Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

29.05.2025 [PERSON] звернулася до суду із позовом до Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області про визнання права власності в порядку набувальної давності, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , з наступними вимогами: визнати за [PERSON] право власності в порядку набувальної давності на 1/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 73,8 кв.м., житловою площею 48,2 кв.м., з верандою та тамбуром, з надвірними будівлями: гараж, сарай літ. "Б", погріб літ. "В", сарай літ. "Г", уборна літ. "Д", огорожа. В обґрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] зазначила, що з 1988 року позивачка проживала однією сім?єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Чоловік позивачки - [PERSON] помер [INFO] . Дітей від шлюбу: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] позивачка виховувала одна. [PERSON] не перебував у шлюбі та не мав дітей, його батьки на той час померли. Позивачка [PERSON] зі [PERSON] проживали однією сім?єю, разом працювали у радгоспі «3-й Вирішальний», виховували доньок, до яких він ставився як до рідних, оскільки своїх дітей не мав. Будинок за адресою: [ADDRESS] (колишній радгосп «3-й Вирішальний»), в якому вони проживали, належить на праві спільної сумісної власності позивачці [PERSON] , донькам [PERSON] та [PERSON] , а також [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане згідно з розпорядженням від 06.01.1994 № 43 та зареєстроване в МДПТІ у реєстровій книзі за № 3-289. Житловий будинок 1975 року будівництва, загальною площею 73,8 кв.м., житловою площею 48,2 кв.м., з верандою та тамбуром, з надвірними будівлями: гараж, сарай літ «Б», погріб літ «В», сарай літ «Г», уборна літ. «Д», огорожа. [INFO] . [PERSON] помер, про що 05.03.1997 Зміївським відділом реєстрації актів громадського стану Харківської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . На момент смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Померлий [PERSON] не перебував у зареєстрованому шлюбі, не мав дітей та батьків, до того ж не залишив жодних розпоряджень чи заповітів. Оскільки [PERSON] , який помер [INFO] жодних спадкоємців не мав, позивачка вважала, що фактом постійного проживання і подальшим користуванням майном вона прийняла спадщину, тобто отримала належну померлому 1/4 частку житлового будинку у власність. За адресою: [ADDRESS] (колишній радгосп «3-й Вирішальний») позивачка [PERSON] була постійно зареєстрована і проживає на даний час, сплачує комунальні послуги, періодично ремонтує будинок та підтримує в ньому порядок, таким чином вважає, що добросовісно заволоділа майном померлого [PERSON] . На протязі 25 років та на даний час [PERSON] продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, а саме, 1/4 часткою вказаного будинку, у зв`язку з чим просить суд ухвалити рішення про визнання права власності на вказану частку будинку в порядку набувальної давності. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 02.06.2025 прийнято позовну заяву та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до підготовчого засідання 18.06.2025. 18.06.2025 у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному підготовче засідання відкладено до 16.07.2025. 16.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд на 11.08.2025. 11.08.2025 належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явились. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Гетьман О.М. у поданій заяві просила розгляд справи провести без її участі та без участі позивачки. Підтримала позовні вимоги з підтав викладених в позові. Представник відповідача Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області - Заможська К.В. подала заяву про проведення судового розгляду без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами. Відзиву на позовну заяву представником до суду не подано. Треті особи: [PERSON] та [PERSON] подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали. Письмових пояснень з приводу позову до суду не надходило. Неявка учасників справи не перешкоджає проведенню судового розгляду. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 76 - 81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З копії свідоцтва про право власності на житло від 10 січня 1994 року, виданого згідно з розпорядженням від 06 січня 1994 року № 43 органом приватизації вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та членам її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 15, 16). Матеріали справи містять копію технічного паспорту на квартиру за вищезазначеною адресою з характеристикою (планом) квартири (а. с. 17 - 21). З відмітки в паспорті позивачки [PERSON] вбачається, що з 25 червня 1988 року остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 9). [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, Серія [NUMBER] від 03.09.1985 (а. с. 10). Позивачка від шлюбу має двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтв про народження, Серія [NUMBER] від 14.10.1977, Серія [NUMBER] від 28.12.1981 (а. с. 11, 12). 22.11.2002 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на " [PERSON] " (а. с. 13). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, Серія [NUMBER] від 05.03.1997 (а. с. 14). З інформації Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області від 07.06.2025 за Вих. № 589/01-16 вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] з заявами про прийняття або відмову від спадщини, у встановленому законом шестимісячний термін до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Заповіти або спадкові договори не складались. Спадкова справа не заведена (а. с. 47 - 49). З копії довідки КП "Зміїв-Сервіс" Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області № 162 від 26.05.2025 вбачається, що за [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] заборгованість за комунальні послуги з ТВП, станом на 01 червня 2025 відсутня (а. с. 27) З копії довідки ПрАТ "Харківенергозбут" від 26.05.2025 вбачається, що особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] відкритий на споживача [PERSON] (а. с. 28). З довідки газопостачальної компанії "Нафтогаз" від 26.05.2025 вбачається, що особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] відкритий на споживача [PERSON] (а. с. 29). Позивачкою надано копії квитанцій про сплату комунальних послуг за адресою [ADDRESS] (а. с. 30, 31). Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 Цивільного кодексу України). Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 344 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156 св 18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18. Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Судом встановлено, що позивачу за час користування часткою квартири, момент подання позову до суду, достеменно відомо про те, що власником 1/4 частини спірної квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 10 січня 1994 року виданого керівником органу приватизації, був померлий [PERSON] (а. с. 15, 16). Відсутність спадкоємців після смерті [INFO] [PERSON] не є підставою для визнання позовних вимог [PERSON] обґрунтованими. Що стосується проживання позивачки у спірній квартирі тривалий час, утримання її в належному стані та здійснення оплати за житлово-комунальні послуги, то дані обставини не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю виходячи зі змісту статті 344 Цивільного кодексу України. Позивач не є добросовісним набувачем в розумінні статті 344 Цивільного кодексу України, а тому відсутні правові підстави для визнання права власності за позивачем на спірне майно за набувальною давністю. Згідно зі статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 Цивільного процесуального кодексу України). Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed