Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

У вересні 2024 року до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з Дарницького районного суду м. Києва, за підсудністю, надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що 10 червня 2016 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у Дарницькому районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану за актовим записом № 873. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинено з 2018 року. Шлюб з відповідачем було розірвано за рішенням Печерського районного суду м. Києва 28 травня 2020 року. Позивач проживає разом з сином та перебуває на повному утриманні позивача та її нового чоловіка [PERSON] , з яким вона перебуває у шлюбі з 12.03.2022 року та мають від шлюбу неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . На даний час місце проживання [PERSON] позивачу не відомо. Зі слів родичів, у 2020 році він повернувся жити за місце своєї реєстрації до окупованої території Луганської області м Стаханов . Їх син взагалі не знає свого рідного батька, називає і вважає батьком її другого чоловіка - [PERSON] , який планує усиновити її сина - [PERSON] . На даний час [PERSON] перебуває на військовій службі в частині № [NUMBER] . Позивач знаходиться у декретній відпустці до 3 років по догляду за другою дитиною. [PERSON] за шість років жодного разу не бачив, життям сина не цікавився, не телефонував та не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. Таким чином, зважаючи на вищенаведене, з метою як найкращого забезпечення інтересів та прав дитини, остання звернулась до суду із зазначеним позовом. Ухвалою суду від 01 жовтня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 49). Ухвалою суду від 17 березня 2025 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи (а.с. 63). Позивач у призначене судове засідання не з`явилася, звернулися до суду із заявою про розгляд справи без її участі за наявними матеріалами, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник третьої особи - Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, були повідомлені належним чином. На адресу суду надав відповідний висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача (а.с. 60-61). Відповідач відзив на позовну не подав, в судове засідання не з`явився. Згідно відповіді № 750277 від 21.08.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, місце проживання [PERSON] , [INFO] , станом на момент відкриття провадження по справі: [ADDRESS] . Суд, беручи до уваги, що м. Стаханов Луганської області входить до Переліку територій, на яких ведуться (велись) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджених наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих території України від 22.12.2022 року № 309. Через що, отримана судом інформація не дає можливості встановити у встановленому законом порядку місце перебування фізичної особи на даний час, тому подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України". Відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Отже, відповідач був повідомлений належним чином про розгляд справи, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. У позові позивач посилається на те, що 10 червня 2016 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у Дарницькому районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану за актовим записом № 873. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 12 жовтня 2016 року, виданий Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації цивільного стану ГТУЮ у місті Києві, серія [NUMBER] (а.с.13). Фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинено з 2018 року. Шлюб з відповідачем було розірвано за рішенням Печерського районного суду м. Києва 28 травня 2020 року (а.с. 15-16). Позивач проживає разом з сином та перебуває на повному утриманні позивача та її нового чоловіка [PERSON] , з яким вона перебуває у шлюбі з 12.03.2022 року (а.с. 12) та мають від шлюбу неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Відповідно до листа-характеристики від дошкільного навчального закладу № 325 від 30 квітня 2024 року щодо дитини [PERSON] , останній відвідував заклад з 16 вересня 2020 року по червень 2023 року. Хлопчик комунікативний, доброзичливий, привітливий, чуйний, здатний до співчуття, активний досить легко вступає в контакт з дорослими і дітьми. Як відомо [PERSON] виховувався у повній сім`ї, мамою та її теперішнім чоловіком [PERSON] . Біологічного батька дитини ніколи не бачили, він не цікавиться життям дитини і не сплачував кошти за харчування дитини у садку. [PERSON] називав татом теперішнього чоловіка мами, розповідав, що він дуже хороший, піклується про них з мамою (а.с. 34) . Згідно до листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району м. Києва від 03.05.2024 № 105/46-465 щодо [PERSON] , [INFO] , неповнолітній [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , які мешкають за адресою: [ADDRESS] , спостерігаються в амбулаторії № 11 КНП «ЦПМСД» Печерського району м. Києва, декларація з лікарем-педіатром [PERSON] . Діти регулярно проходять медичні огляди, щеплені відповідно до календаря. Рекомендацій лікаря дотримуються (а.с. 36). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 14.05.2024 року складеного фахівцями Служби у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, у родині [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що родина проживає у 2 кімнатній квартирі, квартира обладнана необхідними меблями та побутовою технікою із всіма комунальними зручностями. Умови проживання нормальні. Для дитини обладнані окремі місця для відпочинку та проведення дозвілля. Дитина забезпечена всім необхідним в достатній кількості, одяг та взуття, іграшки, канцелярське приладдя. Зі слів мами в родині гарні відносини між членами сім`ї (а.с. 29-30). Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї від 14.05.2024 № 273-05-24 Печерського районного у місті Києві центру соціальних служб, встановлено, що родина проживає в двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Чоловік [PERSON] , військовослужбовець ЗСУ. Зі слів матері дитина [PERSON] хворіє рідко, декларація укладена в амбулаторії № 11, лікар педіатр [PERSON] . Зі слів хлопчика у нього добрий апетит, мама піклується про раціон харчування дитини. Зі слів матері, дитина має позитивний характер та має багато друзів. [PERSON] повідомив, що любить батьків та допомагає мамі піклуватися про молодшого брата. У хлопчика є окреме місце для сну, одяг відповідно до сезону, іграшки, засоби гігієни тощо. Зі слів матері дитини, [PERSON] вона перебуває у шлюбі з [PERSON] , вони разом з чоловіком виховують двох дітей. Також [PERSON] повідомила, що біологічний батько [PERSON] жодним чином не допомагає у вихованні та утриманні сина, зв`язок з ним втрачено, його місцезнаходження невідоме (а.с. 18-28). Розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 10.06.2024 року № 402 «Про визначення місця проживання дитини» визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю - [PERSON] . 10 лютого 2025 року Печерською районною в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування наданий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Так у висновку зазначено, що за результатами відвідування сім`ї зазначено, що за результатом відвідування сім`ї Шаповал соціальним фахівцем Печерської районної у місті Київ центр соціальних служб складено акт оцінки потреб сім`ї від 14.05.2025 № 273-05-24. В документі зазначається, що [PERSON] налаштований на спілкування з оточуючими її людьми. Місце знаходження рідного батька дитині достеменно не відомо. Телефонний зв`язок з ним відсутній. Своїм батьком хлопчик вважає чоловіка її матері - [PERSON] . За результатами оцінювання потреб з`ясовано, що основні ознаки та чинники, що спричиняють СЖО в сім`ї відсутні. [PERSON] повідомив, що любить батьків та допомагає мамі піклуватися про молодшого брата. У хлопчика є окреме місце для сну, одяг відповідно до сезону, іграшки, засоби гігієни тощо. Зі слів матері дитини, [PERSON] вона перебуває у шлюбі з [PERSON] , вони разом з чоловіком виховують двох дітей. Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу позбавлення батьківських прав, врегульовані наступними нормами закону. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. [PERSON] , як мати малолітньої дитини - [PERSON] , наділена правом на звернення до суду із зазначеним позовом, в свою чергу, [PERSON] , як батько дитини виступає належним відповідачем. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п. 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батько дитини, починаючи з 2020 року жодного разу не поцікавився життям своєї дитини, не впевнився в її безпеці в умовах військової агресії російської федерації. Аналіз поданих доказів свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов`язків з виховання доньки, визначених ст. 150 СК України. Родинний зв`язок між ними безповоротно втрачено, в подальшому дитина з батьком підтримувати стосунки не бажає. Поряд з цим, статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідачем по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених в позові. Відповідно до висновку органу опіки та піклування, було вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав, [PERSON] , відносно його сина [PERSON] , [INFO] . З огляду на докази по справі, та обставини викладені в позовній заяві, суд вважає, що вказаний висновок, є таким що підлягає взяттю до уваги при постановлені судового рішення. Тлумачення частини шостої статті 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки не у достатній мірі спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Отже, висновок має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову або для відмови в задоволенні позову про позбавлення одного з батьків батьківських прав. Суд також враховує ту обставину, що [PERSON] був повідомлений про наявність у провадженні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області провадження стосовно доцільності позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки, між тим зацікавленості відповідач до позову не виявив, у судове засідання не з`явився, заперечень чи клопотань не надав. Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] При цьому, обраний позивачем спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає його законним інтересам. Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved