Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача та третьої особи без самостійних вимог про скасування реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, посилаючись на те, що рішенням Новоселицького районного суду від 15 жовтня 2019 року було зобов`язано Новоселицьку міську раду виділити в натурі [PERSON] із земель колективної власності колишньої асоціації селянських господарств «Маяк», с. Маршинці Чернівецької області відповідно до технічної документації по передачі земельних часток (паїв) і видачу державних актів на право власності на землю громадянам на території Маршинецької сільської ради Чернівецької області, затвердженої розпорядженням Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області № 410-р від 17 вересня 2003 року. На підставі даного рішення, позивачка звернулася до ТОВ «Глобус КО» із метою розроблення технічної документації на відповідну земельну ділянку та в подальшому звернутися до Новоселицької міської ради із заявою про виділення в натурі земельних ділянок. Відповідно до технічної документації по передачі земельних часток (паїв) і видачі державних актів на право власності на землю громадянам на території Маршинецької сільської ради [PERSON] було заплановано виділення у натурі трьох земельних ділянок. Дана технічна документація була затверджена розпорядженням Новоселицького РДА від 17 вересня 2003 року № 410-р. Відповідно до розпорядження Новоселицької РДА від 25 квітня 2006 року № 204-р. були внесені зміни до вищезазначеного розпорядження та виділено [PERSON] три земельні ділянки під номером [ADDRESS] із площею 0,3288 га, 0,6134 га., 1,5589 га. В подальшому, ТОВ «Глобус КО» розробила технічну документацію на дані земельні ділянки, у зв`язку із чим [PERSON] подала до відділу у Новоселицькому районі головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області технічну документацію для реєстрації ділянок у державному земельному кадастрі, проте в реєстрації однієї земельної ділянки, площею 1,5589 їй було відмовлено. Крім того, рішенням державного реєстратора від 27 грудня 2019 року № РВ-7301198072019 було відмовлено у внесенні відомостей (реєстрації) до державного земельного кадастру про земельну ділянку, у зв`язку із тим, що земельна ділянка перетинається із земельною ділянкою 7323084700:02:005:0040 та їхня площа співпадає на 10,3516 % та із земельною ділянкою 7323084700:02:005:0041 та їхня площа співпадає на 68,0541 %. Внаслідок чого право власності на земельну ділянку із кадастровим номером 7323084700:02:005:0041 було зареєстровано за Новоселицькою міською радою, у зв`язку із чим просила скасувати державну реєстрацію земельної ділянки 7323084700:02:005:0041. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що наказом головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області № 24-86-ОТГ від 07 квітня 2021 року Новоселицькій міській раді передано у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 13,9118 га що розташовані за межами населених пунктів на території Новоселицької міської ради, Чернівецького (Новоселицького) району, згідно акту прийому-передачі від 07 квітня 2021 року, серед яких земельна ділянка за кадастровим номером 7323084700:02:005:0041 площею 1,1155 га 30 квітня 2021 року була проведена реєстрація вказаної земельної ділянки. Вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки з їх сторони будь-яких порушень чинного законодавства не допущено, у зв`язку із чим в задоволенні позовних вимог просив відмовити. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених у позові. Представник відповідача просив в задоволені позову відмовити з підстав визначених у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб,інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що рішенням Новоселицького районного суду від 15 жовтня 2019 року задоволений позов [PERSON] до Новоселицької міської ради об`єднаної територіальної громади про виділення земельної ділянки в натурі, відповідно до якої було зобов`язано Новоселицьку міську раду об`єднаної територіальної громади виділити в натурі [PERSON] земельні ділянки (пай) із земель колективної власності колишньої асоціації селянських господарств «Маяк», с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області, відповідно до Технічної документації по передачі земельних часток (паїв) і видачу державних актів на право власності на землю громадянам на території Маршинецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, затвердженої розпорядженням Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області № 410-р від 17 вересня 2003 року. Рішенням Державним кадастровим реєстратором відділу у Новоселицкьому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області № РВ-7301198072019 від 27 грудня 2019 року [PERSON] було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. В подальшому рішенням Новоселицького районного суду від 29 травня 2024 року був частково задоволений позов [PERSON] до головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, Новоселицької міської ради про визнання неправомірним, скасування наказу та скасування права власності, відповідно до якого було скасовано право власності Новоселицької міської ради на земельну ділянку кадастровий номер 7323084700:02:005:0041, яка розташована за межами с. Маршинці Чернівецького району Чернівецької області. Згідно вищевказаного рішення за клопотанням представника позивача судом було призначено судову земельно-технічну експертизу та отримано висновок № СЕ-19/126-23/9243-ЗТ від 07 листопада 2023 року відповідно до якого встановлено, що земельна ділянка із кадастровим номером 7323084700:02:005:0041 площею 1,1155 га частково накладається на земельні ділянки, які відповідно до технічної документації по передачі земельних часток (паїв) і видачі державних актів на право власності на землю громадянам (власникам сертифікатів) на території Маршинецької сільської ради відносяться до земель колективної власності КСП «Маяк» с. Маршинці. Площа накладання становить 1,0609 га. З вищевказаного висновку встановлено, що земельна ділянка із кадастровим номером 7323084700:02:005:0041 площею 1,1155 га частково накладається на земельні ділянки, які відповідно до технічної документації по передачі земельних часток (паїв) і видачі державних актів на право власності на землю громадянам (власникам сертифікатів) на території Маршинецької сільської ради відносяться до земель колективної власності КСП «Маяк» с. Маршинці. Площа накладання становить 1,0609 га, а відтак суд покладає його в обґрунтування рішення та вважає встановленим. У постанові Верховного суду України від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17 зазначено, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 19 грудня 2019 року по справі №916/1041/17). Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судового рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Преюдиціальність це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (постанова КГС ВС від 26 листопада 2019 року по справі №902/201/19, постанова КГС ВС від 15 жовтня 2019 року по справі №908/1090/18). Частиною першою статті 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (постанова КЦС ВС від 17 грудня 2019 року по справі №641/1793/17). Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення (постанова КЦС ВС від 11 грудня 2019 року по справі №320/4938/17). Суб`єктивними межами преюдиції є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини (постанова КЦС ВС від 11 грудня 2019 року по справі №320/4938/17). В статті 15\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтею 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник майна згідно до ст.\~391\~ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно п. 5 ст.\~116\~ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. За нормами ст.\~152\~ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно ст.\~79-1\~ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до «Про Державний земельний кадастр», не було зареєстровано протягом року з вини заявника. У ч. 13 ст.\~79-1\~ЗК України визначено, що земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», не було зареєстровано протягом року з вини заявника. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). За змістом ст. 16 Закону України «Про державний земельний кадастр», земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Кадастровий номер скасовується у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Згідно ст. 24 вказаного Закону, державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Згідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності); замовником технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву). Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 25 Закону України «Про державний земельний кадастр», поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки. Поземельна книга ведеться в паперовій та електронній (цифровій) формі. Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Відповідно до пунктів 60, 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 17\~жовтня 2012\~р.\~№ 1051 передбачено, що запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку. Окрім того, варто звернути увагу на те, що постановою КМУ від 17 жовтня 2012 року № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», встановлено, що ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. До складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України\~«Про Державний\~земельний кадастр» та цим Порядком. У пункті 57 вищезазначеного Порядку вказано, що «Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки у випадках, визначених пунктом 114 цього Порядку». Частиною 3 п. 114 цього Порядку, передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку. Під час розгляду даної справи встановлено, що внаслідок скасування права власності на земельну ділянку, у повній мірі були порушені права [PERSON] , оскільки реєстрація земельної ділянки, яка повинна бути виділена [PERSON] можлива лише після скасування реєстрації земельної ділянки під кадастровим номером 7323084700:02:005:0041. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), стаття 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~підлягає застосуванню для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною майна. Таким чином, отримавши відповідне рішення уповноваженого органу державної влади, [PERSON] мала усі підстави розраховувати на законний перебіг подій, що є правомірним очікуванням щодо оформлення відповідного земельного паю. Крім того, та обставина, що на етапі внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру Управління Держгеокадастру в Чернівецькій області прийняло рішення про відмову у внесенні цих відомостей, у зв`язку з перетином ділянки з іншою ділянкою, свідчить про порушення права позивача на земельний пай, обмеження його у праві правомірного очікування щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки таке право є складовою частиною майна, саме до такого висновку дійшов Верховний суд в своїй Постанові № 369/6516/16-ц від 01 серпня 2018 року. У пункті 7 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~16\~квітня 2004року\~№ 7\~«Про практику\~застосування судами\~земельного законодавства\~при розгляді\~цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). Відповідно до пунктів 2 та 10 Розділу VІ\~«Прикінцеві та\~перехідні положення»\~Закону України\~«Про державний\~земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. До 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передавалися у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснювалась у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Із 01 січня 2013 року у зв`язку з набранням чинності Закону України\~«Про Державний\~земельний кадастр» державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, з матеріалів справи, зокрема із висновку щодо перевірки електронних документів, слідує, що є очевидними накладення земельної ділянки позивачки. Окрім того, факт накладення земельних ділянок з кадастровими номерами 7323084700:02:005:0040 та 7323084700:02:005:0041 встановлення рішенням суду, яке набрало законної сили. Враховуючи те, що позивачкою та її представником доведено факт накладання земельних ділянок, суд дійшов висновку, що внаслідок накладання земельних ділянок позивач позбавлена можливості повною мірою реалізувати своє право власності. При цьому суд вважає, що позивачкою обрано правильний спосіб захисту порушеного права, що відповідає приписам ст. ст.\~79-1\~Земельного кодексу та ч. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр». Враховуючи встановлені\~судом обставини\~справи та\~преюдицію факту,\~встановленого у\~судових рішеннях, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню. Крім цього, відповідно до п. 1 ч ст. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. На підставі ст.ст. 15, 16, 205, 207, 317, 319 ЦК України, ст.ст. 79-1, 116, 152 ЗК України, ст.ст. 16, 24, 25 32 Закону України "Про державний земельний кадастр "суд

Outcome: approved