Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

Представник ТОВ «ФК «ЕЙС» адвокат Тараненко А.І. звернувся до Слобідського районного суду міста Харкова через підсистему «Електронний суд» з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №419464432 від 15.09.2021 у розмірі 104 544,00 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.09.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісний кредитор) та відповідач в інформаційно-комунікаційній системі первісного кредитора уклали кредитний договір №419464432 (далі Договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора. Перед укладення Договору позичальник ознайомився з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами надання коштів у позику, заповненням Заявки на отримання коштів в кредит (заявка) позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідно до Договору кредитодавець (первісний кредитор) надав позичальникові кредит на суму 22000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. На виконання Договору 15.09.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти в сумі 22000,00 грн. на його банківську карту, отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі. 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01 (в редакції додаткових угод до нього), відповідно до якого на підставі Реєстру прав вимоги від 21.12.2021 права вимоги за Договором перейшли до ТОВ «Таліон Плюс». 05.08.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №05/0820-01, відповідно до якого на підставі Реєстру прав вимоги від 31.07.2023 право вимоги до відповідача за Договором перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». 29.05.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу б/н, відповідно до якого на підставі Реєстру боржників право вимоги до відповідача за Договором перейшло до позивача. Оскільки відповідач свої зобов`язання за Договором не виконав, в результаті чого загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за Договором становить 104 544,00 грн, яка складається з: 22 000,00 грн. - заборгованість по кредиту; 82 544,00 грн- заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом, позивач звернувся з даним позовом до суду. Крім того позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати: сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн та 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач [PERSON] надав суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує, просить визнати Договір недійсним з моменту його укладення, зобов`язати [PERSON] сплатити заборгованість у розмірі тіла кредиту 22\~000,00 грн та розстрочити сплату на 15 місяців в рівних частинах по 1466,66 грн щомісячно, судові витрати у розмірі сплаченого судового збору (2422,40 грн) розподілити між сторонами, у позовних вимогах про стягнення процентів за користування кредитом та витрат за правничу допомогу відмовити. В обґрунтування зазначив, що не укладав будь-яких договорів з ТОВ «ФК «ЕЙС». Натомість уклав 15.09.2021 кредитний договір з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», на підставі якого отримав кредит в сумі 22000,00 грн. Посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів» вважає умови Договору несправедливими та такими, що обмежують його права як споживача. Вважає, що оскільки позивач звернувся з даним позовом до суду, то відносно відповідача застосовує заборонену законом нечесну підприємницьку практику. Відповідач визнає заборгованість на суму 22000,00 грн (тіло кредиту) та просить її розстрочити, оскільки наразі не має постійної роботи та одноразово повернути всю суму не може. Процесуальні дії у справі Ухвалою Слобідського районного суду міста Харкова від 19.06.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судові засідання 24.07.2025 та 13.08.2025 не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за відсутністю представника позивача. 24.07.2025 на адресу суду надійшов від відповідача відзив на позов. Відповідач в судові засідання 24.07.2025 та 13.08.2025 не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, а саме: рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей з Реєстру територіальної громади міста Харкова. Конверти повернулися з відміткою АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою». За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом 15.09.2021 між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено Договір кредитної лінії №419464432 (далі - Договір), відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося надати відповідачу грошові кошти (кредит) в сумі 22000,00 грн, на умовах строковості, зворотності та платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (п.1.1 Договору). Сторонами погоджено строк кредитної лінії 30 днів від дати отримання кредиту, до 15.11.2021, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 711,70 % річних, що становить 1,98 % в день (дисконтна ставка). За умови продовження кредиту нарахування процентів здійснюється за індивідуальною процентною ставко 426,00% річних або 1,17% в день. При невиконанні умов оплати процентів застосовується базова процентна ставка 766.50 % річних або 2,10 % в день (п.1.9 Договору). На виконання Договору первісний кредитор надав відповідачу кредит в сумі 22000,00 грн, шляхом ініціювання переказу коштів через банк провайдер, на банківську картку позивача № [NUMBER] , що підтверджується копією платіжного доручення від 15.09.2021 та довідкою від 23.05.2025 №419464432/23052025/Э (а.с.44, 95). 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01 (в редакції додаткових угод до нього), відповідно до якого на підставі Реєстру прав вимоги від 21.12.2021 права вимоги за Договором перейшли до ТОВ «Таліон Плюс». 05.08.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №05/0820-01, відповідно до якого на підставі Реєстру прав вимоги від 31.07.2023 право вимоги до відповідача за Договором перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». 29.05.