Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-19 00:00:00

Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради як орган опіки та піклування звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] та стягнути з них аліменти у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходів), на користь особи, яка буде виконувати обов`язки законного представника дитини. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 01.03.2024 батьки дитини [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] написали заяву про відмову забрати дитину з закладу охорони здоров`я. Після відмови від дитини батьки станом дитини не цікавилися, турботу про його утримання не виявляли. Дитина направлена до дитячого будинку сімейного типу, де і перебуває по теперішній час. 05.06.2024 проведено засідання комісії з питань захисту прав дитини, на якому комісія дійшла висновку щодо доцільності позбавлення відповідачів батьківських прав. Оскільки передача дитини на виховання іншим особам не звільняє від обов`язку утримувати дитину, тому просить стягнути аліменти на утримання [PERSON] . Ухвалою від 02.10.2024 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначені судові засідання. Протокольною ухвалою від 06.05.2025 закрито підготовче засідання, призначений розгляд справи по суті. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, відзив на позов до суду не надали, про причину неявки не повідомив. Про час та місце розгляду справи відповідачі повідомлені завчасно належним чином. У судовому засіданні 11.08.2025 оголошено про перехід до стадії ухвалення рішення, проголошення рішення призначено на 20.08.2025. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , про що зазначено у свідоцтві про народження серія [NUMBER] , виданим Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради 20.02.2024 (а.с. 7). [PERSON] у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва» 01.03.2024 написала заяву про відмову забрати свою дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с.15). [PERSON] у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва» 01.03.2024 написав заяву про відмову забрати свою дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с.16). 01.03.2024 складений Акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я (а.с.8). В Акті зазначено, що батьки- [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відмовилися забрати дитину чоловічої статі - [PERSON] , яка народилася [INFO] у закладі охорони здоров`я КНП «МБКЛМД Руднєва», у зв`язку зі скрутним фінансовим положенням (а.с.8). Наказом від 12.03.2024 № 13 управління служби у справах дітей Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради [PERSON] , [INFO] , взятий на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с.10). На підставі наказу від 26.04.2024 № 9 управління служби у справах дітей Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради Сичов Данило з 01.05.2024 тимчасово влаштований у дитячий будинок сімейного типу [PERSON] та [PERSON] до вирішення питання про подальше влаштування дитини (а.с.11). КНП «МБКЛМД Руднєва» складений 02.05.2024 Акт, в якому зазначено, що дитина [PERSON] , [INFO] з 18.02.2024 по 02.05.2024 перебував на стаціонарному лікуванні. Після відмови від дитини 01.03.2024 і до 02.05.2024 мати і батьки станом дитини не цікавилися, турботу про його утримання не виявляли. Спеціалістами управління -служби у справах дітей здійснено вихід за адресною проживання з метою проведення бесіди щодо відмови від дитини. За доповідною спеціалістів управляння вдома нікого не було (а.с.9) 12.08.2024 Адміністрацією Шевченківського району Дніпровської міської ради прийнятий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] (а.с.3). З 10.06.2024 [PERSON] на підставі розпорядження від 10.06.2024 № 212-р влаштований до дитячого будинку сімейного типу у складі батьків-вихователів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які мешкають у будинку на земельній ділянці № [NUMBER] , яка розташована на території громадської організації «Садівниче товариство «Шинник-2» за адресою: [ADDRESS] , на виховання та спільне проживання. У судовому засіданні представник органу опіки та піклування пояснила, що дитина [PERSON] на сьогодні знаходиться у дитячому будинку сімейного типу, батьки жодного разу не з`являлися, не цікавилися дитиною. Мати, батько дитини, які перебувають у шлюбі, зобов`язані забрати дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я ( ч.1 ст. 143 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Закон України "Про охорону дитинства" гарантує кожній дитині право на проживання в сім`ї разом з батьками, або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основними обов`язками батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки не мають права зловживати своїми обов`язками і несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини. Згідно ч.ч. 2, 3, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом майже півтора року не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України). Відповідно до норм Сімейного кодексу України кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування повинно вирішуватися лише після всебічного дослідження позицій сторін, насамперед, з`ясування ставлення батьків до дитини. Пунктом 16 Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено судом, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не забрали дитину [PERSON] з пологового будинку без поважних причини і протягом шести місяців не виявляли щодо нього батьківського піклування, що свідчить про ухилення відповідачами від виконання своїх батьківських обов`язків і виходячи із положень статей 164-167 СК є підставою для позбавлення батьківських прав. При цьому, малолітня дитина [PERSON] з травня 2024 року проживає разом батьками-вихователями [PERSON] та [PERSON] . Суд вважає, що позивачем належними, допустимими та достатніми доказами доведено, що відповідачі не беруть участі у вихованні малолітньої дитини [PERSON] не навідуються до неї, не цікавляться її життям та станом здоров`я, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує її необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, а також не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. З народження дитини відповідачі ухиляються від виконання свого обов`язку по її вихованню, не виявляють до неї батьківської уваги та турботи та не надають матеріальної допомоги на її утримання. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачі самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а відтак позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/17. Відтак суд доходить висновку, що рішення про позбавлення батьківських прав відповідача відповідає якнайкращим інтересам дитини, не позбавляючи при цьому відповідачів можливості за їх бажанням піклуватися про дитину. Більше того за правилами ст. 169 СК України позбавлені батьківських прав батьки вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав за умови зміни своєї поведінки, якщо це буде відповідати інтересам дитини. Щодо стягнення аліментів. Частина 3 ст. 166 СК України визначає, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Стаття 180 СК України визначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та інше. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідності до вимог ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 СК України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Стягнення аліментів має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Положеннями ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав малолітньої дитини [PERSON] на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів, шляхом стягнення: з [PERSON] аліментів у розмірі частини всіх видів її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.08.2024 і досягнення дитиною повноліття; з [PERSON] аліментів у розмірі частини всіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.08.2024 і досягнення дитиною повноліття; Згідно з ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір у справі слід стягнути з відповідачів в дохід держави..

Outcome: approved