Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Представник позивача [PERSON] - адвокат Рищук Віталій Віталійович, звернувся до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Дубенського відділу ДВС у Дубенському районі Рівненського області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про звільнення майна з-під арешту.В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] . Спадкоємцем за законом є позивач - його дружина [PERSON] . При зверненні до приватного нотаріуса з приводу оформлення спадщини на належне померлому [PERSON] майно було встановлено наявність арештів на усе, належне померлому, нерухоме майно. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №403756908 від 14.11.2024 року начальником відділу ДВС Дубенського міськрайонного управління було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №47664404 від 27 травня 2015 року, якою накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] (номер запису про обтяження 9820393 (спеціальний розділ)) та державним виконавцем відділу ДВС Рівненського міського управління було винесено постанову б/н від 26 лютого 2010 року про накладення арешту на невизначене майно [PERSON] (реєстраційний номер обтяження 9594253), а також постанову б/н від 09 березня 2010 року про накладення арешту на невизначене майно [PERSON] (реєстраційний номер обтяження 9594467). Проте, згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, жодних виконавчих проваджень, за якими боржником є та/чи був [PERSON] , немає. Крім того, в Єдиному державному реєстрі боржників записів про [PERSON] не виявлено, що, в свою чергу, свідчить про відсутність будь-яких боргів у такої особи. 11 грудня 2024 року було направлено заяву до відділу ДВС у місті Рівному Західного МРУ МЮ з проханням звільнити належне [PERSON] майно з-під арешту. 27 лютого 2025 року представником позивача отримано відповідь від відділу ДВС у місті Рівному Західного МРУ МЮ №37834 від 27.02.2025 року, згідно якої відділом ДВС було повідомлено, що на виконанні відділу ДВС перебували виконавчі провадження з виконання виконавчих документів по стягненню з [PERSON] , які завершені ще 2013 року, проте зняти арешт відділ ДВС відмовився. 11 грудня 2024 року було направлено заяву до Дубенського відділу ДВС у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з проханням звільнити належне [PERSON] майно з-під арешту. Проте, станом на 12 травня 2025 року від Дубенського відділу ДВС у Дубенському районі Рівненської області Західного МРУ МЮ відповідь на заяву так і не надійшла. Таким чином, вважає, що існування зазначених арештів на майно померлого [PERSON] є безпідставним. Крім того, у відповіді від відділу ДВС у місті Рівному Західного МРУ МЮ зазначено що ч.4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" містить перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Також, згідно вказаної відповіді, стягувачем за виконавчими провадженнями, у яких було накладено арешт була Рівненська філія ПАТ «Західінкомбанк» (код за ЄДРПОУ 19233095), яке припинене в результаті ліквідації, про що до реєстру юридичних осіб внесено запис 03 травня 2019 року. Зважаючи на те, що ПАТ «Західінкомбанк», як стягувач, ліквідований, то, відповідно будь-які зобов`язання перед таким стягувачем припинилися. Просить звільнити належне [PERSON] [INFO] , померлому [INFO] , майно з-під арешту. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 17.06.2025 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Варковицької сільської ради Дубенського району Рівненської області від 25 березня 2021 року (а.с. 12). [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Відділом ЗАГС м.Ровно від 14.08.1981 року (а.с. 11). Як свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі, приватним нотаріусом Дубенського району Хомич О.С. заведено спадкову справу 67/2021 по смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкоємець - [PERSON] (а.с. 15, 16). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №403756908 від 14.11.2024 року начальником відділу ДВС Дубенського міськрайонного управління було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №47664404 від 27 травня 2015 року, якою накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] (номер запису про обтяження 9820393 (спеціальний розділ)) та державним виконавцем відділу ДВС Рівненського міського управління було винесено постанову б/н від 26 лютого 2010 року про накладення арешту на невизначене майно [PERSON] (реєстраційний номер обтяження 9594253), а також постанову б/н від 09 березня 2010 року про накладення арешту на невизначене майно [PERSON] (реєстраційний номер обтяження 9594467) (а.с. 9). 11 грудня 2024 року представником позивача - адвокатом Рищуком В.В. було направлено заяву до відділу ДВС у місті Рівному Західного МРУ МЮ та до Дубенського відділу ДВС у Дубенському районі Рівненської області з проханням звільнити належне [PERSON] майно з-під арешту (а.с. 8, 10). Як зазначено у відповіді відділу ДВС у місті Рівному Західного МРУ МЮ №37834 від 27.02.2025 року, на запит представника позивача - адвоката Рищука В.В., на виконанні відділу ДВС перебували виконавчі провадження з виконання виконавчих документів по стягненню з [PERSON] , які завершені 2013 року (а.с. 6-7). IV. Норми права, які застосував суд. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За змістом статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 статті 1268 ЦК встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Підпунктами 4.15. та 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) прийшла до висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої, частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року в справі № 203/3435/21 (провадження № 61-5467св22) зазначено, що «наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Суд приходить до висновку, що наявність обтяження у формі арешту нерухомого майна [PERSON] , який помер [INFO] , порушує право позивачки [PERSON] , як спадкоємця майна померлого. Внаслідок чого вона позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права та в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися спадковим майном на власний розсуд. Суд бере до уваги, що скасування заборони на майно не порушує прав інших осіб, не суперечить вимогам діючого законодавства, а також те, що іншого способу зняти заборону у позивача, крім судового немає, суд приходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити. За таких обставин,

Outcome: approved