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу б/н, відповідно до якого на підставі Реєстру боржників право вимоги до відповідача за Договором перейшло до позивача. Суду надано також платіжні доручення на підтвердження сплати за позивачем за права вимоги. Послідовний перехід прав вимоги за Договором до нових кредиторів також підтверджується платіжними інструкціями про здійснення фінансування під відступлення права грошової вимоги. Відступлення права вимоги відповідає умовам Договору (п.4.23), а також положенням ст.1077, 1080, 1082 ЦК України. В силу вимог ст. 512, 513, 514, 516, 517\~ЦК України\~у зобов`язанні\~позичальника за\~Договором відбулася\~заміна кредитора,\~а ТОВ\~«ФК\~«ЕЙС» набуло статусу нового кредитора. Відповідно до розрахунків заборгованості, наданих позивачем, [PERSON] має заборгованість за Договором у розмірі 104 544,00 грн, з яких: 22 000,00 грн. - заборгованість по кредиту; 82 544,00 грн- заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1047, 1055 ЦК України договір позики (кредиту) укладається у письмовій формі. Згідно із ч. 2 п.2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Суд встановив,\~що Договір\~укладений за\~допомогою інформаційно-комунікаційної\~системи (ІКС)\~первісного кредитора,\~підписаний відповідачем\~одноразовим ідентифікатором,\~та має\~силу договору,\~який укладений\~в письмовій\~формі.\~Договір підписано\~відповідачем 15.09.2021\~об 23:12:26 шляхом введення одноразового ідентифікатора MNV74K6M (розділ 5 Договору). Суду також надано детальний алгоритм дій позичальника в ІКС щодо укладення Договору, Заявку на отримання кредиту та паспорт споживчого кредиту. Перед укладенням Договору відповідачу надана уся переддоговірна інформація для прийняття ним виваженого рішення щодо оформлення кредиту, зокрема за допомогою фінансового калькулятора, що підтверджується також алгоритмом дій первісного кредитор стосовно укладення кредитних договорів. Крім того відповідач письмово підтвердив ознайомлення з умовами кредитування своїм підписом паспорту споживчого (стандартизована форма, встановлена Законом України «Про споживче кредитування»), (а. с. 9, 10-19, 33-34). На виконання Договору первісний кредитор надав відповідачу кредит в сумі 22000,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення від 15.09.2021 та довідкою від 23.05.2025 №419464432/23052025/Э. Отже первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, відповідно до умов Договору. Відповідно до ст.\~627\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1ст. 638 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, вимоги щодо стягнення тіла кредиту в сумі 22000,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо нарахування відсотків (процентів за користування кредитом) суд дійшов таких висновків. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. Відповідно до п.1.3 Договору кредит надається строком на 30 днів до 15.11.2021. Пунктом 1.8 Договору встановлений порядок пролонгації строку кредитування, який, зокрема, передбачає вчинення певних дій, а саме оплату всіх фактично нарахованих процентів. При цьому, як вбачається з положень п.1.8 Договору, що визначають формулу продовженого строку кредитування, строк кредитування автоматично продовжується на кількість днів, яка дорівнює першому періоду. Така автоматична пролонгація строку кредитування узгоджувалася з нормами Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, яка діяла на дату укладення Договору. Водночас суд зауважує, що з наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що відповідач сплатив 15.10.2021 суму 2376,00 грн, яка зарахована в погашення нарахованих процентів. Отже, виходячи з положень п.1.8 Договору, строк кредитування продовжено ще на 30 днів, тобто до 15.11.2021. Будь яких оплат після 15.11.2021 відповідач не здійснював, що виключає факт автоматичного продовження строку кредитування після цієї дати, як це передбачено п.1.8 Договору. А відтак, нарахування процентів поза межами строку кредитування (після 15.11.2021) є неправомірними. Отже, вимоги щодо стягнення суми нарахованих процентів за користування кредитом підлягають задоволенню частково, в сумі 9636,00 грн. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ст. 525, 526 ЦК України\~встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за Договором підлягають задоволенню частково, в сумі 31\~636,00 грн,\~яка складається\~з:\~заборгованості за\~тілом кредиту\~ 22000\~грн;\~заборгованості за\~процентами \~9636,00 грн. Щодо вимог відповідача розстрочити сплату заборгованості на 15 місяців суд зазначає таке. Приписами ст.\~267\~ЦПК України\~унормовано,\~що суд,\~який ухвалив\~рішення,\~може визначити\~порядок його\~виконання,\~надати відстрочення\~або розстрочення\~виконання,\~вжити заходів\~для забезпечення\~його виконання,\~про що\~зазначає в\~рішенні.\~ Відповідно до ч. 1, 3, 4, 5 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Неможливість сплати заборгованості відповідач пояснює форс - мажорними обставинами в країні, відсутністю стабільного заробітку та хворобою батька, 1966 р.н. Водночас відповідач не підтвердив належними доказами неможливість виконати зобов`язання, в тому числі через матеріальний стан відповідача (зокрема суду не надано документів на підтвердження складу сім`ї відповідача, наявності утриманців, документів на підтвердження суми доходу за відповідний період, тощо.) Отже, при ухваленні рішенні суд не вбачає підстав для розстрочення виконання рішення. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1, 3 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивач надав суду платіжну інструкцію від 16.06.2025 №16450 на підтвердження сплати судового збору в сумі 2422,40 грн. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн адвокат надав договір про надання правничої допомоги від 29.05.2025 №29/05/25-01, додаткову угоду від 30.05.2025 №25770535061 до договору про надання правничої допомоги, Протокол погодження вартості послуг. Отже, зважаючи на вимоги ст.141 ЦПК України, суд дійшов висновку, що судові витрати (судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу) підлягають відшкодуванню з відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 2851,22 грн.

Outcome: partial