Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

26.07.2023 року заступник керівника Фастівської окружної прокуратури Микита Рождественський в інтересах держави в особі Бишівської сільської ради Фастівського району Київській області (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення та скасування рішень про їх державну реєстрацію. Справі присвоєно номер 381/3233/23. В обґрунтування позову вказав, що Фастівською окружною прокуратурою опрацьована інформація щодо законності перебування у приватній власності громадян земель водного фонду на території Бишівської територіальної громади Фастівського району Київської області. Встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222789200:03:023:0022 площею 1,8454 га, яка розташована на території Бишівської сільської ради Фастівському районі Київської області поруч з с. Ясногородка, набута громадянами у порушення вимог Земельного та Водного кодексів України. Так, відповідно до договору дарування земельної ділянки від 15.12.2016 [PERSON] здійснив відчуження належної йому на праві приватної власності відповідно до державного акту ЯЛ № 076271 від 19.07.2010 земельної ділянки з кадастровим номером 3222789200:03:023:0022 площею 1,8454 га [PERSON] . Відповідно до відомостей з Державного реєстру прав на нерухоме майно, [PERSON] є власником указаної земельної ділянки і на даний час. Однак, у ході перевірки наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, встановлено, що указана земельна ділянка відноситься до земель водного фонду та незаконно перебуває у приватній власності відповідача. Тому прокурор просив суд: Усунути перешкоди у здійсненні Бишівською сільською радою Фастівського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду з кадастровим номером 322789200:03:023:0022 шляхом їх повернення з володіння [PERSON] на користь Бишівської територіальної громади в особі Бишівської сільської ради Фастівського району Київської області. Усунути перешкоди у здійсненні Бишівською сільською радою Фастівського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 33222789200:03:023:0022 загальною площею 1,8454 га, що розташована Фастівського району Київської області шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 18060293 від 15.12.2016. Стягнути з відповідача на користь Київської обласної прокуратури судовий збір. Також, 26.07.2023 року заступник керівника Фастівської окружної прокуратури Микита Рождественський в інтересах держави в особі Бишівської сільської ради Фастівського району Київській області (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення та скасування рішень про їх державну реєстрацію. Справі присвоєно номер 381/3231/23. В обґрунтування позову вказав, що Фастівською окружною прокуратурою опрацьована інформація щодо законності перебування у приватній власності громадян земель водного фонду на території Бишівської територіальної громади Фастівського району Київської області. Встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222789200:03:023:0023 площею 1,0071 га, яка розташована на території Бишівської сільської ради Фастівському районі Київської області поруч з с. Ясногородка, набута громадянами у порушення вимог Земельного та Водного кодексів України. Так, відповідно до договору дарування земельної ділянки від 15.12.2016 [PERSON] здійснив відчуження належної йому на праві приватної власності відповідно до державного акту ЯЛ № 076278 від 19.07.2010 земельної ділянки з кадастровим номером 3222789200:03:023:0023 площею 1,0071 га [PERSON] . Відповідно до відомостей з Державного реєстру прав на нерухоме майно, [PERSON] є власником указаної земельної ділянки і на даний час. Однак, у ході перевірки наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, встановлено, що указана земельна ділянка відноситься до земель водного фонду та незаконно перебуває у приватній власності відповідача. Тому прокурор просив суд: Усунути перешкоди у здійсненні Бишівською, сільською радою Фастівського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду з кадастровим номером 3222789200:03:023:0023 шляхом їх повернення з володіння [PERSON] на користь Бишівської територіальної громади в особі Бишівської сільської ради Фастівського району Київської області. Усунути перешкоди у здійсненні Бишівською сільською радою Фастівського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 3222789200:03:023:0023 загальною площею 1,0071 га, що розташована Фастівського району Київської області шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 18052468 від 15.12.2016. Стягнути з відповідача на користь Київської обласної прокуратури судовий збір. Також, 26.07.2023 року заступник керівника Фастівської окружної прокуратури Микита Рождественський в інтересах держави в особі Бишівської сільської ради Фастівського району Київській області (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення та скасування рішень про їх державну реєстрацію. Справі присвоєно номер 381/3235/23. В обґрунтування позову вказав, що Фастівською окружною прокуратурою опрацьована інформація щодо законності перебування у приватній власності громадян земель водного фонду на території Бишівської територіальної громади Фастівського району Київської області. Встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222789200:03:023:0018 площею 0,3690 га, яка розташована на території Бишівської сільської ради Фастівському районі Київської області поруч з с. Ясногородка, набута громадянами у порушення вимог Земельного та Водного кодексів України. Так, відповідно до договору дарування земельної ділянки від 15.12.2016 [PERSON] здійснив відчуження належної йому на праві приватної власності відповідно до державного акту ЯЛ № 076274 від 19.07.2010 земельної ділянки з кадастровим номером 3222789200:03:023:0018 площею 0,3690 га [PERSON] . Відповідно до відомостей з Державного реєстру прав на нерухоме майно, [PERSON] є власником указаної земельної ділянки і на даний час. Однак, у ході перевірки наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, встановлено, що указана земельна ділянка відноситься до земель водного фонду та незаконно перебуває у приватній власності відповідача. Тому прокурор просив суд: Усунути перешкоди у здійсненні Бишівською сільською радою Фастівського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду з кадастровим номером 3222789200:03:023:0018 шляхом їх повернення з володіння [PERSON] на користь Бишівської територіальної громади в особі Бишівської сільської ради Фастівського району Київської області. Усунути перешкоди у здійсненні Бишівською сільською радою Фастівського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 3222789200:03:023:0018 загальною площею 0,3690 га, що розташована Фастівського району Київської області шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 18047071 від 15.12.2016. Стягнути з відповідача на користь Київської обласної прокуратури судовий збір. Також, 26.07.2023 року заступник керівника Фастівської окружної прокуратури Микита Рождественський в інтересах держави в особі Бишівської сільської ради Фастівського району Київській області (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення та скасування рішень про їх державну реєстрацію. Справі присвоєно номер 381/3230/23. В обґрунтування позову вказав, що Фастівською окружною прокуратурою опрацьована інформація щодо законності перебування у приватній власності громадян земель водного фонду на території Бишівської територіальної громади Фастівського району Київської області. Встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222789200:03:023:0008 площею 3,0056 га, яка розташована на території Бишівської сільської ради Фастівському районі Київської області пор с. Ясногородка, набула громадянами у порушення вимог Земельного та Водного кодексів України. Так, відповідно до договору дарування земельної ділянки від 15.10.2007 [PERSON] здійснив відчуження належної йому на приватної власності відповідно до державного акту ЯД № 0775153 від 15.10.2007 земельної ділянки з кадастровим номером 3222789200:03:023:0008 площею 3,0056 га [PERSON] . Відповідно до відомостей з Державного реєстру прав на нерухоме майно, [PERSON] є власником указаної земельної ділянки і на даний час. Однак, у ході перевірки наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, встановлено, що указана земельна ділянка відноситься до земель водного фонду та незаконно перебуває у приватній власності відповідача. Тому прокурор просив суд: Усунути перешкоди у здійсненні Бишівською сільською радою Фастівського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду з кадастровим номером 3222789200:03:023:0008 шляхом їх повернення з володіння [PERSON] на користь Бишівської територіальної громади в особі Бишівської сільської ради Фастівського району Київської області. Усунути перешкоди у здійсненні Бишівською сільською радою Фастівського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 3222789200:03:023:0008 загальною площею 3,0056 га, що розташована Фастівського району Київської області шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 18053681 від 15.12.2016. Стягнути з відповідача на користь Київської обласної прокуратури судовий збір. Ухвалами суду від 27.09.2023 р. указані позовні заяви прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільних справ постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. 20.10.2023 р. від відповідача в особі її представника адвоката Єрмоленка Є.В. надійшов відзив, який прийнято судом та приєднано до матеріалів справи. У відзиві вказано, що з наведеними у позовній заяві обставинами та правовими підставами позову відповідач не погоджується посилаючись на те, що відповідачем правомірно набуто право власності на спірні земельні ділянки, державні акти на право приватної власності попередніми власниками [PERSON] та [PERSON] повністю відповідають вимогам, встановленими Постановою від 02.04.2002 №449 КМ України «Про затвердження форм державного акту на право власності на земельну ділянку та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою», та містять інформацію про державну реєстрацію в порядку, передбаченому п.3.3., 3.5. Інструкції, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 р. № 43, тому немає жодних підстав вважати, що вони отримані з порушенням порядку, встановленого законодавством України, що діяло на момент їх видання. Спірні земельні ділянки були сформовані за рахунок окремих земельних ділянок, придбаних [PERSON] 16.07.2003 р. за 31 окремими договорами купівлі-продажу. Станом на 16.07.2003 року земельні ділянки вже були сформовані та належали на праві приватної власності фізичній особі. Той факт, що площа спірної земельної ділянки становить 3,0056 га, а [PERSON] придбав за 31 окремим договором купівлі-продажу 11,77 га, свідчить про те, що вона була сформована за рахунок лише декількох окремо сформованих земельних ділянок. Починаючи з 16.07.2003 року відбувався поділ та об`єднання земельних ділянок, які належали на праві приватної власності фізичним особам. Позивач не навів в своєму позові обставин та не надав відповідних доказів, які б свідчили, що на дату вибуття земельної ділянки із власності Ясногородської сільської ради Макарівського району Київської області, спірні земельні ділянки належали до земель водного фонду. Крім того, не зазначено на якій саме підставі така ділянка вибула із власності Ясногородської сільської ради Макарівського району Київської області. Також відсутні будь-які докази того, що будь-яка земельна ділянка і тих 31 шт., які було придбано [PERSON] належала до земель водного фонду на момент вибуття її із власності Ясногородської сільської ради Макарівського району Київської області. Вважає, що твердження позивача стосовно відсутності державних актів та землевпорядної документації в місцевому фонді документації із землеустрою або в приміщенні відповідної ради або адміністрації, такими, що не доводять факт вибуття земельної ділянки з державної власності за відсутності розроблених та затверджених в установленому законом порядку проекту із землеустрою, а навпаки спростовуються документами (у тому числі державними актами на право приватної власності на землю), що додаються відповідачем. Крім того, за результатами проведеного науково-експертного дослідження, виявлено обставини, які не дозволяють зробити достовірний висновок щодо віднесення спірних земельних ділянок до земель водного фонду. Позивачем не надано жодних доказів того, що до 16.07.2003 р. на спірних земельних ділянках знаходилися водні об`єкти (русло малої річки Трубище або ставки), або доказів накладення меж спірних земельних ділянок на прибережну-захисну смугу, тому відсутні підстави вважати, що такі земельні ділянки відносилися до земель водного фонду та відведені з порушенням вимог ст. 59 ЗК України. Також відповідач вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту. Також відповідач зауважила, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що спірні земельні ділянки раніше були власністю саме Ясногородської сільської ради, яка ввійшла в склад Бишівської сільської територіальної громади, а не іншої територіальної громади або іншого державного органу влади. Тому відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою суду від 12.03.2024 р. цивільні справи № 381/3230/23, № 381/3231/23, № 381/3232/23, № 381/3233/23 за позовом заступника керівника Фастівської окружної прокуратури Микити Рождественського в інтересах держави в особі Бишівської сільської ради Фастівського району Київській області до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення та скасування рішень про їх державну реєстрацію - об`єднано в одне провадження. Об`єднаній справі присвоєно єдиний унікальний номер - № 381/3230/23. Ухвалою суду від 12.03.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні 13.05.2024 р., який відкладено на 08.08.2024 р. В подальшому судовий розгляд справи неодноразово відкладався, черговий раз на 19.08.2025 р. У судовому засіданні 19.08.2025 р. протокольною ухвалою залишено без розгляду клопотання представника відповідача адвоката Коваленко С.О. про залишення позову без руху. У судовому засіданні 19.08.2025 р. прокурор Хорошун М.Я. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав вказаних у позові. Бишівська сільська рада Фастівського району Київської області згідно поданого клопотання просила справу розглянути у відсутність представника, при прийнятті рішення керуватися наявними у справі матеріалами. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Коваленко С.О. просила відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню в зв`язку з тим, що прокурором не надано належних та допустимих доказів віднесення спірних земельних ділянок до земель водного фонду на момент їх вибуття із комунальної в приватну власність. Станом на день розгляду цієї справи склалася судова практика Верховного суду (Постанова ВС від 19.02.2024 року по справі №285/3484/20, постанова Верховного суду від 19.03.2025 у справі 916/3064/20), - відповідно до якої судами встановлено, що порушення вимог законодавства повинно існувати на час прийняття оспорюваних рішень, якими земельна ділянка була передана із державної власності в приватну. Точну дату переходу права власності із комунальної в приватну власність встановити неможливо, але відповідно до інформації, що міститься Державному акті на право приватної власності на землю серії РЗ №297176 від 17.07.2003 року, станом на 16.07.2003 року спірні земельні ділянки вже знаходились в приватній власності 31 фізичної особи. Всупереч наведеної позиції ВС прокурор надав до матеріалів справи докази того, що спірні земельні ділянки частково накладаються на землі водного фонду, які були виготовлені через декілька років після вибуття їх із комунальної в приватну власність, а саме виготовлені в 2022-2023 роках. Верховний суд (постанова 19.03.2025 у справі 916/3064/20) погоджується з позицією судів попередніх інстанції, якими визначено, що для визначення приналежності земельної ділянки до прибережної захисної смуги має бути використана документація, що відображає умови на момент виникнення спірних правовідносин. Пізні геодезичні вимірювання (наприклад, через 15 років після передачі у приватну власність) не можуть бути прийняти як достовірний доказ, оскільки вони не гарантують відтворення реальних умов того часу. Наведену позицію суду підтримав завідувач сектору гідрографії Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського Шевчук С.А., який виконав науково-експертний висновку Центральної геофізична обсерваторія імені Бориса Срезневського від 11.11.2022 №991-001-1273/991-083 та був допитаний судом в якості спеціаліста. Відповідно до висновків (п.9, 11), викладених в науково-експертному висновку Центральної геофізична обсерваторія імені Бориса Срезневського від 11.11.2022 №991-001-1273/991-083 саме через значне меандрування русла малої річки Трубище, необхідно використовувати виключно матеріали топо-геодезичних вишукувань та зйомки водних об`єктів за 2002-2003 рік, виконаних в момент відводу земельних ділянок, для проведення розрахунку прибережної захисної смуги. Як зазначив спеціаліст під час його допиту ситуація, що склалася із земельними ділянками, також може бути результатом життєдіяльності людини. Матеріали науково-експертного висновку не містять інформації щодо наявності до 16.07.2003 будь-яких ставків на спірній земельній ділянці, їх утворення, як зазначив спеціаліст, цілком можливе потягом стислого строку (1-2 місяця), тому посилання прокурора на наявність в 2004 році ставків на частині спірних земельних ділянок не доводить факт віднесення спірних земельних ділянок до земель водного фонду на момент їх переходу із комунальної в приватну власність, а саме станом на 16.07.2003 року. Як уточнив спеціаліст, супутникові зображення від 2004 року, які містяться в науково-експертного висновку, було виконано станом на 06.10.2004 року, тобто фактично через рік після переходу спірних земельних ділянок із комунальної в приватну власність, тому не відображають відтворення реальних умов, які існували станом на 16.07.2003 року. З огляду на те, що позивачем не надано жодних доказів того, що до 16.07.2003 на спірній земельній ділянці знаходились водні об`єкти (русло малої річки Трубище або ставки), або доказів накладення меж спірної земельної ділянки на прибережну-захисну смугу, просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вислухавши учасників справи, дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вказав прокурор у позові, Фастівською окружною прокуратурою опрацьована інформація щодо законності перебування у приватній власності громадян земель водного фонду на території Бишівської територіальної громади Фастівського району Київської області. Встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3222789200:03:023:0022 площею 1,8454 га, 3222789200:03:023:0023 площею 1,0071 га, 3222789200:03:023:0018 площею 0,3690 га та 3222789200:03:023:0008 площею 3,0056 га, які розташовані на території Бишівської сільської ради Фастівського району Київської області поруч з с. Ясногородка, набуті у приватну власність у порушенням вимог Земельного та Водного кодексів України. Судом встановлено, що листом від 17.02.2022 №12/2-177вих-22 Київська обласна прокуратура зверталася до Центральної геофізичної обсерваторії ДСНС України імені Бориса Срезневського про надання інформації щодо назви, статусу, довжини водного об`єкту (об`єктів), а також розміру його (їх) прибережної захисної смуги в розумінні положень ст. ст. 1, 88 Водного кодексу України (а.с. 25 том 1). Листом від 21.02.2022 № 991-001-324/991-08-18 Центральна геофізична обсерваторія ДСНС України імені Бориса Срезневського повідомила, що водний об`єкт, який розташований поряд з земельними ділянками з кадастровими номерами 3222789200:03:024:0041, 3222789200:03:024:0042, 3222789200:03:023:0004, 3222789200:03:023:0001, 3222789200:03:024:0001, 3222789200:03:023:0022, 3222789200:03:023:0023 це природний водний об`єкт ліва притока річки Без назви. Річки Без назви впадає в р. Ірпінь біля с. Дзвонкове, має площу водозбору 58,9 км2, довжину 12 км. Інформацію наведено за даними довідника «Гидрологическая изученность, Гидрометеоиздат, Ленинград, 1964 г.» стор. 44. Отже, ліва притока довжиною менше 10 км (також Без назви), поряд з якою розташовані земельні ділянки, згідно статті 79 Водного кодексу України є малою річкою. Розмір прибережної захисної смуги водних об`єктів визначається відповідно до статті 88 Водного кодексу України (а.с. 26 том 1). Листом від 15.07.22 №57-1713вих-22 Київська обласна прокуратура зверталася до Бишівської сільської ради щодо вжиття заходів забезпечення безперешкодного доступу громадян до узбережжя водного об`єкту (а.с. 27-28 том 1). Листом Вих№0222/451 від 20.07.2022 Бишівська сільська рада повідомила Київську обласну прокуратуру щодо вжитих заходів (а.с. 29-30 том 1). Протоколом огляду місця події від 29.06.2022 р. в с. Ясногородка проведено огляд земельних ділянок з кадастровими номерами 3222789200:03:023:0022, 3222789200:03:023:0023, 3222789200:03:023:0018 та 3222789200:03:023:0008 із залученням сертифікованого інженера-землевпорядника. За результатами огляду установлено, що дані ділянки частково накладаються на річку Трубище та прибережну захисну смугу водного об`єкту. На території земельних ділянок розташовані капітальні споруди (а.с. 31-34 том 1). Також прокурором подано схему розміщення земельних ділянок (а.с. 35-40 том 1). Як стверджує прокурор, площа накладання земельної ділянки з кадастровим номером 3222789200:03:023:0022 площею 1,8454 га на землі водного фонду складає 1,3163 га; площа накладання земельної ділянки з кадастровим номером 3222789200:03:023:0023 площею 1,0071 га на землі водного фонду складає 0,3892 га; площа накладання земельної ділянки з кадастровим номером 3222789200:03:023:0018 площею 0,3690 га на землі водного фонду складає 0,1717 га; площа накладання земельної ділянки з кадастровим номером 3222789200:03:023:0008 площею 3,0056 га на землі водного фонду складає 0,0607 га. Згідно науково-експертного висновку щодо дослідження історії змін морфометричних параметрів та планового розташування водних об`єктів малої річки Трубище між селами Ясногородка та Мостище Макарівського району Київської області, указані земельні ділянки розташовані на річці Трубище між селами Ясногородка та Мостище Макарівського району Київської області, за яким сформовані земельні ділянки з кадастровими номерами 3222789200:03:023:0022, 3222789200:03:023:0023, 3222789200:03:023:0018 та 3222789200:03:023:0008, які перебувають у власності [PERSON] , розташовані в місці меандрування (зміни планових характеристик) русла малої річки Трубите (п. 10 Висновку). Відповідно до п. 13 вказаного Висновку поруч із земельними ділянками з кадастровими номерами 3222789200:03:023:0022, 3222789200:03:023:0023, 3222789200:03:023:0018 та 3222789200:03:023:0008 розташований ставок, площа якого у період з 2010 по 2019 не змінювалась та станом па 20.10.2019 становила 2,31 га, площа ставка залишилась незмінною до 2022 року. Також у пункті 14 Висновку зазначено, що визначити ширину прибережної захисної смуги з урахуванням фактичного положення русла малої річки Трубище та створених на ній ставків станом на 2002-2003 роки для земельних ділянок з кадастровими номерами 3222789200:03:023:0022, 3222789200:03:023:0023, 3222789200:03:023:0018 та 3222789200:03:023:0008 достовірно неможливо, оскільки відсутні відповідні картографічні матеріали та супутникові знімки високої роздільної здатності (а.с. 42-62 том 1). Листом від 23.05.23 № 57-2387вих-23 Фастівська окружна прокуратура з метою вирішення питання про наявність підстав для вжиття органами прокуратури представницьких заходів для захисту інтересів держави зверталася до Бишівської сільської ради щодо надання інформації чи вживалися Бишівською сільською радою заходи щодо повернення земельних ділянок з кадастровими номерами 3222789200:03:023:0022, 3222789200:03:023:0023, 3222789200:03:023:0018 та 3222789200:03:023:0008 чи планує рада самостійно вжити заходи в судовому порядку, або навести вагомі причини неможливості такого реагування, і також повідомити позицію щодо можливості звернення Фастівської окружної прокуратури в інтересах Бишівської сільської ради з вищезазначених питань до суду (а.с. 63-76 том 1). Листом Вих.№ 02-22/764 від 26.05.2023 Бишівська сільська рада повідомила, що зазначені в листі від 23.05.23 № 57-2387вих-23 заходи не вживалися та не заперечує щодо представлення інтересів громади Фастівською окружною прокуратурою (а.с. 77 том 1). Листом від 24.07.2023 № 57-3663вих23 Фастівська окружна прокуратура повідомила Бишівську сільську раду про намір звернутися до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі: Бишівської сільської ради Фастівського району Київської області до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками з кадастровими номерами 3222789200:03:023:0022, 3222789200:03:023:0023, 3222789200:03:023:0018 та 3222789200:03:023:0008 шляхом їх повернення до комунальної власності та скасування рішення про їх державну реєстрацію (а.с. 78 том 1). Відповідно до Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.05.2023, земельні ділянки з кадастровими номерами 3222789200:03:023:0022 площею 1,8454 га, 3222789200:03:023:0023 площею 1,0071 га, 3222789200:03:023:0018 площею 0,3690 га та 3222789200:03:023:0008 площею 3,0056 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовані за адресою: Київська обл., Макарівський р-н, с/рада Ясногородська, зареєстровані 15.12.2016, власником є [PERSON] . Підстава набуття права власності договори дарування від 15.12.2016. Відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно щодо вказаних земельних ділянок в Реєстрі відсутня (а.с. 78-81 том 1, а.с. 77-79 том 2, а.с. 78-80 том 3, а.с. 66-68 том 4). Досліджуючи відзив відповідача та подані докази на підтвердження викладеного у ньому, суд зауважує, що відповідачем подано копії наступних документів: договір дарування земельної ділянки з кадастровими номерами 3222789200:03:023:0022, 3222789200:03:023:0023, 3222789200:03:023:0018 та 3222789200:03:023:0008; Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; заява [PERSON] про розподіл земельних ділянок; Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,0194 га; кадастровий план; Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,8454 га; договір купівлі-продажу частини земельної ділянки площею 11,65 га; Витяг з Державного реєстру правочинів; Державний акт на право приватної власності на землю серії Р3 № 297176; договір оренди землі (а.с. 128-141 том 1, а.с. 128-141 том 2, а.с. 127-141 том 3, а.с. 114-130 том 4). Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить також з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За правилами статей 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. Стаття 80 Земельного кодексу України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності. З огляду на положення частини першої статті 83, частини першої статті 84 Земельного кодексу України комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст; у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Статтею 122 ЗК України визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування відповідно із земель державної та комунальної власності. Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності. Прийняття рішення про передачу земель державної власності в приватну власність із земель державної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі державної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України). У відповідності до ст. ст. 19, 20 Земельного кодексу України, усі землі України за основним кільовим-призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі на землі сільськогосподарського призначення та землі водного фонду, а віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції. Відповідно до ст. 3 Водного кодексу України, усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд, до якого, серед іншого, належать поверхневі води - водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали, інші водні об`єкти. У ч. 1 ст. 58 Земельного кодексу України та ст. 4 Водного кодексу України зазначено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, островами, а також прибережні захисні смуги вздовж цих річок. Відповідно до ч. ч. 1, 2, п. «д» ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом (імперативна норма закону). Крім того, за положеннями ст. 60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України, вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається ст. ст. 60 - 62 Земельного кодексу України та ст. ст. 1, 88 - 90 Водного кодексу України. Так, згідно із ст. 61 Земельного кодексу України та ст. 89 Водного кодексу України, прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Непридатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смузі. Відповідно до ст. 60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та. навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації (ч. 3 ст. 60 Земельного кодексу України). Крім того, за положеннями ч. 4 ст. 88 Водного кодексу України (у редакціях, чинних на час виникнення правовідносин), у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь- яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Разом з цим, негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Виходячи із змісту рішення Конституційного Суду України у справі № 1-1/99 від 08.04.1999 поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до ст. ст. 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Вищевказаним рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/99 від 08.04.1999, передбачено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. У даному позові від імені держави в якості позивача визначено державу, як власника, поза волею якого спірні землі вибули з користування та якого позбавлено можливості розпоряджатись спірними земельними ділянками, що суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих сторонами доказів на підтвердження своїх обґрунтувань та заперечень у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Дійшовши висновку про відсутність підстав для задоволення позову, суд виходить з того, що прокурором не доведено ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог. Судом не встановлено того, що відповідачем [PERSON] не правомірно набуто право власності на спірні земельні ділянки, державні акти на право приватної власності видані попереднім власникам [PERSON] та [PERSON] відповідають вимогам, встановленими Постановою від 02.04.2002 №449 КМ України «Про затвердження форм державного акту на право власності на земельну ділянку та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою», та містять інформацію про державну реєстрацію в порядку, передбаченому п.3.3., 3.5. Інструкції, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 р. № 43, тому немає підстав вважати, що вони отримані з порушенням порядку, встановленого законодавством України, що діяло на момент їх видання. При цьому, спірні земельні ділянки були сформовані за рахунок окремих земельних ділянок, придбаних [PERSON] 16.07.2003 р. за 31 окремими договорами купівлі-продажу. Станом на 16.07.2003 року земельні ділянки вже були сформовані та належали на праві приватної власності фізичній особі. Починаючи з 16.07.2003 року відбувався поділ та об`єднання земельних ділянок, які належали на праві приватної власності фізичним особам. Відсутність державних актів та землевпорядної документації в місцевому фонді документації із землеустрою або в приміщенні відповідної ради або адміністрації, не доводять факт вибуття земельної ділянки з державної власності за відсутності розроблених та затверджених в установленому законом порядку проекту із землеустрою, а навпаки спростовуються документами (у тому числі державними актами на право приватної власності на землю), що надані відповідачем. Крім того, прокурор не надав належних доказів, які б свідчили, що на дату вибуття земельної ділянки із власності Ясногородської сільської ради Макарівського району Київської області, спірні земельні ділянки належали до земель водного фонду. За результатами проведеного науково-експертного дослідження, виявлено обставини, які не дозволяють зробити достовірний висновок щодо віднесення спірних земельних ділянок до земель водного фонду. Позивачем не надано жодних доказів того, що до 16.07.2003 р. на спірних земельних ділянках знаходилися водні об`єкти (русло малої річки Трубище або ставки), або доказів накладення меж спірних земельних ділянок на прибережну-захисну смугу, тому відсутні підстави вважати, що такі земельні ділянки відносилися до земель водного фонду та відведені з порушенням вимог ст. 59 ЗК України. Так,\~відповідно до\~науково-експертного\~висновку Центральної\~геофізична обсерваторія\~імені Бориса\~Срезневського від\~11.11.2022\~№ 991-001-1273/991-083\~щодо дослідження\~історії змін\~морфометричних параметрів\~та планового\~розташування водних\~об`єктів малої\~річки Трубище\~між селами\~Ясногородка та\~Мостище Макарівського\~району Київської\~області Річка Трубище відноситься до малої річки з площею водозбору 60,34 км2, відповідно ширина прибережної захисної смуги для малої річки Трубище має становити 25 м. Заплава річки Трубище має ширину в межах 75 110 м, а в місцях злиття приток вона збільшується до 250 - 300 м. Заплава річки заболочена, місцями із слабо вираженим руслом. Під час проходження весняних повеней та дощових паводків русло річки Трубище зазнає суттєвих морфометричних змін і змінює свої планові характеристики (положення і ширину). Станом на 1935 рік в руслі малої річки Трубище були відсутні штучно створені водні об`єкти - ставки, а в межах населених пунктів Ясногородка і Мостище русло малої річки Трубище було спрямлене та поглиблене для можливості використання заплави у господарських цілях. До 1972 року в руслі малої річки Трубище вже було споруджено п`ять руслових ставків, які суттєво змінили гідрологічний режим та морфометричні параметри малої річки. Основна мета будівництва ставків - це риборозведення та рекреаційне використання. До 2004 року їх кількість збільшилася до дев`яти. Здебільшого їх розташування визначалася місцями з широкою заплавою та значним меандруванням русла річки Трубище. У 2017-2019 рр. загальна кількість руслових та заплавних ставків на основному руслі збільшилася до шістнадцяти. Доцільність їх будівництва має бути підтверджена відповідними документами та проектами. У безпосередній близькості на відстані від 26 до 33 м до русла річки Трубище на місці сучасної забудови в межах зазначених земельних ділянок знаходилася історична житлова забудова села Ясногородка (1972 р.). Земельні ділянки що розглядаються були сформовані внаслідок неодноразового поділу та об`єднання земельних ділянок право власності на які набувалось первинними особами протягом 2002 - 2003 років. Для цього проміжку часу (2002 - 2003 рр.) відсутня необхідна картографічна інформація щодо положення русла річки Трубище поруч із зазначеними земельними ділянками. Відповідні картографічні матеріали мали б бути розроблені відповідними фахівцями під час відведення земельних ділянок у приватну власність. Проведеними дослідженнями, які виконані на основі порівняння картографічних та супутникових даних, підтверджено значне меандрування (зміна планових характеристик) русла малої річки Трубище, яке в місці розташування зазначених земельних ділянок становить від 17 до 30 м. Наведені картографічні та супутникові дані за період 1935-2019 рр. підтверджують необхідність використання виключно матеріалів топо- геодезичних вишукувань та зйомки водних об`єктів 2002 - 2003 рр., виконаних в момент відводу земельних ділянок, для проведення розрахунку фактичної ширини прибережної захисної смуги. Також, достовірно невідома точна дата (або період) та черговість створення і облаштування руслових ставків, що робить неможливим встановити берегову лінію руслових ставків, і, відповідно, положення урізу води на момент відведення земельних ділянок у приватну власність для зазначених земельних ділянок. Площа ставка на поруч із зазначеними земельними ділянками за період 2010-2019 рр. не змінювалась та станом на 20.10.2019 р. становила 2,31 та, площа ставка залишилася не змінною до 2022 року. Відповідно до наведеного визначити ширину прибережної захисної смуги, з урахуванням фактичного положення русла малої річки Трубище та створених на ній ставків, станом на 2002-2003 роки для зазначених вище земельних ділянок достовірно неможливо, оскільки відсутні відповідні картографічні матеріали та супутникові знімки високої роздільної здатності. За результатами проведеного науково-експертного дослідження виявлено обставини, які не дозволяють зробити достовірний висновок щодо віднесення до земель водного фонду земельних ділянок з кадастровими 3222789200:03:023:0014, 3222789200:03:023:0022, 3222789200:03:023:0018, 3222789201:01:023:0063, 3222789201:01:023:0064, 3222789200:03:023:0023, 3222789200:03:023:0004, 3222789200:03:024:0043 Допитаний у судовому засіданні спеціаліст [PERSON] , завідувач сектору гідрографії відділу гідрології та державного водного кадастру Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського, який готував науково-експертний висновок, установа, яку він представляє займається веденням Державного водного кадастру каталогових даних, пояснив що для русла річки Трубище характерне таке явище як меандрування, природний процес. Максимальна ширина заплави річки відповідає меандруванню русла річки. Станом на 1972 рік в межах спірних земельних ділянок ставків не було. Дізнатися час виникнення ставків неможливо, оскільки відсутня картографічна інформація, могли бути створені за короткий період часу, виключає природнє походження ставків, мета створення їх невідома, могли виникнути внаслідок забору піску. Достовірно встановити їх виникнення в період часу 2002-3003 неможливо. Зауважив, що відповідно до картографічних матеріалів 1935, 1972, 2017 років, русло річки Трубище дуже суттєво меандрувало, в межах спірних земельних ділянок, меандрування становило від 17 до 35 метрів, що впливає на визначення прибережної захисної смуги. Землевпорядники зобов`язані були перевірити наявність обмежень на момент відведення земельних ділянок у власність. На підставі наявних матеріалів неможливо зробити висновок про віднесення спірних земельних ділянок до земель водного фонду станом на 16.07.2003, інша інформація відсутня. Таким чином, жодний із наданих позивачем документів не містить інформації, яка може підтвердити, що спірні земельні ділянки на момент відведення відносились до земель водного фонду. При цьому, суд зауважує, що для визначення приналежності земельної ділянки до земель водного фонду має бути використана документація, що відображає такий стан саме на момент відведення земельної ділянки. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності у даній справі слід вказати наступне. Статтею 256 ЦК України, визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Основи застосування позовної давності передбачені главою 19 ЦК України. Позовна давність нормами ЦК України поділена на загальну та спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). До окремих видів вимог, пов`язаних з визнанням правочинів недійсними, встановлено спеціальну позовну давність (частини третя, четверта статті 258 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суди при розглядів спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7\~листопада 2018\~року у\~справі №\~575/476/16-ц тощо). Враховуючи вказані положення та встановлені обставини справи, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір стягненню з відповідача не підлягає.

Outcome: dismissed