/12/osobnyak-za-2-mln-naperedodni-vijny-zvidky-u-donky_sergiya-nadala-koshty-na-shykarne-zhyttya-v-mayami/#). https://politerno.com.ua/2023/08/01/mer-ternopolya-brehun-z-mayami-nadaly_bezzaperechni-dokazy-volodinnya-mayetkom-za-2-mln-donkoyu-nadala. Позивач в позовній заяві тільки декларує, що оскаржувана інформація порушує, або може порушувати його особисті немайнові права, однак не надає належних і допустимих доказів цього та не наводить в чому це проявляється, та які є наслідки. Тобто, ним не додано до матеріалів справи жодного доказу, який би підтвердив страждання чи зниження ділової репутації саме від згаданих оскаржуваних речень. Позивач з 2010 року перебуває на посаді міського голови Тернополя, є українським політиком, отже має статус публічної особи. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Тому відповідач наполягає, що оскаржувана інформація може і містить елементи провокативного характеру, однак її не можна витлумачити як таку, що містить фактичні дані, оскільки вона є оцінкою дій, обставин і не містить ствердження про порушення позивачем будь-якого законодавства чи моральних принципів, а лише дає можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконанням. Також, з огляду на предмет позову в частині стягнення моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки за своїм змістом оскаржувана інформація є оціночними судженнями, то вимога відшкодування моральної шкоди не може бути задоволена. Окрім того, позивач не надає належних та допустимих доказів існування будь-яких моральних страждань. Відповідач не отримував будь-яких офіційних звернень на свою юридичну адресу, до матеріалів справи не додано відповідних доказів надсилання таких звернень на адресу відповідача, а тому відсутні докази будь-яких перешкод у позивача, які призвели до відповідних страждань. Відзив викладено з посиланням на норми законодавства. 19 травня 2025 року суд прийняв до розгляду збільшені позовні вимоги [PERSON] , про що постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання. 23 травня 2025 року судом зареєстровано відзив представника відповідача [PERSON] адвоката Воробйова Є. Л., який сформовано в підсистемі «Електронний суд», в якому він доповнює відзив від 04 квітня 2025 року та висловити свої заперечення на збільшені позовні вимоги. Так, позивач додатково до первісних вимог намагається оскаржити інформацію та відео, з публікації, що розміщена в мережі Фейсбук за посиланням https://www.facebook.com/watch/?v=641750688710324&rdid=Ch6AVGho614WrR1V. Зокрема, позивач намагається оскаржити речення тексту: «мер [PERSON] замовив начальнику обласної поліції Сергію Зюбаненкові моє побиття і вивезення з Тернополя». А також оскаржує речення, які відповідач озвучив на відео у проміжку 00:46-00:53 «безаконня, яке коїли на замовлення Надала поліціянти», 00:57-01:06 «Надалівська ручна керована мавпочка у формі пана Зюбаненк, який виконує його злочинні накази», 02:16-2:21 «почав шукати втрачену давно честь та гідність, якої в нього ніколи не було». Відповідач вважає, що згадані оскаржувані речення слід розглядати, як оціночні судження. Щодо оскаржуваного речення: «мер [PERSON] замовив начальнику обласної поліції Сергію Зюбаненкові моє побиття і вивезення з Тернополя», то позивач умисно, чи ні, не враховує сполучник «як». Якщо дивитись на оригінальний текст, який розміщений у Фейсбуці, то речення виглядає наступним чином - «Ну а тепер прийшов час для моєї розповіді про те, як мер [PERSON] замовив начальнику обласної поліції Сергію Зюбаненкові моє побиття і вивезення з Тернополя». Згаданий сполучник «як» фактично підсилює емоційне забарвлення та вводить порівняльні конструкції, але ніяк не стверджувальні факти. При оцінці згаданого висловлювання, слід врахувати, що воно є фрагментом особистої публікації відповідача, в якій він висловлює власну думку, оцінку та інтерпретацію дій публічних осіб, зокрема мера Тернополя та правоохоронців, які його побили та позбавили волі. Формулювання: «…як мер... замовив...» є частиною риторичного прийому, що не стверджує про встановлений юридичний факт, а передає пережиту ситуацію, суб`єктивну реконструкцію подій та у зв`язку з чим це могло статись. Таке тлумачення повністю відповідає правовим позиціям Європейського суду з прав людини. Слова відповідача містяться в авторському тексті з елементами емоційної реакції, особистого досвіду, негативної оцінки дій поліції та ТЦК та СП, що в розумінні ЄСПЛ є захищеною формою свободи вираження, передбаченою ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, на сьогодні за фактом побиття поліції та примусової мобілізацію внесені відомості до ЄРДР, отже, це підтверджує подію, з якої обурюється відповідач в оскаржуваній публікації у Фейсбуці. Щодо речень «Безаконня, яке коїли на замовлення Надала поліціянти», «Надалівська ручна керована мавпочка у формі пана [PERSON] , який виконує його злочинні накази», «почав шукати втрачену давно честь та гідність, якої в нього ніколи не було». Згадані речення є ніщо інше як оціночні судження, оскільки «Безаконня, яке коїли на замовлення Надала поліціянти» - можна трактувати як емоційну оцінку ситуації щодо його викрадення правоохоронцями та ТЦК та СП, яку пережив сам позивач, зрештою це порушило його звичний спосіб життя, тому така емоційність виглядає виправданою. «Надалівська ручна керована мавпочка у формі пана Зюбаненка, який виконує його злочинні накази» - сам по собі вислів є саркастичним із вживанням алегорій (керована мавпочка) та нотами емоційного забарвлення, що є свідченням оціночного судження. У відповідності до п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України сторона відповідача додатково повідомляє, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу із урахуванням попереднього відзиву розмірі 30 000 грн. Такі докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 27 травня 2025 року судом зареєстровано клопотання про долучення доказів представника позивача [PERSON] - адвоката Берегуляка В. Ф., сформоване в підсистемі «Електронний суд», у якому представник позивача просить долучити до матеріалів справи копію висновку за результатами проведення судової семантико-текстуальної експертизи, з метою повного та всебічного розгляду справи. 30 травня 2025 року судом зареєстровано заперечення представника відповідача [PERSON] адвоката Воробйова Є. Л. щодо долучення висновку за результатами проведення судової семантико-текстуальної експертизи. Звертає увагу суду, що відповідно до висновку об`єктом дослідження стали публікації та відеозаписи, які поширені в мережі Фейсбук. Разом з тим, експерт ознайомлювався з роздруківками та записами на двд-диску. Із цього випливає, що експерт ознайомлювався не з оригіналом, який перебуває в мережі Інтернет за відповідною доменною адресою, ознайомлювався із відеозаписом, який зроблений невідомо ким, що вже викликає сумніви достовірності інформації, яку вивчав експерт. Також викликають сумніви безсторонності експерта, що свідчить про його упередженість, оскільки по тексту експертизи вбачається надання протирічних висновків. Для прикладу, по оскаржуваному реченню «Не вдалося провернути аферу з приватизацією, так вирішили нагріти місто на оренді», експерт на с. 14 висновку наводить, що «вирішили» вживається у множині, що вказує на групу осіб. Проте далі по тексту все рівно пов`язує це з позивачем. Згадане свідчить, про вибіркове тлумачення висловів та їх взаємозв`язок з позивачем. В другій публікації оскаржуються вислови з відеозапису, проте експерт використовує літературу для писемного мовлення. Окрім того, експерт, використовував літературу держави агресора [PERSON] «Лінгвістична прагматика та її прикладні аспекти. Прикладне мовознавство». Санкт-Петербург, 1990 р. на с. 4. Проте чомусь, у висновку відсутні посилання на затверджені методики проведення судових експертиз Міністерства юстиції України, які містяться в офіційному реєстрі методик проведення судових експертиз Міністерства юстиції України https://rmpse.minjust.gov.ua/search. Експерт не використовує та не досліджує голос на предмет їх стилістичної забарвленості, смислового навантаження, характеру інформації, чи були там ознаки вживання гіпербол, алегорій, сатири. Отже, за таких обставин, відповідач вважає, що висновок є неналежним доказом, оскільки експерт досліджував вибірково текст, який так чи інакше буде зручний для позивача, не враховував контекст інформації, у зв`язку з чим вона була висловлена, а отже висновки на поставлені питання були спотворенні. Окрім того, висновок є недопустимим доказом, на думку відповідача, оскільки досліджували не в оригіналі, відсутні використання експертом методики усного мовлення, а отже такий висновок складений з порушенням порядку проведення такого роду експертиз. Адвокат Воробйов Є. Л. просить не враховувати згаданий висновок експерта, під час вирішення справи по суті. 03 червня 2025 року судом зареєстровано додаткові пояснення представника позивача [PERSON] - адвоката Берегуляка В. Ф., сформовані в підсистемі «Електронний суд», у яких він звертає увагу суду на відсутність належного правового обґрунтування у відзиві та доповненні до нього, що підтверджує формальний характер поданих відповідачем пояснень. Щодо твердження відповідача про відсутність сукупності чотирьох обставин, за яких може бути задоволено позовну заяву про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування неправдивої інформації, зазначає наступне. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Беззаперечним є той факт, що на своїй персональній сторінці в соціальній мережі «Facebook» [PERSON] [INFO] поширив статтю суспільно-політичного вісника «Politerno» зі своїм коментарем, а [INFO] на тій самій платформі опублікував допис з текстовою інформацією із доданим відеорядом, на якому міститься монолог автора. Згадані дописи є у вільному доступі та доведені до необмеженої кількості осіб, про що свідчить кількість реакцій та коментарів під ними. Кількість переглядів допису від 02 квітня 2025 року на момент подання заяви про збільшення позовних вимог сягає більше 5 тисяч. Також адвокат Берегуляк В. Ф. звертає увагу суду, що у висновку експерта від 20 травня 2025 року № 319/25-22 зазначено: «Лінгвостилістичним та дискурсивним аналізом поданого текстового матеріалу встановлено, що допис складено українською мовою у межах інформаційного публіцистичного стилю мовлення і розповсюджено у процесі інтернет-комунікації (у соцмережі « [INFO] »), адресантами тексту є широке коло користувачів згаданої соцмережі, характер подання інформації публічний». У своєму відзиві від 04 квітня 2025 року відповідачем зазначено, що відсутні докази про те, що оскаржувана інформація стосується саме позивача. Проте на спростування даного твердження звертаємо увагу суду, що виходячи з контексту поширеної статті, в якій описуються результати проведення аудиту Державної аудиторської служби щодо діяльності Тернопільської міської ради та йдеться про посадових осіб Тернопільської міської ради, - позивач, як міський голова Тернополя, однозначно ідентифікується як особа, щодо якої поширено спірну інформацію. Щодо поширеної інформації в дописі від 02 квітня 2025 року, то в самому дописі автором зазначається: «Ну а тепер прийшов час для моєї розповіді про те, як мер [PERSON] …», що однозначно ідентифікує позивача як особу, щодо якої поширено спірну інформацію. З аналізу відзиву та доповнення до нього вбачається, що відповідач намагається обґрунтувати свою позицію тим, що поширена інформація має характер оціночних суджень щодо діяльності позивача, а не фактичних тверджень. Пленум Верховного Суду України в постанові від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказав, що праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до висновку експерта від 20 травня 2025 року № 319/25-22 за результатами проведення судової семантико-текстуальної експертизи, який долучено до матеріалів справи, оскаржувана інформація, поширена в дописах [PERSON] від 04 березня 2025 року та 02 квітня 2025 року, несе негативний характер щодо особи [PERSON] та викладена у формі фактичного твердження, що у свою чергу спростовує позицію викладену відповідачем. Статус позивача як публічної особи не виключає його права на захист честі, гідності та ділової репутації у випадках поширення недостовірної інформації, що носить характер безпідставних звинувачень у вчиненні злочинів. У поширеній відповідачем інформації [PERSON] позиціонується як особа, яка причетна до здійснення кримінальних злочинів. Поширена відповідачем інформація порушує особисті немайнові права позивача, зокрема право на ділову репутацію та її недоторканність. Подібними висловлюваннями та неперевіреними даними відповідач фактично висвітлює як протиправну поведінку позивача та формує відповідну негативну думку у представників громади, органу місцевого самоврядування, інших організацій, що є неприпустимим. Поширення інформації, що асоціює позивача з кримінальними діями, викликало у нього почуття несправедливості, образи та безсилля перед безпідставними наклепами. Вказані обвинувачення можуть підірвати довіру жителів громади, колег та партнерів, що ускладнює виконання ним своїх обов`язків, що спрямовані на забезпечення покращення благополуччя громади. Негативний інформаційний фон сприяє формуванню у суспільства упередженого ставлення до позивача, що може вплинути на його професійну діяльність та подальшу кар`єру. Поширена відповідачем інформація має характер недостовірних фактичних тверджень, що дискредитують позивача, при цьому жодних доказів, які б підтверджували достовірність викладених звинувачень, відповідачем не надано. Наявні обставини свідчать про порушення особистих немайнових прав позивача. На підставі викладеного, адвокат Берегуляк В. Ф. просить суд врахувати додаткові пояснення при розгляді справи та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 04 червня 2025 року судом зареєстровано додаткові пояснення представника позивача [PERSON] - адвоката Берегуляка В. Ф., сформовані в підсистемі «Електронний суд», в яких він звертає увагу суду на наступні обставини. У своєму запереченні від 30 травня 2025 року відповідач стверджує, що висновок є недопустимим доказом, оскільки експерт ознайомлювався з скріншотами, на яких відображені дописи, поширені в соціальній мережі «Facebook» на сторінці «Andriy Shchesniak» та відеозаписами на DVD диску, а «… не з оригіналом, який перебуває в мережі інтернет за відповідною доменною адресою, ознайомлювався із відеозаписом, який зроблений невідомо ким…». У зазначеному запереченні також висловлено думку, що «…висновок є неналежним доказом, оскільки експерт досліджував вибірково текст, який так чи інакше буде зручний для позивача, не враховував контекст інформації, у зв`язку з чим вона була висловлена, а отже висновки на поставлені питання були спотворенні». Відповідно до Науково-методичних рекомендацій об`єктом дослідження лінгвістичної експертизи мовлення є продукт мовленнєвої діяльності людини, відображений у писемній або в усній формі (зафіксований у відео-, фонограмі). Лінгвістична експертиза мовлення поділяється на авторознавчу експертизу писемного мовлення та семантико-текстуальну експертизу писемного та усного мовлення. Об`єктом семантико-текстуальної експертизи може бути як текст (промова), так і його (її) фрагменти, окремі висловлювання, слова, написи, текстові відтворення усного мовлення тощо. Якщо постає завдання здійснити семантико-текстуальну експертизу усномовленнєвого повідомлення (промови, висловлювання), то замовник цієї експертизи разом із цифровим (чи аналоговим) записом промови має надати дослівне текстове відтворення її змісту (стенограму), зроблене власними засобами. Коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз - це прямо дозволяє дослідження скріншотів та відео (п. 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень). Таким чином, експертиза тексту, зображеного на скріншоті, є допустимою, якщо експерт отримує інформацію, яка дозволяє здійснити лінгвістичний аналіз. Оригінал в інтернеті (за доменною адресою) не є обов`язковим джерелом, адже ключовим є зміст висловлювань, а не джерело їх розміщення. Також звертає увагу, що на дослідження експертам крім диску з промовою відповідача також було надано стенограму до даного відеоматеріалу, що цілком відповідає встановленому порядку проведення експертизи. Відповідач стверджує, що експерт суперечить сам собі при аналізі речення про "групу осіб". Зазначене речення: «Не вдалося провернути аферу з приватизацією, так вирішили нагріти місто на оренді», справді вжите у множині («вирішили»), що граматично вказує на кількох осіб. Проте у тій самій публікації наведено контекст, в якому прямо згадується позивач ( [PERSON] ), як особа, якій адресовано інші звинувачення. Експерт не ототожнював повністю групу осіб із позивачем, а констатував, що з урахуванням контексту саме він фігурує як основна особа, щодо якої сформовано негативний образ. Висновок експерта в цій частині не є суперечливим, а є результатом контекстуального аналізу висловлювань, який відповідає методичним підходам семантико-текстуальної експертизи. Речення: «…як мер [PERSON] замовив…» є граматично складнопідрядною конструкцією, де сполучник «як» виконує функцію введення підрядної частини, але не змінює характеру висловлювання, оскільки далі подається чітке твердження про конкретну дію, приписану конкретній особі. Сполучник «як» не перетворює речення на припущення або гіпотезу, оскільки уся конструкція має категоричний стверджувальний характер, і це є лінгвістично підтвердженим фактом, що належить до предмета дослідження експерта. Методика 7.3.03, на яку посилається відповідач, стосується міжмовної інтерференції, тобто аналізу мовлення, в якому виявляються впливи іншої мови (наприклад, русизмів у мовленні україномовного суб`єкта). У справі ж не постає питання міжмовної інтерференції, а досліджується зміст, стиль, інтонація і структура висловлювань, що підпадає під інший напрямок лінгвістичної експертизи - семантико-текстуальний аналіз, що і було належно проведено експертом. Отже, сторона позивача вважає, що висновок експерта за результатами проведення семантико-текстуальної експертизи № 319/25-22 від 20 травня 2025 року є належним та допустимим доказом, а твердження відповідача про його недопустимість є юридично необґрунтованим і суперечить чинному нормативному регулюванню порядку призначення та проведення судових експертиз. Ухвалою суду, постановленою без оформлення окремого документа у судовому засіданні 04 червня 2025 року, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. 25 червня 2025 року судом зареєстровано клопотання про долучення доказів представника відповідача [PERSON] адвоката Воробйова Є. Л., сформоване в підсистемі «Електронний суд». Під час дослідження інформації в інтернеті відповідач - [PERSON] знайшов інформацію про тернопільського волонтера [PERSON] , який виступив із жорсткою критикою мера [PERSON] на тлі комбінованої атаки на Тернопіль 06 червня 2025 року, після чого до нього навідалися працівники поліції та ТЦК. Отже, відповідач - [PERSON] вважає, що це така розправа з тими, хто має іншу думку про позивача. Оскільки ця інформація раніше не була у публічному просторі, і відповідач не знав і не міг її подати в установлений судом строк, з у рахуванням цих обставин, адвокат Воробйов Є. Л. просить поновити строк на подання доказів та приєднати публікацію про обставини щодо [PERSON] , оскільки вважає, що це стосується предмета спору, його думки, що за примусовою мобілізацією стоїть саме позивач. Суд відмовив у задовоенні цього клопотання сторони відповідача, ухвала занесена до протоколу судового засідання. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Берегуляк В. Ф. підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, врахувавши подані ним заяви по суті та письмові пояснення, а також висновки семантико-лінгвістичної експертизи, яка стороною відповідача не спростована. Представник відповідача [PERSON] адвокат Воробйов Є. Л. просив відмовити у задоволенні позовних вимог, свої доводи обґрунтовував змістом відзиву та доповнень до цієї заяви по суті, які були подані у зв`язку із збільшенням позовних вимог. Пояснював, що його довіритель займається журналістською діяльністю та обізнаний про те, що [PERSON] є міським головою Тернополя, відповідач неодноразово висвітлював у соїх публікаціях діяльність органу місцевого самоврядування та його посадових осіб. Саме попередні публікації [PERSON] в сукупності із отриманим звітом аудиторської перевірки стали підстаою для нової публікації відповідача 04 березня 2025 року та критики [PERSON] , яка є оціночним судженням, особистою думкою журналіста, який у світлі попередніх своїх публікацій розуміє, що у Тернопільській міській раді «не все гаразд». Збільшені вимоги позивача також не визнаються [PERSON] , адже публікаці та відео є реаккцією відповідача на обставини його затримання та доставлення до ТЦК. До цих подій, на думку [PERSON] , причетний [PERSON] . Щодо заявленої позивачем моральної шкоди, то її розмір є необгоунтованим. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідач [PERSON] ( [PERSON] ) є користувачем соціальної мережі Facebook (а.с. 7, 8 т. 1). [INFO] на своїй персональній сторінці в соціальній мережі «Fасеbооk» [PERSON] поширив статтю суспільно-політичного вісника « [INFO] », яка містить інформацію про результати аудиту Державної аудиторської служби щодо діяльності Тернопільської міської ради, за покликанням [INFO] . У своєму дописі, супроводжуючи поширену статтю, відповідач зазначив наступне: «Не вдалося провернути аферу з приватизацією, так вирішили нагріти місто на оренді. Надал злодій». Станом на 07 березня 2025 року розміщена відповідаем публікація під назвою « [PERSON] результати аудиту Тернопільської міськради. Ч. 5. Як ревізори змусили міськраду та «бонус Медікус» повертати борги за оренду» набрала 2914 переглядів (а.с. 9-13, т. 1). [INFO] на своїй персональній сторінці в соціальній мережі «Facebook» [PERSON] опублікував допис, який містить текст наступного змісту: «Ну а тепер прийшов час для моєї розповіді про те, як мер [PERSON] замовив начальнику обласної поліції [PERSON] моє побиття і вивезення з Тернополя, а саме: - \~ \~ \~ \~про те, як представники спецпідрозділу "КОРД" зранку 18 березня 2025 року побили мене у казармі приміщення ТЦК прямо на очах є купи присутніх призовників - били по голові, по корпусу по ребрам та ниркам ногами й руками… - \~ \~ \~ \~про те, як винесли (ногами я майже не йшов) з п`ятого поверху на очах в усього воєнкомату в кайданках за спиною, обличчям в підлогу (як водять по життєвих у СІЗО) усього в крові і в шкарпетках без взуття.... - \~ \~ \~ \~про те, як закинули усього в крові і в кайданках в бус, та вивезли на полігон, де залишили там, хоча я не поставив жодного підпису під жодним документом й усім говорив, що я вірянин євангельської церкви.... \~ \~ \~ \~Окремо кілька слів лицемірам братам-віруючим, так званим «капеланам» й іншим корисним ідіотам, що своїми безглуздими коментами й побажання «усім служити» схвалюють тотальне беззаконня й порушення прав людей....» \~ \~ \~ \~Цей текст також доповнений відеоматеріалом, який був предметом перегляду у судовому засіданні та у якому [PERSON] стверджує про події та явища, зокрема: \~ \~ \~ \~- на часовому проміжку 0:46-0:53 «беззаконня, яке коїли на замовлення Надала поліціянти»; \~ \~ \~ \~- на часовому проміжку 0:57-1:06 «Надалівська ручна керована мавпочка у формі пан [PERSON] , який виконує його злочинні накази»; \~ \~ \~ \~- на часовому проміжку 2:15-2:21 «почав шукати втрачену давно честь та гідність, якої в нього ніколи не було» (а.с. 44-45 т. 1). \~ \~ \~ \~Оригінал зазначеного допису знаходиться на платформі соціальної мережі Facebook за покликанням [INFO] /v/1FВZсR7АR1/, що судом беззаперечно встановлено і на стадії таємниці ухвалення судового рішення. \~ \~ \~ \~Відповідно до ухвали від 12 листопада 2024 року, справа № 607/24379/24, слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надав дозвіл на проведення огляду генератора дизельного «BEF-44YD» - 1 шт., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул.Миколая Коперника,1, Управління житлово-комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільсько міської ради, за участю фахівців Тернопільського національного педагогічного університетуім. Гнатюка, для встановлення ідентифікуючих ознак та технічних характеристик закуплених та поставлених генераторів (а.с. 58-60,т. 1). 15 лютого 2025 року [PERSON] поширив статтю суспільно-політичного вісника «Politerno», яка містить інформацію про результати аудиту Державної аудиторської служби щодо діяльності Тернопільської міської ради під назвою « [PERSON] результати аудиту Тернопільської міськради. Ч. 1. Інвестиційні угоди з мізерним зиском для міста», яка мала 8743 перегдяди. У цій стятті згадується також про те, що «Politerno» отримало у своє розпорядження копію звіту Держаудит служби і ділиться ним зі своїми читачами. Зокрема додано титульну сторінку Звіту та деякі його аркуші, а сам текст Звіту, на який покликається відповідач, він повідомляє, що знайшов у поштовій скринці на флешці. Відповідач аналізує «Інвестиційні угоди з мізерною вигодою для міста», «Неналежний контрольТернопільської міської ради та її виконавчих органів за виконаннм інвестоорами умов інвестиційних договорів може призвести до додаткового навантаження на міський бюджет неефективного використання коштів мжнародних організацій», аналізує іншу інформацію та робить висновки (а. с. 61-94, т. 1). На а.с. 95 - 109, т. 1 міститься частина Звіту про результати державного фінансового аудиту бюджету Тернопільської міської територіальної громади (бюджету міста Тернопіль) за період з 01 січня 2020 року по 31 березня 2024 року, який складено Державною аудитрською службою України 12 серпня 2024 року №002000-25/18. [INFO] [PERSON] поширив статтю суспільно-політичного вісника «Politerno» під назвою « [INFO] [PERSON] » за спальники за майже 12,7 млн. грн». Інформація про те, що у Тернополі судитинмуть посадовця міькради через службову недбалість котрого з бюджету безпідставно виплатили понад 12 млн. 690 грн була розміщена в мережі Інтернет і Тернопільською обласною прокуратурою (а. с. 110-118, т. 1). Також відповідачем у суспільно-політичному віснику «Politerno» [INFO] було поширено публікацію під назвою «Особняк за $ 2 млн напередодні війни. Звідки у доньки [PERSON] кошти на шикарне життя в Маямі», яка мала не менше 146796 переглядів (а.с. 119-177. т.1). На заяву [PERSON] Прокурор першого відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Олександр Сабада листом № 16/1/1-20236-23 від 12 жовтня 2023 року повідомив, що за результатами розгляду цієї заяви внесено відомості до ЄРДР за № 42023000000001705 від 11 жовтня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 3685 КК України, про що заявнику скеровано витяг з ЄРДР (а.с. 178-180, т. 1). 11 грудня 2024 року у у суспільно-політичному віснику «Politerno» відповідачем було опубліковано статтю під назвою «Чергова афера Тернопільської міськради: поліція два роки розслідує справу про переплату на генераторах», яка мала 3129 переглядів (а.с. 181-191, т. 1). 20 березня 2025 року [PERSON] звернулася до ГУНП в Тернопільській області, де за її зверненням було складено протокол протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію про факт викрадення людини і позбавлення її волі. Подія стосувалася [PERSON] , яка мала місце 18 березня 2025 року близько 17:00 год поблизу площі Данила Галицького в м. Тернополі, невідомі особ, один з яких перебував у поліцейській формі, а другий у формі ТЦК, затримали чоловіка заявниці і доставили його під примусом до ТОМ ТЦК в м. Тернополі (а.с. 217-219, т. 1). Заява [PERSON] була зареєстрована ГУНП в Тернопільській області за № 807 20 березня 2025 року (а.с. 220, т. 1). 27 березня 2025 року слідчим суддею Тернопільського міськайонного суду Тернопільської області винесено ухвалу у справі № 607/6099/25, якою зобов`язано уповноважену особу СУ ГУНП в Тернопільській області внести до Єдиного реєстру досудових розслувань відомості про кримінальне правопорушення за заявою [PERSON] від 20 березня 2025 року, яка була отримана старшим слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області Степанцівим Д. В. та зареєстрована в ГУНП в Тернопільській області 20 березня 2025 року за № 807, а також надати заявнику Витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань у строк, передбачений ч. 1 ст. 214 КПК України (а.с. 225, т. 1). Вказана ухвала слідчого судді була виконана, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01 квітня 2025 року, номер кримінального провадження: 12025210000000398 (а.с. 226, т. 1). 30 січня 2024 року народний депутат Олесій Кучеренко за № 179д9/7-2024/21926 адресував Голові Служби безпеки України [PERSON] депутатське звернення про розгляд звернення [PERSON] стосовно ознак порушеня його громадянських прав та можливого перешкоджання його журналістській діяльності, просив вжити необхідні заходи для недопущення правопорушень (а.с. 227-228, т. 1). 10 лютого 2024 року у рамках кримінального провадження № 42024210000000016 Прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ТУ ДБР Тернопільської обласної прокуратури Бурлака Г. В. було складено протокол допиту потрепілого [PERSON] (а.с. 229-240, т. 1). 19 грудня 2024 року начальник Управління Служби безпеки України в Тернопільській області скерував [PERSON] відповідь на зверннення № 69/5/1/2-Щ-393-220/22 про те, що його звернення надіслано за належністю до Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові (а.с. 241, т. 1) На а.с. 243-245, т. 1, міститься допис [PERSON] в мережі Інтернет - повідомлення про підозру одному з міських голів на Тернопільщині, а також переписка [PERSON] та [PERSON] , яка витікає з цього повідомлення. За змістом висновку семантико-тестуальної експретизи № 319/25-22 від 20 травня 2025 року, який складено за заявою адвокат Берегуляка В. Ф. експертом Тернопільського відділення [PERSON] , висновки наступні: У висловлюваннях [PERSON] : -у дописі від 04 березня 2025 року, поширеному в соціаьній мережі «Fасеbооk» на сторінці « [INFO] » за покликанням [INFO] : «Не вдалося провернути аферу з приватизацією, так вирішили нагріти місто на орнеді. Надал злодій.» - містиься інформація негативного характеру щодо особи [PERSON] , яка викладена у формі фактичних тверджень та є образливою відносно особи [PERSON] ; -у дописі від 02 квітня 2025 року, поширеному в соціальній мережі «Fасеbооk» на сторінці « [INFO] » за покликанням [INFO] : « [INFO] а тепер прийшов час для моєї розповіді про те, як мер [PERSON] [PERSON] замовив начальнику обласної поліції [PERSON] моє побиття і вивезення з Тернополя…», - міститься інформація негативного характеру щодо особи [PERSON] у формі фактичного твердження; -у відеоматеріалі (з 0:40 по 2:30), прикріпленому до допису від 02 квітня 2025 року поширеному в соціальній мережі «Fасеbооk» на сторінці « [INFO] » за покликанням [INFO] : -«…щодо цього беззаконня, яке коїли на замовлення [PERSON] , якими керував в свою чергу [PERSON] керована ручна мавпочка у формі пан [PERSON] , який виконує його злочинні накази і покриває корупцію в Тернополі, який по суті є соучасником цих злочинів…», - міститься інформація негативного характеру щодо особи [PERSON] у формі фактичного твердження; - «… як з`ясувалося [PERSON] подав проти мене позов про захис честі і гідності, пішов шляхом [PERSON] , почав шукати втрачену давно честь, гідність, якої в нього ніколи не було», - міститься інформація щодо особи [PERSON] у формі фактичного твердження; -висловлювання: «можливо, десь там колись, я не знаю, але це було давно і не правда…», -викладена у формі оціночних суджень. Висловлювання «Надал злодій» є образою (а.с. 6-26, т. 2). Листом № 78709-2025 від 02 червня 2025 року (330063) адвоката Берегуляка В. Ф. інформовано, що у слідчому відділі Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області з 20 листопада 2012 року та станом на 02 чрвня 2025 року, згідно Єдиного реєстру досудових розслідувань, крмінальні провадження відносно [PERSON] , не реєструвались. Також відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 3 КК України, [PERSON] не є учасником будь-якого кримінального провадження досудове розслідування у яких здійснюють слідчі СВ Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області (а.