Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

Позивач 22.04.2025 звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 07.10.2021 № 75359937 у розмірі 25939,67 грн, судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 13000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що 07.10.2021 між [PERSON] та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладений договір позики № 75359937, на виконання умов якого первісним кредитором відповідачу перераховані грошові кошти у розмірі 8500,00 грн строком на 30 днів, з базової процентною ставкою 1,99%. Між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» 22.02.2022 укладений договір факторингу № 22/02/2022, відповідно до якого до останнього перейшли права вимоги за зобов`язаннями боржників, у тому числі й відповідача. Між та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 10.01.2023 укладений договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимог, відповідно до якого до позивача перейшли права вимоги до боржників, у тому числі й до від подача. Відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення позики не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі у розмірі 25939,67 грн, з яких: 8500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 17438,28 грн - заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги, 1,39 грн - нараховані 3% річних. З метою захисту своїх майнових прав позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді Київського районного суду м. Одеси Скриль Ю.А. Ухвалою судді від 16.05.2025 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами. Відповідачу визначений п`ятнадцятиденний строк для надання відзиву на позов. Ухвалою суду від 11.07.2025 задоволено клопотання сторони позивача про витребування доказів: витребувано з Акціонерного товариства «Ощадбанк» інформацію: чи видавалась [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , [INFO] , кредитна картка № [NUMBER] ; докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 8 500,00грн, які 07.08.2021 року були на нього перераховані, а саме надати виписки по [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , за номером картки № [NUMBER] за період із 07.08.2021 по 11.08.2021; надати ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки [NUMBER] , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорту, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адресу електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки; інформацію щодо номеру телефону,на який направляється інформація, про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону ) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 07.08.2021 по 11.08.2021; інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслані відповідачу за останнім зареєстрованим місцем його проживання. Згідно з інформацією Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, отриманою судом 14.05.2025, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак 15.11.2022 знятий з обліку. Інформація про іншу адресу реєстрації не зазначено. Відповідно до Довідок АТ «Укрпошта» про причини повернення, поштові відправлення двічі повернулись до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання». Відзив на позов не надійшов. Заяв та/або клопотань від сторін із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надходили. 04.08.2025 з Акціонерного товариства «Ощадбанк» надійшла витребувана інформація. За викладених обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відзиву на позов та заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, на підставі наявних у справі матеріалів. Ураховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобуне здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 07.10.2021 між [PERSON] , [INFO] , та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладений договір позики № 75359937. Відповідно до п. 2 цього Договору позичальнику надається кредит у розмірі 8500,00 грн, стороком на 30 днів, процентна ставка (базова) в день становить 1,99% (фіксована). Знижена процентна ставка в день 0,70% (застосовужться відповідно до умов програми лояльності), процентна ставка за понадстрокове користування позики (її частиною) за день (на застосовується у період дії карантину) - 2,7%. Орієнтована загальна вартість позики становить 10276,08 грн. Дата повернення позики - 06.09.2021. Між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» 22.02.2022 укладений договір факторингу № 22/02/2022, відповідно до якого до останнього перейшли права вимоги за зобов`язаннями боржників, у тому числі й відповідача. Згідно з реєстром боржників № 1 до Договору факторингу від 22.02.2022 № 22/02/22, до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшли права вимоги за договором позики від 07.08.2021 № 75359937, укладеного з відповідачем, та розмір заборгованості складає 25 938,28 грн, з яких: 8500,00 грн - сума виданої позики, 17438,28 грн - сума заборгованості по процентам за користування позикою. У подальшому, 10.01.2023 між та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладений договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимог, відповідно до якого до позивача перейшли права вимоги до боржників, у тому числі й за договором позики від 07.08.2021 № 75359937, укладеного з відповідачем. Згідно з реєстром боржників до Договору факторингу від 10.01.2023 № 10/01/23 (Додаток № 3), до позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за договором позики від 07.08.2021 перешло право вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 25 939,67 грн, з яких: 8500,00 грн - сума виданої позики, 17438,28 грн - сума заборгованості по процентам за користування позикою, 1,39 грн - відповідальність за порушення зобов`язання за ст. 625 ЦК України. Таким чином, суд вважає доведеним факт переходу прав вимоги за вказаним договором позики від 07.08.2021 до позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто (ст. ст. 525-527 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оцінивши надані суду докази, суд встановив, що факт перерахування грошових коштів у розмірі 8500,00 грн на рахунок [PERSON] підтверджується витребуваною з АТ «ОЩАДБАНК» інформацією, відповідно до якої встановлено, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) відкрито банківський рахунок [NUMBER] , який обслуговується за допомогою банківської карти № [NUMBER] . За період з 07.08.2021 по 11.08.2021 фінансовий номер [PERSON] [NUMBER] . До вказаної інформації банком долучена виписки щодо зарахування 09.08.2021 грошових коштів на рахунок відповідача у розмірі 8500,00 грн. Витребувана зщ банку інформація у сукупності з довідкою від ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» про переведення 07.08.2021 на картку № [NUMBER] грошових коштів у розмірі 8500,00 грн, доводить факт виконання первісним кредитором умов договору позики та перерахування на рахунок відповідача грошових коштів у розмірі 8500,00 грн, та отримання їх останнім. Доказів про поверненя відповідачем отриманих коштів матеріали справи не містять. Отже, як встановлено, судом відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення позики не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 8500,00 грн, які підлягають стягненню. Щодо позовної вимоги про стягнення нарахованих відповідно до ст.. 1048 ЦК України відсотків у розмірі 17438,28 грн Як встановлено судом договір позики укладений 07.08.2021 строком на 30 днів, тобто до 06.09.2021, базова процентна ставка складає 1,99% в день. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на аналогічне правове регулювання можливості стягнення процентів поза межами встановленого договором строку повернення вкладу в спорах, в яких банки, на порушення умов договору банківського вкладу, не повертають вкладникам банківські вклади та нараховані за ними проценти. Проценти за банківським вкладом нараховуються лише в межах строку, визначеного у договорі банківського вкладу, тобто за правомірне користування цими коштами. Інакше кажучи, так само як банк не може нараховувати проценти за користування позичальником кредитом після спливу визначеного у договорі строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 444/9519/12), так само і вкладник за договором банківського вкладу після закінчення строку, на який зроблений вклад, позбавлений права вимагати стягнення процентів за правомірне користування банком цими коштами. Зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 761/26293/16-ц сформульовано такі висновки. Строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом установленого договором строку. Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові. Сторони за домовленістю можуть визначити порядок здійснення повернення коштів за строковим вкладом - шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника, шляхом видачі готівкою через касу банку або іншим шляхом. Зазначені вище норми не містять обмежень при виборі сторонами такого договору способу виконання зобов`язання з повернення коштів банку перед вкладником. У разі якщо договором банківського вкладу передбачено повернення вкладу коштів шляхом їх перерахування на поточний рахунок вкладника, із чим погодились обидві сторони, укладаючи такий договір, то після здійснення зазначеної операції правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень частини третьої статті 1058 ЦК України. Така трансформація означає, що вкладник має право отримати готівкою повернуті банком на поточний рахунок кошти за вкладом, але до правовідносин між ними вже не можуть застосовуватись положення договору строкового банківського вкладу у зв`язку з тим, що строк його дії закінчився. Близькі за змістом висновки також сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, розглядаючи вказану справу, суд дійшов висновку, що оскільки строк кредитування за договором позики від 07.08.2021 № 75359937 становить 30 днів, тобто до 06.09.2021, тому стягненню підлягають відсотки за користування кредитом, виходячи з умов договору позики, у розмірі 5074,5 грн (8500*1,99% = 169,15 грн*30 днів). Щодо стягнення нарахованих ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» 3% річних у розмірі 1,39 грн (відповідальність за порушення грошового зобов`язання, передбаченого ст. 625 ЦК України) Відповідно до ч. 1ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Водночас Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та N 646/14523/15-ц. Відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до реєстру боржників до Договору від 10.01.2023 № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж), укладеного ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» включило до розміру заборгованості 1,39 грн - відповідальність за порушення зобов`язання за ст. 625 ЦК України. Реєстр боржників підписаний 10.01.2023, тобто після 23.02.2022. Отже вказаний розмір нарахованих відповідно до норм ст. 625 ЦК України 3% річних у сумі 1,39 грн не підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: в частині стягнення заборгованості за договором позики від 07.08.2021 № 75359937 у розмірі 13574,5 грн (8500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5074,5 грн - заборгованість за процентами за користування позикою). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, ураховуючи наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог - на 52,33%, з відповідача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 1267,64 грн (2422,40*52,33%). Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн, Стороною позивача наданий договір про надання правової допомоги від 01.07.2024 № 01-07/2024, заявка на надання юридичної допомоги № 9 від 01.03.2025, у якій наведений детальний опис робіт та їх вартість - 13000,00 грн, витяг з Акту № 6 про надання юридичної допомоги від 31.03.2025, відповідно до якого сторони погодили наданні послуги адвокатським об`єднанням позивачу на суму 13000,00 грн. Суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, зокрема щодо стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат з правничої допомоги, ураховує правову позицію Верховного Суду викладену у постановах від 29.03.2018 у справі №907/357/16, від 18.12.2018 у справі №910/4881/18, від 08.04.2019у справі №922/619/18, щодо розподілу та розміру витрат на правничу (правову) допомогу, а саме те, що відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний Суд у справі №357/11023/18 зазначив, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничудопомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. У постанові від 28 грудня 2020 року справі № 640/18402/19Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 12350 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, Суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить віл обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Отже, ураховуючи, що відповідач не навів обґрунтувань щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, їх неспівмірності, та ураховуючи підтвердження стороною позивача належними, достатніми, допустимими доказами понесених витрат з отриманої правничої допомоги, суд дійшов висновку про наявність підставі для стягнення з позивача на користь відповідача понесених ним витрат з правничої допомоги. Водночас, ураховуючи норми ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, ураховуючи часткове задоволення позовних вимог - на 52,33%, з відповідача підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу у розмірі 6802,90 грн (13000*52,33%).

Outcome: partial