Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Регіональної Філії «Львівська залізниця» Акціонерного Товариства «Українська залізниця», третьої особи виробничого структурного підрозділу «Чортківська дистанція колії» Регіональної Філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про переведення на іншу роботу, поновлення на посаді, стягнення різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи та стягнення моральної шкоди. В подальшому за клопотання представника позивача адвоката ухвалою суду було замінено відповідача на належного - Акціонерне товариство «Українська залізниця», а Регіональну Філію «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» залучено в якості третьої особи , що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. В позовній заяві позивач вказав, що він - [PERSON] , із 1993 року працює на підприємстві відповідача, та більше 20 років працював на керівних посадах. Наказом № 23/ос від 26.03.2018 року його - позивача [PERSON] було переведено на посаду заступника начальника по штучних спорудах виробничого структурного підрозділу «Чортківська дистанція колії» Регіональної Філії «Львівська залізниця» Акціонерного Товариства «Українська залізниця». За штатним розкладом посада позивача мала назву «заступник начальника дистанції». На цій посаді він працював сумлінно, без порушень трудової дисципліни та отримання доган чи інших стягнень. Однак, при приході нового керівника, а саме виконуючого обов`язки начальника виробничого структурного підрозділу «Чортківська дистанція колії» [PERSON] , з 5 травня 2024 року (моменту початку виконання ним своїх обов`язків) виникали безпідставні претензії до нього позивача [PERSON] , оскільки він був його заступником, та між ними склались неприязні стосунки. Виконуючий обов`язки начальника виробничого структурного підрозділу «Чортківська дистанція колії» [PERSON] постійно провокував конфліктні ситуації за його участю, які він - позивач намагався уникати їх. Однак, 07.06.2024 року сталася чергова конфліктна ситуація між т.в.о. начальника [PERSON] та ним - [PERSON] , в ході якої керівник вимагав від нього - [PERSON] написати заяву про звільнення за власним бажанням, тому що він не міг співпрацювати разом з ним. Проте він [PERSON] не погоджувався звільнятись із місця роботи, на якому пропрацював більше 20 років, але керівник наполягав на його звільненні, бо начебто позивач дратував його своєю присутністю та обізнаністю у виробничих справах. Після його [PERSON] відмови звільнитись, виконуючий обов`язки начальника виробничого структурного підрозділу «Чортківська дистанція колії» [PERSON] змусив його написати заяву про його переведення з посади заступника начальника дистанції колії на ремонтника штучних споруд, під погрозою звільнення за порушення трудової дисципліни або невідповідності займаній посаді. Він не міг втратити своє постійне місце роботи та єдине джерело доходу, тому був змушений 07.06.2024 року написати заяву про своє переведення з керівної посади заступника начальника дистанції колії на робочу посаду - ремонтника штучних споруд, що було нелогічним вимушеним кроком з його боку. Зазначену заяву від 07.06.2024 року про переведення керівник [PERSON] забрав у нього - [PERSON] особисто, не реєструючи у секретаря та у журналі вхідної кореспонденції. Згодом, вони примирились. Він продовжував займати свою посаду та виконувати ті ж самі професійні обов`язки, зо і до подачі заяви. Відповідач після отримання заяви позивача від 07.06.2024 року про переведення одразу не видав наказ про переведення позивача та не приймав рішення по ньому більше ніж 1,5 місяці з моменту, коли виконуючий обов`язки начальника виробничого структурного підрозділу «Чортківська дистанція колії» отримав від [PERSON] заяву про його переведення від 07.06.2024 року, яка (заява) не була зареєстрована належним чином по підприємству. Він зрозумів, що не порушував трудової дисципліни, підстави для його звільнення з ініціативи роботодавця відсутні, тому 22.07.2024 року подав на ім`я заступника директора виконавчої регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики регіональної філії «Львівська залізниця» Андрія Кирди заяву про відкликання своєї заяви від 07.06.2024 року щодо переведення його з посади заступника начальника дистанції колії та ремонтника штучних споруд у зв`язку із сімейними обставинами. Зазначену заяву він зареєстрував у секретаря виробничого структурного підрозділу «Чортківська дистанція колії» [PERSON] , про що свідчить штамп та реєстрація секретарем зазначеної заяви 22.07.2024 року за номером 34 та про це знав т.в.о виробничого структурного підрозділу «Чортківська дистанція колії» [PERSON] . Також він вказану заяву направив додатково ще і поштою після того, як дізнався, що керівник не дав їй рух. Вже 26.07.2024 року йому - [PERSON] у приміщенні структурного підрозділу «Чортківська дистанція колії» надали для ознайомлення наказ (розпорядження) № 907/ос від 24.07.2024 року про переведення на іншу роботу зі структурного підрозділу: Виробничий структурний підрозділ «Чортківська дистанція колії» Керівництво з посади: заступник начальника дистанції до структурного підрозділу: виробничий структурний підрозділ «Чортківська дистанція колії» Мостовий цех 2 на посаду: ремонтник штучних споруд 4 розряду. При ознайомленні з наказом (розпорядження) № 907/ос від 24.07.2024 року він - [PERSON] поставив дату - 26.07.2024 року, свій підпис та зазначив на самому наказі: «з наказом № 907/ос від 24.07.2024 року про переведення на іншу роботу не згоден, тому що 22.07.2024 року у канцелярії підприємства зареєстровано мою заяву про відкликання заяви від 07.06.2024 року про переведення мене з посади заступника начальника дистанції колії та ремонтника штучних споруд. Цей наказ прийнятий після отримання підприємством моєї заяви від 22.07.2024 року про відкликання заяви про моє переведення, тому є незаконним, я буду його оскаржувати у суді. 26.07.2024 року.» Крім цього, позивач вказує, що враховуючи ту обставину, що він [PERSON] відкликав свою заяву від 07.06.2024 року про своє переведення з посади заступника начальника дистанції колії та ремонтника штучних споруд, зареєструвавши 22.07.2024 року заяву про відкликання раніше поданої заяви від 07.06.2024 року про переведення, тому у роботодавця були відсутні законні підстави для прийняття 24.07.2024 року оскаржуваного наказу (розпорядження) № 907/ос від 24.07.2024 року про переведення на іншу роботу зі структурного підрозділу: Виробничий структурний підрозділ «Чортківська дистанція колії» Керівництво з посади: заступник начальника дистанції до структурного підрозділу: виробничий структурний підрозділ «Чортківська дистанція колії» Мостовий цех 2 на посаду: ремонтник штучних споруд 4 розряду. При детальному аналізі наказу (розпорядження) № 907/ос від 24.07.2024 року про переведення на іншу роботу зі структурного підрозділу вбачається, що у самому оскаржуваному наказі взагалі відсутнє посилання на підставу прийняття такого наказу, а саме заяву робітника [PERSON] про його переведення. Все зазначене дає підставу вважати, що його переведення із керівної посади на робочу посаду відбулось без його згоди, незаконно, з ініціативи роботодавця, з порушенням положень ст. ст. 32, 33 Кодексу законів про працю України. Вказує, що у відповідності до судової практики Верховного Суду з питань розгляду трудових спорів: 12 Постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17 (провадження № 14-157 цс 19): у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (частина перша статті 235 КЗпП України). Цей спосіб захисту порушених прав працівника застосовується незалежно від підстави припинення з ним трудового договору у випадку незаконного звільнення працівника чи його незаконного переведення на іншу роботу. Він намагався врегулювати спір мирним шляхом, але йому це не вдалось, тому за захистом своїх трудових прав позивач вимушений звернутись до суду. У відповідності до ч. 1 статті 233 КЗпП України «Строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів» …Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Тобто, отримавши наказ про своє переведення 26.07.2024 року, позивач мав право звернутись до суду із позовом про його оскарження до 26.10.2024 року включно. Просить визнати незаконним та скасувати наказ про переведення його на іншу роботу, поновити на посаді заступника начальника по штучних спорудах виробничого структурного підрозділу «Чортківська дистанція колії» Регіональної Філії «Львівська залізниця» Акціонерного Товариства «Українська залізниця», стягнути різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи в сумі 156719 гривень 50 копійок та стягнути спричинену йому моральну шкоду в сумі 50000 гривень. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Руднєва І.С. позовні вимоги підтримують, просять задоволити в повному обсязі. Представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця», будучи неодноразово належним чином повідомлений про день та час розгляду цивільної справи, в підготовче судове засідання та в подальшому, в судові засідання жодного разу не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча раніше, представником відповідача АТ «Українська залізниця» Тригуб Ольгою Олегівною 27.08.2024 року було подано суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді та надання доступу до електронної справи, що і було надано судом. Однак, в подальшому Тригуб О.О. не вступила в якості представника у справі, як не вступив будь який інший прендставник відповідача. Представник третьої особи Регіональної Філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» адвокат Тарарук Л.Р. позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи виробничого структурного підрозділу «Чортківська дистанція колії» Регіональної Філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» будучи неодноразово належним чином повідомлений про день та час розгляду цивільної справи, в підготовче судове засідання та в подальшому, в судові засідання жодного разу не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши позивача [PERSON] , його представника адвоката Руднєву І.С., представника третьої особи адвоката Тарарука Л.Р., допитавши в якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст. 4 КЗпП України). Відповідно до вимог ст. 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Суд вважає,\~що позивачем\~ [PERSON] \~та його\~представником адвокатом\~Руднєвою І.С.\~доведено належними\~та допустимими\~доказами той\~факт,\~що наказ\~(розпорядження)\~№ 907/ос\~від 24.07.2024\~року,\~про переведення\~на іншу\~роботу [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~РНОКПП [NUMBER] ,\~табельний номер\~ [NUMBER] ,\~з 24.07.2024\~року постійно\~з посади:\~заступник начальника\~дистанції зі\~структурного підрозділу:\~виробничий структурний\~підрозділ «Чортківська\~дистанція колії»\~Регіональної Філії\~«Львівська залізниця»\~Акціонерного товариства\~«Українська залізниця»\~ на\~посаду:\~ремонтника штучних\~споруд 4\~розряду до\~структурного підрозділу:\~виробничий структурний\~підрозді «Чортківська\~дистанція колії»\~мостовий цех\~2,\~який був\~прийнятий заступником\~директора виконавчого\~регіональної філії\~з управління\~персоналом та\~соціальної політики\~А.\~Кирда, заступником директора виконавчого регіональної філії з інфраструктури П. Цубер є незаконним та підлягає до скасування та поновлення позивача [PERSON] на роботі в виробничому структурному підрозділі «Чортківська дистанція колії» Регіональної Філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», з 24.07.2024 року на посаді заступника начальника дистанції. Вказане підтверджується поясненнями позивача [PERSON] , показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та письмовими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи. Судом встановлено, що особа позивача [PERSON] стверджується паспортом громадянина України, виданим 10.04.2019 року, 6127 та довідкою про реєстрацію його місця проживання. Згідно трудової книжки [PERSON] , виданої 03.05.1993 року вбачається, що він 03.05.1993 року був прийнятий на роботу Дистанція колії Чортків Львівська залізна дорога ремонтником штучних споруд 1 розряду в мостовий цех № 2 ст. Чортків. Наказом № 102 від 09.09.2002 року позивач [PERSON] був призначений заступником начальника по інженерних спорудах та в подальшому наказом № 23/0с від 26.02.2017 року переведений заступником начальника по штучних спорудах, де і працював до 24.07.2024 року. 07.06.2024 року [PERSON] , як заступник начальника виробничого структурного підрозділу «Чортківська дистанція колії», під тиском в.о. начальника виробничого структурного підрозділу «Чортківська дистанція колії» [PERSON] написав заяву, адресовану заступника директора виконавчого регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики [PERSON] , яку надав в руки [PERSON] та в якій просив перевести його з посади заступника начальника дистанції колії на ремонтника штучних споруд за власним бажанням, на вакантну посаду, що вбачається із змісту заяви та на вказаній заяві зазначено в.