с. 45, 53, т. 2). Отож, встановлені судом вище обставини свідчать про те, що [PERSON] веде журналістську діяльність з 2017 року, що слідує із протоколу його допиту в статусі потерпілого від 10 лютого 2024 року, відповідач проводить журналістські розслідування, які стосуються і діяльності органу місцевого самоврядування в м. Тернополі, його посадових осіб, зокрема і стосовно [PERSON] , яий є міським головою Тернополя. Результати своїх журналістських розслідувань [PERSON] висвітлює в суспільно-політичному віснику «Politerno», який є доступним в мережі Інтернет, а також поширює на персональній сторінці в соціальній мережі «Fасеbооk». Зі змісту заяв по суті, пояснень представників, та наданих в їх обгрутування доказів беззаперечно встановлено, що [INFO] на своїй персональній сторінці в соціальній мережі «Fасеbооk» [PERSON] поширив статтю суспільно-політичного вісника « [INFO] », яка містить інформацію про результати [INFO] , за покликанням [INFO] , що стороною відповідача визнається. Вказана інформація є у вільному доступі в мережі Інтернет під назвою « [INFO] . 5. Як ревізори змусили міськраду та «Бонус Медікус» повертати борги за оренду». У своєму дописі перед цією публікацією, [INFO] на персональній сторінці в соціальній мережі «Fасеbооk», відповідач зазначив наступне: «Не вдалося провернути аферу з приватизацією, так вирішили нагріти місто на оренді. Надал злодій». Цей допис є доступним в мережі Інтернет, він поширений необмеженому колу користувачів. Також [INFO] на своїй персональній сторінці в соціальній мережі «Facebook» [PERSON] опублікував допис, який містить текст наступного змісту: «Ну а тепер прийшов час для моєї розповіді про те, як мер [PERSON] замовив начальнику обласної поліції [PERSON] моє побиття і вивезення з Тернополя, а саме: - \~ \~ \~ \~про те, як представники спецпідрозділу «КОРД» зранку 18 березня 2025 року побили мене у казармі приміщення ТЦК прямо на очах в купи присутніх призовників - били по голові, по корпусу по ребрам та ниркам ногами й руками… - \~ \~ \~ \~про те, як винесли (ногами я майже не йшов) з п`ятого поверху на очах в усього воєнкомату в кайданках за спиною, обличчям в підлогу (як водять пожиттєвих у СІЗО) усього в крові і в шкарпетках без взуття.... - \~ \~ \~ \~про те, як закинули усього в крові і в кайданках в бус, та вивезли на полігон, де залишили там, хоча я не поставив жодного підпису під жодним документом й усім говорив, що я вірянин євангельської церкви.... Окремо кілька слів лицемірам братам-віруючим, так званим «капеланам» й іншим корисним ідіотам, що своїми безглуздими коментами й побажання «усім служити» схвалюють тотальне беззаконня й порушення прав людей....» Цей текст доповнений відеоматеріалом, який був предметом перегляду у судовому засіданні та у якому [PERSON] стверджує про наступне: \~ \~ \~ \~- на часовому проміжку 0:46-0:53 «беззаконня, яке коїли на замовлення Надала поліціянти»; \~ \~ \~ \~- на часовому проміжку 0:57-1:06 «Надалівська ручна керована мавпочка у формі пан Зюбаненко, який виконує його злочинні накази»; \~ \~ \~ \~- на часовому проміжку 2:15-2:21 «почав шукати втрачену давно честь та гідність, якої в нього ніколи не було». \~ \~ \~ \~Позивач вважає, що вказана інформація є образливою, не відповідає дійсності, містить відомості про події та явища, яких не існує взагалі, а тому наведені твердження впливають негативно на статус [PERSON] в очах оточуючих, в очах громади та суспільства, оскільки позивач займає посаду міського голови Тернополя, яка є публічною і соціально важливою, передбачає безперервний процес спілкування як із членами Тернопільської міської територіальної громади, так і посадовими особами різних гілок виконавчої влади. \~ \~ \~ \~Спірна інформація доведена до відома користувачів мережі Інтернет, порушує особисті немайнові права і завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача, а відтак [PERSON] звернувся до суду із позовом про її спростування. Конституцією України\~в ст. 3 закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до\~ст. 28 Конституції України\~кожен має право на повагу до його гідності. Відповідно до Преамбули Загальної Декларації прав людини визнання гідності, яка властива всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Частиною четвертою\~статті 32 Конституції України\~визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно зі статтею 10\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Конвенція) і частин другої та третьої\~статті 34 Конституції України\~кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Нормами\~статті 68\~Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У статті 201 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зазначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно з статтею 299\~ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб; підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Статтею 275\~ЦК України передбачено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Відповідно до частини першої статті 277\~ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У пункті 15 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~27\~лютого 2009\~року №\~1\~"Про\~судову практику\~у справах\~про захист\~гідності та\~честі фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи" судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"). Тягар доведеності достовірності інформації, поширеної про іншу особу, лежить на тому, хто поширив таку інформацію, позивач лише доводить сам факт її поширення. Згідно із частиною другою статті 30\~Закону України\~"Про\~інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи. Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2\~статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~вона стосується не тільки "інформації" чи "ідей", які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Як зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, Lingens v. Austria, № 9815/82, § 46, 08 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1\~статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" чи тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких "демократичне суспільство" неможливе. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку. За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження щодо позивача. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. У рішенні у справі "Ляшко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 Конвенції застосовується не тільки до "інформації" чи "ідей", які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе "демократичне суспільство". Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права. Таким чином, особа, яка висловлює не факти щодо позивача, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції. Разом з тим, при розгляді справи суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20). [PERSON] є міським головою Тернополя тривалий час, що є загальновідомою обставиною, а відтак межа допустимої критики щодо позивача є значно ширшою. У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менш, її обов?язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов?язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій. Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об?єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (GAZETA UKRAINA-TSENTR v. UKRAINE, № 16695/04, § 46, ЄСПЛ, 15 липня 2010 року). Отже, межа допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкривають свої слова і вчинки для ретельної уваги всього суспільства, повинні це усвідомлювати і мають виявляти більшу терпимість до висловленої критики, сатири, провокацій. Водночас публічні особи, які спричиняють жваву суперечку чи гарячі дебати щодо їхньої поведінки і публічних виступів, не повинні потерпати від публічного звинувачення у вчиненні злочинів без підтвердження таких заяв фактами. Хоча повідомлення про правдиві факти про приватне життя політиків чи інших публічних осіб може бути прийнятним за певних обставин, навіть особи, відомі суспільству, мають законні очікування щодо захисту та поваги до свого приватного життя (рішення ЄСПЛ Standard Verlags GmbH v. Austria (№ 2), № 21277/05, § 53, 04 червня 2009 року). [PERSON] поширив інформацію про позивача, який будучи міським головою Тернополя вчинив протиправні дії, що вбачається з висновків аудиторського звіту, та вважає його причетним до подій затримання відповідача та доставлення його в ТОМ ТЦК та СП, однак чинне національне законодавство дає визначення таким твердженням, трактує їх як злочин та зловживання впливом. Відповідно до статті\~364 Кримінального кодексу (далі - КК) України злочином є зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб. Згідно із статтею\~369-2 КК України\~кримінально-караним є зловживання впливом, тобто пропозиція, обіцянка або надання неправомірної вигоди особі, яка пропонує чи обіцяє (погоджується) за таку вигоду або за надання такої вигоди третій особі вплинути на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Допис відповідача за 04 березня 2025 року «Не вдалося провернути аферу з приватизацією, так вирішили нагріти місто на оренді. Надал злодій» є образою та фактичним твердженням того, що позивач вчинив злочин і ця обставина стосовно [PERSON] , на думку автора, є доведеною, а не голослівним твердженням. Також щодо допису [PERSON] за [INFO] на його персональній сторінці в соціальній мережі «Facebook», який доповнено відео зверненням відповідача, то суд також вважає, що частина цієї інформації є фактичним твердженням, а не оціночним судженням. Зокрема суд виснує, що є недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порочить честь, гідність, принижує ділову репутацію [PERSON] , поширена [PERSON] шляхом публікації на сторінці у соціальній мережі Facebook [INFO] за покликанням https://www.facebook.com/share/v/1FBZcR7AR1/ інформація (допис) наступного змісту: «..мер [PERSON] замовив начальнику обласної поліції Сергію Зюбаненкові моє побиття і вивезення з Тернополя…»; «…беззаконня, яке коїли на замовлення Надала поліціянти…»; «…Надалівська ручна керована мавпочка у формі пан [PERSON] , який виконує його злочинні накази…». Суд беззаперечно встановив авторство [PERSON] у вищеописаних дописі, публікаціях та відеозверненні, які розміщені в мережі Інтренет та доведені до необмеженого кола користувачів. Зміст цієї спірної інформації не може вважатися оціночним судженням, адже протиправні дії позивача [PERSON] , на що покликається відповідач у дописі за 04 березня 2025 року та за 02 квітня 2025 року, які супроводжуюься описаними вище публікаціями та відеозверненням, їх законність чи незаконність підлягають перевірці в межах кримінального провадження. Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загальноправовому і процесуальному значеннях. Як загально правова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості - об`єктивне право положення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується ЄСПЛ, який у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року в справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави. У найзагальнішому вигляді правило презумпції невинуватості означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду. Повідомлення особі про підозру, складання слідчим та затвердження прокурором обвинувального акта на стадії досудового розслідування, розгляд справи у підготовчому провадженні не вирішують наперед визнання його винуватим у вчиненні злочину. Лише один орган у державі наділений таким правом - це суд, який є відповідно до\~Конституції України\~(стаття 124) носієм судової влади, що здійснює правосуддя в умовах законності, незалежності, гласності та змагальності. ЄСПЛ констатує, що має проводитись вагоме розрізнення між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила (рішення в справі "Бемер проти Німеччини" від 03 жовтня 2002 року; рішення в справі "Нештяк проти Словаччини" від 27 лютого 2007 року). Слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють у вчиненні злочину та чітку заяву, зроблену за відсутності остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин. 07 листопада 2017 року ЄСПЛ ухвалив рішення в справі EGILL EINARSSON v. ICELAND, яке набуло статусу остаточного 07 лютого 2018 року, ключові висновки в якій сформульовані в контексті з`ясування того, чим за своєю суттю є звинувачення у вчиненні злочину: оціночним судженням чи твердженням про факт, схиляючись до того, що навіть припустивши теоретичну можливість визначення звинувачення у вчиненні злочину як оціночного судження, воно має мати фактологічну підставу, на кшталт вироку, яким засуджено особу. Також у цьому рішенні ЄСПЛ зазначив, що навіть спірні публічні особи, які викликали гарячі дебати своєю поведінкою та публічними коментарями, не повинні терпіти, коли їх публічно звинувачують у насильницьких злочинних діяннях, якщо такі заяви не підтверджуються фактами. Результат аналізу наведеного свідчить про те, що навіть ті особи, які залучені до політичних баталій, повинні виявляти принаймні мінімальний рівень стриманості та пристойності. Незважаючи на градус критики, вона є допустимою, допоки базується на фактах, а не на безпідставних обвинуваченнях. Отже, у випадку, коли щодо особи публічно висловлено заяву, яка містить пряме або опосередковане звинувачення у вчиненні злочину, що не підтверджено перевіреними фактами, це тягне за собою порушення статті 8 Конвенції. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 14 лютого 2024 року в справі № 754/6964/21, від 05 червня 2024 року в справі № 756/14771/21, від 19 лютого 2025 року в справі № 501/4563/21. Поширена відповідачем інформація в контексті описаних вище публікацій, дописів та відео звернення, містить посилання на конкретні дії [PERSON] , що становлять об`єктивну сторону корупційних злочинів, а саме зловживання владою та впливом з метою одержання неправомірної вигоди. Водночас у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження дійсності поширеної відповідачем інформації про причетність позивача до вчинення кримінальних правопорушень, а тому вона є недостовірною, негативною і такою, що завдає шкоди діловій репутації [PERSON] , оскільки призводить до формування в суспільства, громади та пересічного громадянина негативного ставлення до нього. Тобто, поширена інформація не є оціночними судженнями, оскільки містить фактичні дані про діяльність позивача, підриває довіру громадян до органу місцевого самоврядування та до діяльності міського голови Тернополя [PERSON] , порушує права позивача, порочить честь, гідність, принижує ділову репутацію. З тексту поширеної інформації убачається, що вона є фактичним твердженням, оскільки ця інформація може бути перевірена на предмет її дійсності щодо істинності фактів і вона є недостовірною з огляду на те, що фактичних доказів на підтвердження достовірності таких висловлювань відповідачем суду надано не було. Суд обґрунтовано вважає, що розповсюджена спірна інформація є негативною, стосується безпосередньо позивача, не носить оціночний характер, так як викладена у формі тверджень, та була розміщена в мережі Інтернет, що, як суд уже зазначав, надає доступ до неї необмеженому колу осіб. За встановлених обставин, оцінивши в сукупності зібрані докази, норми матеріального права, релевантну практику Верховного Суду у спірних правовідносинах, суд дійшов до переконання про задоволення частково позовних вимог [PERSON] шляхом: визнання недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порочить честь, гідність, принижує ділову репутацію [PERSON] , поширену [PERSON] шляхом публікації на сторінці у соціальній мережі Facebook 04 березня 2025 року за покликанням [INFO] інформацію (допис) наступного змісту: «Не вдалося провернути аферу з приватизацією, так вирішили нагріти місто на оренді. Надал злодій»; зобов`язання [PERSON] в 10-денний строк з дня набрання законної сили рішенням суду спростувати у той самий спосіб таку, що не відповідає дійсності, порочить честь, гідність, принижує ділову репутацію [PERSON] , поширену [PERSON] шляхом публікації на своїй сторінці у соціальній мережі Facebook інформацію, що допис від [INFO] не відповідає дійсності, порочить честь, гідність і принижує ділову репутацію [PERSON] , а саме: «Не вдалося провернути аферу з приватизацією, так вирішили нагріти місто на оренді. Надал злодій»; визнання недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порочить честь, гідність, принижує ділову репутацію [PERSON] , поширену [PERSON] шляхом публікації на сторінці у соціальній мережі Facebook 02 квітня 2025 року за покликанням [INFO] інформацію (допис) наступного змісту: «..мер [PERSON] замовив начальнику\~обласної поліції [PERSON] моє побиття і вивезення з Тернополя…»; «…беззаконня, яке коїли на замовлення Надала поліціянти…»; «…Надалівська ручна керована мавпочка у формі пан [PERSON] , який виконує його злочинні накази…»; зобов`язання [PERSON] в 10-денний строк з дня набрання законної сили рішенням суду спростувати у той самий спосіб таку, що не відповідає дійсності, порочить честь, гідність, принижує ділову репутацію [PERSON] , поширену [PERSON] шляхом публікації на своїй сторінці у соціальній мережі Facebook інформацію, що допис від [INFO] не відповідає дійсності, порочить честь, гідність і принижує ділову репутацію [PERSON] , а саме: «..мер [PERSON] замовив начальнику\~обласної поліції [PERSON] моє побиття і вивезення з Тернополя…»; «…беззаконня, яке коїли на замовлення Надала поліціянти…»; «…Надалівська ручна керована мавпочка у формі пан [PERSON] , який виконує його злочинні накази…». \~ \~ \~ \~Щодо вимоги позивача про визнання недостовірною та спростування інформації, яка поширена відповідачем шляхом публікації на сторінці у соціальній мережі Facebook [INFO] за покликанням [INFO] ,\~а саме:«почав шукати втрачену давно честь та гідність, якої в нього ніколи не було», яку сторона позивача вважає твердженням, висловленим про [PERSON] , про що також зазначено у описаному вище висновку семантико-лінгвістичної експертизи, то суд в цій частині відхиляє доводи позивача, адже зі сторони стороннього спостерігача, це висловлювання відповідача про совість позивача не є твердженням, оскільки воно не містять фактичних даних, а є оцінкою дій позивача, яку [PERSON] висловлює на противагу зверненню [PERSON] до суду з позовними вимогами в світлі іншого позову, який був заявлений до цього ж відповідача іншим позивачем, про що суд обізнаний, адже вирішував його по суті у справі № 607/15905/24. Вимога довести\~правдивість оціночних\~суджень є\~нездійсненною і\~порушує право\~на свободу\~висловлення думки\~як таку,\~що є\~фундаментальною частиною\~права,\~яке охороняється\~статтею 10\~Конвенції.Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції (постанова Верховного Суду від 11 лютого 2019 року у справі № 725/5585/16-ц). \~ \~ \~ \~З приводу вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди, то суд в цій частині вимоги позивача задовольняє частково та зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3\~ст. 23 ЦК України). Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Оскільки підтвердилися обставини поширення відповідачем недостовірної інформації про позивача, суд обґрунтовано доходить висновку про доцільність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошового відшкодування моральної шкоди. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. З урахуванням положень закону, правових висновків викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду, а також обставин, встановлених при розгляді вказаної справи, суд, виходячи із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності вважає, що, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним, а тому частково задовольняє позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 10\~000,00 грн. При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 2\~522,40 грн, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial