Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в Городищенський районний суд Черкаської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач мотивує їх тим, що 08 березня 2024 року о 08 год.55 хв. у Київській області м.Києві на Великій Окружній дорозі за участю транспортного засобу Daewoo Nexia з державним номерним знаком [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу JEEP Cherokee з державним номерним знаком [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , сталася дорожньо-транспортна пригода. Власнику транспортного засобу JEEP Cherokee з державним номерним знаком [NUMBER] , тобто йому, завдано матеріальних збитків. Постановою Городищенського районного суду Черкаської області від 29 квітня 2024 року по справі №691/308/24 [PERSON] було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, постанова набрала законної сили. У зв`язку з тим, що на момент ДТП, водій транспортного засобу Daewoo Nexia був забезпечений за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР6526489 згідно ст.33 та ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, він письмово повідомив АТ «СГ» «ТАС»» та надав всі необхідні документи для початку розгляду справи про страховий випадок. 02 травня 2024 року на його рахунок від АТ «СГ» «ТАС»» було зараховано страхове відшкодування у розмірі 156800,00 грн., в результаті чого з відповідача підлягає до стягнення решта розміру матеріального збитку 215499,00 грн., франшиза 3200,00 грн., і моральна шкода 10\~000,00 грн.. Звертався до відповідача з досудовою вимогою, але відповіді не отримав. Зважаючи на обсяг душевних переживань та рівень завданого дискомфорту, цінуючи свій особистий час та сили, витрачені на усунення наслідків ДТП і відновлення життєвого графіка, прийняв рішення звернутися в суд за захистом порушених прав та інтересів, і поніс додаткові витрати, а саме сплатив судовий збір та оплатив правничу допомогу адвоката приблизно на суму виконаних робіт 12000грн., які бажає стягнути з відповідача у справі (а.с.1-12). 13 листопада 2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено цивільну справу до підготовчого засідання з повідомленням сторін про прийняте рішення (а.с.68-69). 25 грудня 2024 року підготовче провадження у цивільній справі закрито і призначено судовий розгляд (а.с.92-93). У судове засідання належно повідомлені сторони не прибули. Представник позивача, адвокат Гафич І.І. надіслав до суду заяву від 07 серпня 2025 року про розгляд без їх участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задоволити. Відповідач [PERSON] інформований про розгляд цивільної справи з його участю, не з`явився, судові повістки не отримував, 22 травня 2025 року судову повістку вручено за довіреністю та розміщено двічі оголошення про виклики до суду, на офіційному веб-порталі «Судова влада України» за веб-адресою: https://gd. ck. court. gov. ua., причину своєї неявки суду не повідомив, як і не надіслав заяв чи то клопотань про розгляд справи у його відсутність або перенесення розгляду, відзиву не подав (а.с.135). Неявка у\~судове засідання,\~належно повідомлених\~сторін не\~перешкоджає судовому\~розгляду у\~їх відсутності,\~на підставі\~поданих до\~суду доказів,\~з повідомленням\~їх,\~як сторін\~у справі,\~про прийняте\~судом рішення. Судовий розгляд цивільної справи відбувся у відсутності сторін і відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши позовну заяву у межах заявлених позовних вимог, враховуючи належне повідомлення учасників справи які не прибули до суду та зміст заяви представника позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі, приходить до висновку про її задоволення в силу наступного. Згідно ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст.ст.13,81 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У відповідності до\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.3\~ст.1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо ) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.1188 ЦК України\~шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. У п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо- транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі\~статтею 1194 ЦК України\~-відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті\~36,\~37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому розмір страхової виплати (страховою відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за\~статтею 1194 ЦК України. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно\~статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. У зв`язку із зазначеним, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, не припинилось виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК України), і особа, яка завдала шкоди, зобов`язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Така правова позиція викладена Верховним Судом у Постанові від 21.02.2018 року по справі 760/19377/15-ц (провадження № 61-2211 св 18). У справі, яка розглянута судом, позивач [PERSON] пред`явив вимоги до винної особи [PERSON] про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), розміру франшизи, які ним не одержано від страховика, з вирішенням питання про відшкодування моральної шкоди і судових витрат. Згідно із роз`ясненнями, викладеними в пункті 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Крім того, за правилами статей\~1188,\~1192 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Із досліджених судом доказів вбачається, що позивач [PERSON] , [INFO] , українець, громадянство України, ідентифікаційний номер [NUMBER] , паспорт [NUMBER] виданий Городищенським РВ УМВС України в Черкаській області, та власник транспортного засобу JEEP Cherokee з державним номерним знаком [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.13-15). Відповідач [PERSON] , [INFO] , українець, громадянство України, ідентифікаційний номер [NUMBER] , місце реєстрації [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України № [NUMBER] від 04.10.2021 року, орган видачі 7101, керування транспортним засобом Daewoo Nexia з державним номерним знаком [NUMBER] (а.с.1-13, 123). [PERSON] оформив 08 березня 2024 року поліс №АР6526489 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діє на території України) в АТ «СГ» «ТАС»» (а.с.21). У акті огляду транспортного засобу (дефектна відомість) №4346 від 26 березня 2024 року зафіксовано характер виявлених пошкоджень на автомобілі JEEP Cherokee з державним номерним знаком [NUMBER] який складає 431668,23 грн. з ПДВ (а.с.22). Звітом про визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу №4346 від 29 березня 2024 року оцінювачем визначено вартість матеріального збитку 431668,23 грн., визначено вартість відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу 791977,15 грн., вартість автомобіля в пошкодженому стані 59369,07 грн., ринкова вартість автомобіля складає 431668,23 грн. (а.с.23-35). Постановою Городищенського районного суду Черкаської області від 29 квітня 2024 року по справі №691/308/24 [PERSON] було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, постанова набрала законної сили (а.с.19-20). Правовідносини, що склалися між сторонами у справі регулюються нормами спеціального закону Закон України «Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» (надалі за текстом Закон) від 01 липня 2004 року. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 28 Закону визначено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року №754/5129/15-ц зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - виходячи із витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Відповідно до ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках встановлених законом. Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Згідно п.34.2 протягом десяти робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. В ході судового розгляду встановлено, що сторонами у справі не заперечується факт дорожньо-транспортної пригоди 08 березня 2024 року, винність [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, настання страхового випадку і підстави для страхового відшкодування. Позивач не згідний із розміром виплаченої грошової суми в якості страхового відшкодування та в судовому порядку довів змістом письмових доказів про право на такі у більшому розмірі. Під час судового розгляду відповідач у справі не заявив клопотань про проведення в цивільній справі судової транспортно-товарознавчої експертизи з метою визначення розміру збитку та вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу JEEP Cherokee з державним номерним знаком [NUMBER] для заперечення позовних вимог позивача, відзиву на позов та пояснень до суду не надав. На підставі правового висновку Верховного Суду від 21 лютого 2021 року у справі №760/19377/15 суд бере до уваги, що якщо потерпілий звернувся до страхової і одержав страхове відшкодування, але його не достатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка ним одержана від страховика. Відповідно до правової позиції висловленої у Постанові Верховного Суду у справі №522/15636/16-ц від 11 грудня 2019 року, особа яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Аналізуючи вивчені і досліджені в судовому засіданні вищезазначені письмові докази, суд прийшов до висновку, що дійсно у акті огляду транспортного засобу (дефектна відомість) №4346 від 26 березня 2024 року зафіксовано лише характер виявлених пошкоджень на автомобілі як поверхневих за характером, загальний що вбачається із змісту фотозображень до акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) та опису пошкоджень (а.с.34-36). Суд звертає увагу і на ту обставину, що представник страхової компанії вивчав лише питання щодо встановлення вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу JEEP Cherokee з державним номерним знаком [NUMBER] в результаті його аварійного пошкодження, а оцінювач вивчав і питання вартості відновлювального ремонту та вартості матеріального збитку, ринкової вартості та інші показники. За таких\~обставин,\~приймаючи до\~уваги вищевикладене,\~оскільки внаслідок\~ДТП,\~що сталася\~з вини\~відповідача [PERSON] , і дана обставина ним не оспорюється, було пошкоджено належний позивачу [PERSON] автомобіль, та відповідач у добровільному порядку завдану позивачу майнову шкоду не відшкодовує, то суд вбачає підстави для відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 08 березня 2024 року за участю сторін, остільки позивачу відшкодовано страхове відшкодування за шкоду, що спричинена внаслідок ДТП, у розмірі лише 156800,00 грн., що є недостатнім, тому суд обґрунтовано встановив, що позивач має право на отримання різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), відшкодування розміру франшизи. Щодо позовних вимог позивача [PERSON] про відшкодування [PERSON] моральної шкоди в розмірі 10000 гривень, то суд визначає розмір до сплати у визначеному позивачем співвідношенні, в силу наступного. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, - п.3 ч.2\~ст.11 ЦК України. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Суд звертає увагу, що ВСУ у постанові по справі № 6-2808цс15 від 20.01.2016 року зробив правовий висновок, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, тобто останній вправі одержати повне відшкодування шкоди безпосередньо від особи, яка її завдала, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність такої особи. Так, особа, за нормами\~ст.23 ЦПК України, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За нормами п.5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Під час вирішення позовних вимог у цій частині, суд також вбачає можливим застосувати практику Європейського Суду з прав людини, зокрема рішення від 28.05.1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», в якому зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які зіткнулися з проблемами можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Крім того, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У п. 52 рішення ЄСПЛ у справі «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року зазначено, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом констатації самого факту порушення. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України). Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд виходить з того, що в результаті ДТП позивач [PERSON] дійсно міг та отримав емоційний стрес, який полягає у тривозі, яка охопила його після цієї події, остільки автомобіль був основним засобом пересування, як він зазначив у позовній заяві; дискомфорт, який характеризується зміною усталеного ритму життя, втрачена можливість пересуватися по місту власним транспортом; схвильованість та моральні страждання, які його охопили через стійке небажання [PERSON] відшкодовувати завдані йому збитки у добровільному порядку, а також неправомірне заниження суми страхової виплати, незважаючи на спроби врегулювати спір. Зважаючи на обсяг душевних переживань та рівень завданого дискомфорту [PERSON] , поведінку винного [PERSON] , саме ним порушення правил дорожнього руху, цінуючи його особистий час та сили, витрачені на усунення наслідків ДТП та відновлення життєвого графіка, визначений судом розмір грошового виразу моральної шкоди у 10000 грн. відповідатиме його інтересам, як позивача. Щодо відшкодування витрат [PERSON] на професійну правничу допомогу, то суд враховує положення ст.ст.133,137 ЦПК України,\~Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», та при визначенні суми відшкодування виходить із змісту заяви представника позивача, адвоката Гафич І.І. до суду, що питання відшкодування таких відповідачем буде вирішуватися додатково, ураховуючи конкретні обставини справи, шляхом подання протягом п`яти днів з дня винесення рішення суду додаткових доказів про вартість таких. Аналогічні критерії у своїй роботі застосовує і Європейський Суд із прав людини, коли присуджує судові витрати згідно зі ст.41 Конвенції з прав людини. Як свідчить судова практика, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір\~обґрунтованим (див. рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). \~ \~ \~ \~ Крім\~того,\~позивач,\~у зв`язку\~із розглядом\~справи в\~суді,\~поніс судові\~витрати в\~розмірі 1211,20\~грн.\~та 2154,99\~грн.\~відповідно до\~розміру та\~змісту заявлених\~позовних вимог,\~ а\~саме,\~сплатив судовий\~збір згідно\~до платіжної\~інструкції 0.0.3962757351.1\~ від\~22\~жовтня 2024\~року та сплатив судовий збір згідно до платіжної інструкції 0.0.3962688974.1 від 22 жовтня 2024 року, які слід стягнути у повному обсязі, на користь позивача, згідно ст. 141 ЦПК України із відповідача, так як вважає їх підтвердженими у відповідності із цивільно процесуальним законодавством України. На підставі наведеного та

Outcome: approved