о. начальника ПЧ-9 В.В.Іванейко « в наказ », (без проставлення дати) та знизу на заяві рукою в.о. начальника ПЧ-9 В.В.Іванейко написано: « погоджую в.о. ПЧ-9 [PERSON] та підпис». Однак, вказана заява ні в той день, ні в наступний день, та протягом 1,5 місяця в.о. начальника виробничого структурного підрозділу «Чортківська дистанція колії» [PERSON] , не тільки не була зареєстрованою у секретаря та у журналі вхідної кореспонденції, а й не була тривалий час (1.5 місяця) переданою заступнику директора виконавчого регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики А.Кирді, для вирішення, а навпаки, натомість, 01 липня 2024 року в.о. начальника виробничого структурного підрозділу «Чортківська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» [PERSON] було видано наказ № 171 від 01.07.2024 року «Про призначення відповідального працівника на період виконання середнього ремонту колії на перегоні Прошова Микулинці Струсів», згідно з яким заступник начальника дистанції колії [PERSON] , навіть після подання ним заяви про переведення від 07.06.2024 року, т.в.о. начальника [PERSON] був призначений відповідальним за перевірку правильності огородження місця робіт, приварку рейкових з`єднувачів, контроль за якістю робіт, здійснення перевірки технічного стану колії, тобто виконувати функції та посадові обов`язки заступника начальника дистанції колії. Крім того, 05 липня 2024 року т. в.о. начальника виробничого структурного підрозділу «Чортківська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» Володимиром Іванейко було видано наказ № 177 від 05.07.2024 року «Про призначення відповідального працівника на період виконання середнього ремонту колії на перегоні Прошова Микулинці Струсів», яким знову таки, ж заступник начальника дистанції колії [PERSON] був призначений відповідальним за внесення запису у Журналі огляду колій, стрілочних переводів, пристроїв зв`язку, і контактної мережі ДУ 46, перевірку правильності огороджень місця робіт, приварку рейкових з`єднувачів, контроль за якістю робіт, здійснення перевірки технічного стану колії після проведення ремонту. Заява заступника\~начальника дистанції\~колії [PERSON] від\~07.06.2024\~року про\~його переведення,\~майже 1,\~5\~місяці \~в.о.\~керівника В.Іванейко,\~навіть після\~проведених 09.07.2024\~року,\~де було\~вирішено клопотати\~в службу\~колії про\~переведення з\~посади заступника\~начальника дистанції\~колії [PERSON] на\~посаду ремонтника\~штучних споруд\~та 19.07.2024\~року,\~де було\~вирішено взяти\~до уваги\~рішення нарад\~при т.в.о.\~начальника Чортківської\~дистанції колії\~Іванейка В.,\~згідно протоколів\~нарад від\~09.07.2024\~та 11.07.2024,\~в частині\~звільнення із\~займаних посад,\~в тому\~числі заступника\~начальника Чортківської\~дистанції колії\~ [PERSON] ,\~та підтримання\~клопотання про\~переведення [PERSON] \~з займаної\~посади на\~посаду ремонтника\~штучних споруд,\~згідно поданої\~раніше заяви\~та клопотати\~про це\~перед керівництвом\~філії,\~ні 19.07.2024,\~ні 20.07.2024\~ні 21.07.2024\~року,\~ні 22.07.2024,\~не спрямовувалась\~ до\~ заступника\~ директора\~виконавчого регіональної\~філії з\~управління персоналом\~та соціальної\~політики А.М.\~Кирди,\~ [PERSON] \~і надалі\~продовжував виконував свої обов`язки на посаді заступника начальника дистанції колії, однак зразу ж після подання позивачем [PERSON] т.в.о начальника [PERSON] заяви про відкликання раніше поданої ним заяви від 07.06.2024 року про переведення, а невідомим способом, в порушення вимог діловодства була спрямована, не пройшовши належну реєстрацію, як вхідна кореспонденція, в системі електронного документообігу та автоматизації бізнеспроцесів «Мегаполіс», що не відповідає Інструкції з діловодства в АТ «Українська залізниця» та діючому законодавству. Заява про переведення позивача [PERSON] від 07.06.2024 року, за дивним збігом обставин, була зареєстрована у регіональній філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» у журналі вхідної кореспонденції акціонерного товариства «Українська залізниця» тільки 23.07.2024 року за порядковим номером реєстрації № 78, тобто на наступний день після того, як роботодавець отримав 22.07.2024 року заяву [PERSON] про відкликання своєї заяви від 07.06.2024 року про його переведення із посади заступника начальника дистанції колії на ремонтника штучних споруд з метою недопущення реалізації права позивача залишитись на займаній посаді заступника начальника дистанції колії. При цьому, суд вказує, що заява позивача [PERSON] від 07.06.2024 року про переведення на іншу роботу, та заява позивача [PERSON] від 22.07.2024 року про відкликання заяви про переведення від 07.06.2024 року, була однаково адресована - заступнику директора виконавчої регіональної філії «Львівська залізниця» Андрію Кирді. Обидві заяви не пройшли належну реєстрацію, як вхідна кореспонденція, в системі електронного документообігу та автоматизації бізнеспроцесів «Мегаполіс», та даний факт не змогли спростувати свідки [PERSON] та [PERSON] , та вказане не відповідає Інструкції з діловодства в АТ «Укрзалізниця». Т.в.о керівника [PERSON] , достовірно знаючи про те, що заступник [PERSON] 22.07.2024 року подав заяву про відкликання раніше поданої ним заяви про переведення на іншу роботу від 07.06.2024, не повідомив про її надходження та реєстрацію заступника директора виконавчого регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики А.Кирду, а інспектор з контролю за виконанням доручень Маслюковська О.В. взагалі переписала журнал № 1 вхідної кореспонденції, щоб скрити інформацію про подану заяву, яку вона спочатку зареєструвала, про що свідчать і покази [PERSON] і додана позивачем [PERSON] копія його заяви від 22.07.2024 року, де внизу розміщений штамп вх. № 34 від 22.07.2024 . По даному факту Чортківський РУП ГУНП в Тернопільській області внесено відповідні відомості в ЄРДР та проводиться досудове розслідування. Як наслідок всіх викладених вище порушень, наказом (розпорядженням) № 907/ос від 24.07.2024 року заступника директора виконавчого регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики А.Кирди та заступника директора виконавчого регіональної філії з інфраструктури П. Цубера було вирішено перевести [PERSON] на іншу роботу, а саме: з посади заступника начальника дистанції на посаду ремонтника штучних споруд 4 розряду мостовий цех № 2. При цьому, суд зазначає, що в самому наказі (розпорядженні) № 907/0с від 24.07.2024 року взагалі відсутнє посилання на заяву [PERSON] від 07.06.2024 року чи на будь яку іншу правову підставу. Суд вказує, що отримавши заяву [PERSON] від 07.06.2024 року, ні заступник директора виконавчого регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики А.Кирда, ні заступник директора виконавчого регіональної філії з інфраструктури П. Цубер не вияснили у заявника, чи дійсно це його волевиявлення, чи не подана вказана заява під тиском т.в.о начальника [PERSON] , чому вона не подана [PERSON] особисто або через систему Мегаполіс. Взагалі не було з`ясовано, чому вказана заява про переведення, яка була датована 07.06.2024 року тривалий час зберігалась у т.в.о начальника [PERSON] і чи не змінив через 1, 5 місяця [PERSON] свою позицію щодо переведення або взагалі хворіє і знаходиться на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що до нього заява [PERSON] від 07.06.2024 року про переведення на посаду ремонтника штучних споруд попала аж 23.07.2024 року. Чому вона була зареєстрована аж 23.07.2024 року і яким чином попала, йому невідомо, як невідомо і про те, що 22.07.2024 року [PERSON] подав заяву про відкликання попередньо поданої заяви, та т.в.о начальника [PERSON] його не повідомляв, як і [PERSON] також. У виробничому підрозділі є фахівець з кадрової роботи, яка б мала повідомити службу кадрів, а та мала б повідомити і його, бо телефон є на сайті. Він не вияснював причини, чому заява від 07.06.2024 року поступила на розгляд через такий великий термін та не запитував [PERSON] , чи підтримує він раніше подану заяву та чи не змінилась його позиція на день вирішення. Посилання заступника директора виконавчого регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики А.Кирди на те, що заява [PERSON] від 22.07.2024 року поступила пізніше винесеного наказу(розпорядження) і взагалі подана не належним способом, на думку суду не заслуговує на увагу, бо тоді і заява [PERSON] від 07.06.2024 року, була подана неналежним способом, і виникає логічне запитання, то чому заступник директор виконавчого регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики А.Кирда брав її до розгляду, не вимагав в [PERSON] подати її через систему Мегаполі чи особисто, ще й при тому, що з часу її подачі т.в.о керівника [PERSON] пройшло 1.5 місяця. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] тривалий час працював заступником начальника дистанції колії в м. Чорткові. Відколи прийшов т.в.о начальника [PERSON] він зауважив, що десь до місяця часу відносини між ним та [PERSON] були нормальні, а потім шеф почав наїзджати на [PERSON] безпідставно, що той ніби то не справляється з роботою, відправляти його з [PERSON] до [PERSON] . Він вважає, що це була якась особиста неприязнь [PERSON] до свого заступника [PERSON] і він хотів його усунути. Вказує, що [PERSON] 20 років пропрацював на одному підприємстві, він спокійний, адекватний, але зі сторони [PERSON] на [PERSON] почав чинитись досить серйозний тиск, і цей тиск напевно, і став підставою для того, що [PERSON] написав заяву 07.06.2024 року. Однак, рух заяві т.в.о. начальника [PERSON] не дав і [PERSON] продовжував 1,5 місяця виконувати тіж обов`язки та працювати на тій же посаді. Коли вони повертались одного разу разом додому зі [PERSON] , це саме він в поїзді сказав [PERSON] , щоб той забрати раніше подану заяву, якщо і так працює на тій же посаді і ніхто його не перевів до цього часу. Зі слів [PERSON] йому відомо, що заяву про відкликання той подав 22.07.2024 року та її зареєструвала [PERSON] , однак під тиском т.в.о [PERSON] , вони не дали рух цій заяві, оскільки [PERSON] заборонив направити її до РФ Львова у службу кадрів та соціальної політики. Саме він порадив [PERSON] ще додатково спрямувати заяву по пошті на ім`я [PERSON] , однак заява поступила з запізненням саме по вині т.в.о керівника [PERSON] , якому було відомо вже 22.07.2024 року, що [PERSON] відкликає раніше подану ним заяву від 07.06.2024 року. В Чортківській дистанції колії завжди велись журнали вхідної та вихідної кореспонденції, які знаходяться у [PERSON] . Після реєстрації заяв в неї, вони передається керівнику дистанції для візування та в подальшому різними способами: наручно, через пошту, через окрему службу Залізничну пошту, через систему Мегаполіч, передаються до Львівської Філії. І ніколи не було ніяких проблем чи питань з цим, аж заяву [PERSON] затримали на 1, 5 місяця, потім іншу про відкликання першої взагалі не передали, але це все залежало від керівника дистанції колії. Свідок [PERSON] суду показала, що якими нормативними документами вона користується в роботі, пояснити не може, десь в 2023 році працювала система СЕТ, а після цього вони почали працювати в системі Мегаполіс. Це система електронного документообігу на залізниці. Апарат управління мав доступ до цієї системи, чи мав [PERSON] , вважає, що мав би мати. 07.06.2024 року він мав би був подати заяву через систему Мегаполіс, яка тоді працювала. Всі заяви проходили через погодження з т.в.о [PERSON] , а вона вносила їх в систему .Чого заява [PERSON] від 07.06.2024 не була зареєстрована в журналі вхідної кореспонденції ВСП «Чортківська дистанція колії» пояснити не може. Іншу заяву [PERSON] від 22.07.2024 року внесла в журнал вхідної кореспонденції під тиском [PERSON] помилково, тому вона видалила той запис і переписала [PERSON] , виправила свою помилку. [PERSON] не міг без погодження з т.в.о керівника [PERSON] відкликати свою раніше подану заяву, бо все проходило через нього. Як керівник погоджує, візує на папері спочатку, вона потім сканує і відправляє за адресатом. Свідок [PERSON] суду показала, що їй відомо, що була подана заява [PERSON] про переведення на іншу посаду, а потім про відкликання раніше поданої заяви, однак вона не вникала в це питання, бо він по номенклатурі працівників не є у її компетенції. Особисто їй він жодні заяви не подавав. В них з 2023 року діє електронний документообіг [PERSON] та заяви мали б подаватись з електронним підписом працівника. На підприємстві діє Інструкція з діловодства, розроблена РФ «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця», своєї вони не розробляли. Будь яка заява має йти через погодження їх керівника, тоді відправляється на Львів до [PERSON] . Відправка здійснюється різними способами, може особа завезти, можна вислати поштою. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що наказ (розпорядження) № 907/ос від 24.07.2024 року, про переведення на іншу роботу [PERSON] , з 24.07.2024 року постійно з посади: заступник начальника дистанції зі структурного підрозділу: виробничий структурний підрозділ «Чортківська дистанція колії» керівництво на посаду: ремонтник штучних споруд 4 розряду до структурного підрозділу: виробничий структурний підрозді «Чортківська дистанція колії» мостовий цех 2, прийнятий заступником директора виконавчого регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики А. Кирда та заступником директора виконавчого регіональної філії з інфраструктури П. Цубер, є незаконним та підлягає скасуванню в судовому порядку, так як прийнятий на підставі неналежно оформленої заяви про переведення на іншу роботу від 07.06.2024 року. Суд, при вирішенні питання про виплату працівникові [PERSON] різниці в заробітній платі як заступника начальника дистанції колії зі структурного підрозділу : виробничий структурний підрозділ «Чортківська дистанція колії» на ремонтника штучних споруд цього ж структурного підрозділу, виходить з наступного: Відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно роз`яснень, викладених у п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КабінетуМіністрів\~Українивід 08.02.1995року\~№100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1995 року №348). У п.6 Постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни\~№13\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства про\~оплату праці»\~від 24.12.1999року роз`яснення, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно з п.8 Постанови Кабінету Міністрів України №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При вирішенні питання про поновлення або повернення на попередню роботу в разі незаконного переведення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Порядок обчислення середньої заробітної плати та розміру компенсації при трудових відносинах встановлено Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100. Відповідно до\~абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно з інформацією АТ «Українська залізниця» про розмір середнього заробітку [PERSON] на посаді заступника начальника Чортківської дистанції колії та на посаді ремонтника штучних споруд 4 розряду, яка була залучена до матеріалів справи вбачається, що розмір середньомісячного заробітку [PERSON] , як заступника начальника Чортківської дистанції колії, становить 41179, 41 гривень (сорок одна тисяча сто сімдесят дев`ять гривень 41 коп.) та розмір середньомісячного заробітку [PERSON] , як ремонтника штучних споруд 4 розряду, становить 28641, 85 гривень (двадцять вісім тисяч шістсот сорок одна гривня 85 коп.) За таких обставин, оскільки дата прийняття оскаржуваного наказу (розпорядження) № 907/ос - 24.07.2024 року, а дата прийняття рішення судом 07.08.2025 року, то різниця між датою\~середа, 24 липня 2024 року та датою\~четвер, 7 серпня 2025 року - 1 рік, 0 місяців, 14 днів. Таким чином, різниця між середньомісячним заробітком [PERSON] на посаді заступника начальника Чортківської дистанції колії та на посаді ремонтника штучних споруд 4 розряду становить на місяць грошову суму у розмірі 12\~537, 56 гривень (41179, 41 гривень - 28641, 85 гривень). Та помноживши 12\~537, 56 гривень на 12, 5 місяців, ця різниця складатиме 156\~719, 5 гривень, яку і слід стягнути в користь позивача. Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне: Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ч. І, п.2) ч.2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Суд вважає, що позивачем [PERSON] не доведено, що неправомірними діями відповідача і третьої особи спричинена йому моральна шкода, що ним було втрачено нормальні життєві зв`язки і що йому були необхідні додаткові зусилля для організації свого життя, а також не доведено причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та третьої особи та завданою моральною шкодою. Також не надано суду достатньо належних та допустимих доказів, які б давали можливість встановити таку спричинену моральну шкоду і що вона реально була завдана. Один письмовий доказ, який був наданий позивачем, є на думку суду недостатнім та не дає з`ясувати, чи раніше хворів позивач, яка динаміка розвитку хвороби, з чого виходити суду для розрахунку величини суми, яку необхідно визначити, в разі доведення позовних вимог в цій частині, а тому в цій частині у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди в сумі 50000 гривень слід відмовити. Питання судових витрат вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed