Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-07 00:00:00

Вінницька міська рада звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок. Позовна заява мотивована наступним. Департаментом земельних ресурсів міської ради проведено обстеженяя земельних ділянок Вінницького міської територіальної громади за адресою: [ADDRESS] (межують із земельними ділянками з кадастровими номерами 0520681000:02:004:1234 та 0520681000:02:004:1043). Під час обстеження встановлено, що відповідач використовує в межах прибережної захисної смуги водного об`єкта дві комунальних ділянки загальною площею 0,0057 га, а саме, площею 0,0055 га та площею 0,0002 га шляхом їх огородження парканами разом із належними йому на праві приватної власності длянками з кадастровими номерами 0520681000:02:004:1234 та 0520681000:02:004:1043, що підтверджується кадастровим планом виготовленим МКП «Вінницький муніципальний центр містобудування і архітектури». Вказані дії відповідача не відповідають вимогам ст.ст. 61, 125, 126 ЗК України, ст.ст. 4, 5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень», а тому підпадають під ознаки самовільного зайняття земельної ділянки у відповідності до ст. 1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель». За результатами перевірки складено акт обстеження земельної діляник від 10.04.2024 за №23 та на адресу відповідача направлено вимогу про обов`язок усунути порушення земельного законодавства. Однак станом на час звернення до суду жодних повідомлень на адресу департаменту земельних ресурсів міської ради від відповідача не надходило. Огороджені ним земельні ділянки площею 0,0057 га є частиною камунальної ділянки площею 0,0500 га (кадастровий номер 0520681000:02:004:1369), яка має цільове призначення для сінокосіння та випасання худоби. Рішенням Вінницько-Хутірської сільської ради №552 від 11.09.2000 відповідачу було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо надання в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 0,05 га для сінокосіння та випасання худоби, що по [ADDRESS] . Відповідно до Розпорядження КМ України №707-р від 12.06.2020 до меж Вінницької міської територіальної громади увійшла частина земель Вінницького району, в тому числі і зазначена земельні ділянка, розпорядником якої є Вінницька міська рада. Перевіркою встановлено, що відповідач звертався до міської ради із заявами від 12.12.2021, 01.11.2022 та 27.11.2023 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0500 га (кадастровий номер 0520681000:02:004:1369), яка розташована в межах населеного пункту [ADDRESS] , для передачі її в оренду терміном на 10 років для сінокосіння і випасання худоби. За результатами розгляду звернень міською радою рішенням від 25.11.2022 №1319 відмовлено в задоволенні звернень відповідача. Зазначені вище елементи благоустрою облаштовано без дозволу Вінницької міської ради як власника об`єкта благоустрою, оскільки дані земельні ділянки є комунальною власністю Вінницької міської територіальної громади. Використання відповідачем без дозволу спірних земельних ділянок порушує вимоги законодавсвта та кваліфікується як самовільне зайняття земельної ділянки. На підставі викладеного просить звільнити самовільно зайняті відповідачем земельні ділянки шляхом демонтажу огорожі з приведенням території в придатний для подальшого використання за призначенням стан за рахунок відповідача. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Гончаровим М.В. подано відзив на позовну заяву, у якому викладено наступну позицію. Відповідно до фактичних обставин справи земельна ділянка по [ADDRESS] перебуває у власності відповідача на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ВН №044574 від 28.11.2002. згідно вказаного державного акта площа земельної ділянки становить 0,2961 га, з них 0,2500 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, 0,0461 га для ведення особистого селянського господарства. Окрім того, зазначено, що земельна ділянка площею 0,0685 га перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] .. У планах зовнішніх меж земельної ділянки державного акту зазначено опис меж та лінійні проміри між поворотними точками меж суміжних земельних ділянок, їх власників, зокрема від Е до Ж землі Вінницько-Хутірської сільської ради. З цього боку земельна ділянка огородження парканом, місцерозташування та зовнішній вигляд яка не змінювався до цього часу. 23.08.2016 відповідачем замовлено у ТОВ «Юридично-земельний союз «Альянс» розроблення технічної документації щодо поділу земельних ділянок відповідача, у тому числі площею 0,2961 га. 03.10.2016 у ДЗК зареєстровано земельну ділянку площею 0,2009 з кадастровим номером 0520681000:02:004:1055 по [ADDRESS] . Право власності відповідача на вказану земельнуділянкузареєстрвоано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 23.04.2020 відповаідачем у ТОВ «Юридично-земельний союз «Альянс» замовлено технічну докумекнтацію щодо поділу та об`єднання земельних ділянок відповідача, у результаті сформовано та зареєстровано у ДЗК земельну ділянку площею 0,1561 з кадастровим номером 02520681000:02:004:1234. За змістом позову позивач не оспоруює право власності відповідача на ці земельні ділянки. Вважає, що позивач, посилаючись на кадастрвоий план земельних ділянок, помилково зазначає, що відповідач огородив парканом частину земельної ділянки комунальної власності. При цьому заперечує щодо достовірності як доказу вказаного кадастрового плану, який не є складовою відповідної документації із землеустрою на підставі якої формується та реєструється земельна ділянка в ДЗК. Конфігурація та межі земельних ділянок відповідача площею 0,1561 га (кадастровий номер 0520681000:02:004:1234) та площею 0,0685 га (кадастровий номер 0520681000:02:004:1043) зі сторони комунальних земель відповідають початковому правовстановлюючому документу державному акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ВН №044574. На місцевості вказані земельні ділянки огорожені парканом, який не порушує меж сусідньої земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 0520681000:02:004:1369 площею 0,0500 га. Земельна ділянка з кадастровим номером 0520681000:02:004:1369 площею 0,500 га зареєстрована в ДЗК 30.11.2021 на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду від 18.11.2021, розробленого ТОВ «Юридично-земельний союз «Альянс» на замовлення відповідача, а даний проект виготовлено на підставі рішення Вінницько-Хутірської сільської ради №552 від 11.09.2020. У рамках цього проекту землеустрою складено акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 20.10.2021 та абрис зовнішніх меж земельної ділянки з позначенням опису меж та кадастрових номерів суміжних земельних ділянок. Під час реєстрації 30.11.2021 у ДЗК земельної ділянки з кадастровим номером 0520681000:02:004:1369 площею 0,500 га у реєстратора не було жодних зауважень щодо можливого накладення цієї земельної ділянки на сусідні земельні ділянки, які перебувають у власності відповідача: площею 0,1561 га (кадастровий номер 0520681000:02:004:1234) та площею 0,0685 га (кадастровий номер 0520681000:02:004:1043). У витягу з ДЗК від 30.11.2021 міститься інформація про те, що зі спірною земельною ділянкою межують земельні ділянки відповідача площею 0,1561 га (кадастровий номер 0520681000:02:004:1234) та площею 0,0685 га (кадастровий номер 0520681000:02:004:1043).аналогічні відомості містить кадастройи план земельної ділянки площею 0,0500 га, що доданий до позовної заяви. Вінницькою міською радою 25.11.2022 було розглянуто клопотання відповідача від 31.10.2022 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу в оренду земельної ділянки площею 0,0500 га строком на 10 років та відмовлено в його задоволенні. Після прийняття такого рішення позивачем проект землеустрою залишився у нього (позивача). Зважаючи на викладене, вважає, що відповідач використовує власні земельні ділянки і жодним чином не порушує меж земельної ділянки комунальної власності. Тому, позивач помилково звинувачує відповідача у самовільному захопленні двох земельних ділянок комунальної власності. Ознайомившись із доказами, що надані позивачем, вважає, що земельна ділянка площею 0,0002 га не належить до складу земель комунальної власності площую 0,0500 га, а її межа накладаєтьсяна частину земельної ділянки відповідача площею 0,0685 га. Також вважає, що межа земельної ділянки площею 0,0055 га накладається на земельну ділянку відповідача площею 0,1561 га. Таким чином, позивачем не надано належного та допустимого доказу на підствердження власної позиції. На підставі вищевикладеного просить в задоволенні позову відмовити (а.с. 52-57). Ухвалою суду від 17.06.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання (а.с. 46). Ухвалою суду від 13.09.2024 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 89). В судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, подали заяви, в яких просили провести розгляд справи у їх відсутність, а щодо позову представник позивача просив його задовольнити, представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву (а.с. 106-108). Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається, нез`явлення сторін не перешкоджає вирішенню спору, а відтак судом ухвалено проводити судове засідання у відсутність сторін. Відповідно до частини другої\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього\~Кодексу\~проводиться судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши наявні у матеріалах справи заяви по суті, інші докази, оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до Акту №23 обстеження земельної ділянки Вінницької міської територіальної громади від 10.04.2024 було проведено обстеження земельних ділянок Вінницької МТГ за адресою: [ADDRESS] . Під час обстеження встановлено, що [PERSON] за вказаною адресою використовує в межах прибережної захисної смуги водного об`єкта дві комунальні земельні ділянки загальною площею 0,0057 га, а саме: площею 0,0055 га та 0,0002 га, шляхом їх огородження парканом разом із належними йому на праві власності земельними ділянками з кадастровими номерами 0520681000:02:004:1234 та 0520681000:02:004:1043, що підтверджується кадастровим планом виготовленим МКП «Вінницький муніципальний центр містобудування і аргітектури». Огороджені парканом земельні ділянки є частиною комунальної ділянки площею 0,0500 га (кадастровий номер 0520681000:02:004:1369) з цільовим призначенням для сінокосіння та випасання худоби (а.с. 8-10). До вказано акту додано копію кадастрового плану та фототаблицю (а.с.11, 12). На адресу відповідача позивачем було направлено вимогу про усунення виявленого порушення вимог законодавства та звільнення самовільно зайнятих земельнихі ділянок, які відповідач отримав (а.с. 16, 17). Відповідно до копії рішення Вінницько-Хутірської сільської ради №552 від 11.09.2020 [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо надання в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 0,05 га для сінокосіння та випасання худоби по [ADDRESS] (а.с. 19). З копії кадастрового плану земельної ділянки площею 0,0500 га (кадастровий номер 0520681000:02:004:) вбачається, що сусідніми земельними ділянками є земельна ділянка [PERSON] і [PERSON] кадастровий номер 0520681000:02:004:1043, та земельна ділянка [PERSON] кадастровий номер 0520681000:02:004:1234 (а.с. 19-зворот). Листом №05/00/010 від ...2022 Департамент архітектури та містобудування Вінницької міської ради повідомив відповідача, що земельна ділянка по [ADDRESS] перебуває в зоні водоохоронних території в межах ПЗС Обмеження на використання земельної ділянки регламентується згідно норм Глави 18 ЗК Укарїни (а.с. 20). До даного сила надано Витяг з плану зонування з нанесеними містобудівними обмеженнями на використання земельної ділянки по [ADDRESS] (а.с. 20-зворот). 10.12.2021 відповідач звернувся до позивача із заявою, що зареєстрвоана у Вінницькій міській раді 13.12.2021, в якій просив затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу в оренду земельну ділянку площею 0,0500 га по [ADDRESS] для сінокосіння та випасання худоби (а.с. 21). Листом від 24.01.2025 №М-01-153470/01-37 Департамент земельних ресурсів Вінницької міської ради повідомив [PERSON] на його звернення від 13.12.2021, що в процесі опрацювання проекту землеустрою (розроблений ТОВ «Юридично-земельний союз «Альянс») щодо відведення земельної ідлянки за адресою: [ADDRESS] , в оренду для сінокосіння і випасання худоби, було встановлено, що документація потребує доопрацювання. Враховуючи викладене, пропонується звернутися до землевпорядної організації, з якою у [PERSON] було укладено договір на проведення землевпорядних робіт, з метою доопрацювання відповідного проекту землеустрою (а.с. 22). 01.11.2022 відповідач повторно звернувся до позивача із заявою, в якій просив затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу в оренду терміном на 10 років земельну ділянку площею 0,0500 га по [ADDRESS] для сінокосіння та випасання худоби (а.с. 23). Рішенням Вінницької міської ради 27 сесії 8 скликання від 25.11.2022 №1319, враховуючи Закон України №2145-ІХ від 24.03.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» відмовлено у передачі в оренду [PERSON] земельної ділянки с.\~Вінницькі Хутори площею 0,0500 га (кадастровий номер 0520681000:02:004:1369) для сінокосіння та випасання худоби (п. 2.3 Рішення) (а.с. 24). 27.11.2023 відповідач вчергове звернувся до позивача із заявою, в якій просив затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу в оренду терміном на 10 років земельну ділянку площею 0,0500 га по [ADDRESS] для сінокосіння та випасання худоби (а.с. 25). Листом від 19.03.2024 №М/01/100448/01-37 Департамент земельних ресурсів Вінницької міської ради на звернення відповідача від 27.11.2023, повідомив, що за результатами його звернення від 01.11.2022 Вінницькою міською радою було прийнято рішення від 25.11.2022 №1319 (п. 2.3), яким відмовлено у передачі в оренду земельної ділянки (кадастровий номер 0520681000:02:004:1369) для сінокосіння і випасання худоби. Окрім того, рішенням Вінницько-Хутірської сільської ради від 16.02.2017 затверджено генеральний план с. Вінницькі Хутори, згідно якого вказана земельна ділянка комунальної власності знаходиться в межах прибережної захисної смуги, зоні водоохоронної териорії , зоні трансопртної інфраструктури, зоні содибного житлової забудови, що підтверджується матеріалами геодезичної зйомки, проведеної 31.01.2024. Враховуючи викладене, наміри викладені у зверненні не можуть бути задоволені, у зв`язку з невідповідністю вимог містобудівної документації (а.с. 26). На а.с. 27, 28, 29 міститься інформація з Державного земельногокадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 28.03.2024 та від 08.04.2024, відповідно до якої: земельна ділянка з кадастровим номером 0520681000:02:004:1043, площею 0,0685 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинуку, господарських будівль і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] ; земельна ділянка з кадастровим номером 0520681000:02:004:1234, площею 0,1561 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинуку, господарських будівль і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] ; земельна ділянка площею 0,05 га з кадастрвоим номером 0520681000:02:004:1369, цільовим призначенням для сінокосіння і випасання худоби, в [ADDRESS] , має обмеження у використанні прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах, інформація щодо дати державної реєстрації обмеження - відсутня. Вінницька міська рада своїм рішенням №1327 від 25.11.2022 перейменувала [ADDRESS] (а.с. 35-36). На а.с. 59 міститься копія державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ВН №044574 від 28.11.2002, відповідно до якого [PERSON] на підставі рішення 3 сесії 4 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради від 24.09.2002 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2961 га на території Вінницько-Хутірської сільської ради для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель 0,2500 га, для ведення особистого селянського господарства 0,0461 га. На а.с. 60, 61 міститься план розподілу земельної ділянки 0520681000:02:004:1055 та Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Відповідно до яких земельна ділянка площею 2,009 га з кадастровим номером 0520681000:02:004:1055 належить на праві власності [PERSON] ; внаслідок її поділу утворилися земельні ділянки з кадастровими номерами 0520681000:02:004:1057, що належить [PERSON] та 0520681000:02:004:1043, що належить [PERSON] та [PERSON] поряд із ними межує земельна ділнка з кадастрвоим номером 0520681000:02:004:, що належить сільській раді. Відповідно до абрису зовнішніх меж земельної ділянки [PERSON] площею 0,0500 га, від А до Б землі [PERSON] , [PERSON] 0520681000:02:004:1043, від Б до В землі [PERSON] 0520681000:02:004:1234, від В до А землі комунальної власності 0520681000:02:004: (а.с. 62). Відповідно до копії акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 20.10.2021 [PERSON] у присутності власників (користувачів) суміжних ділянок, передано на зберігання межові знаки в кількості 8 штук по земельній ділянці площею 0,0500 га призначенням для сінокосіння та випасання худоби (а.с. 62-зворот). Відповідно до копії витягу з ДЗК від 07.05.2020, земельна ділянка з кадастровим номером 0520681000:02:004:1234, площею 0,1561 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинуку, господарських будівль і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] , зареєстрована в ДЗК (а.с. 63-64). Відповідно до копії витягу з ДЗК від 30.11.2021, земельна ділянка з кадастровим номером 0520681000:02:004:1369, площею 0,0500 га, цільовим призначенням для сінокосіння і випасання худоби в [ADDRESS] , зареєстрована в ДЗК (а.с. 65-67). Рішенням Вінницько-Хутірської сільської ради 48 сесії 07 скликання від 11.09.2020 №552 надано дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо надання в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 0,05 га для сінокосіння та випасання худоби за адресою: [ADDRESS] (а.с. 67-зворот). Оцінивши дані докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Предметом позовних вимог є звільнення самовільно зайнятих відповідачем земельних ділянок комунальної власності шляхом демонтажу огорожі з приведенням території у стан придатний для подальшого використання за призначенням. Згідно зі статтею 13 Конституції України, земля, її надра, атмосфера, повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Одним із принципів земельного законодавства є забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави (п. «б» ч. 1 ст. 5 ЗК України). Виходячи зі змісту ст. 12 ЗК України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам, здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, тощо. У відповідності до положень ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим. За нормами статей 58, 59 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; ідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів; штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів. Землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і внутрішнього водного транспорту в порядку, встановленому законом. Згідно зі ст. 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Відповідно до ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом (п. «г» ч. 4 ст. 83 ЗК України). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.ч. 1-5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Ст. 116 ЗК України визначені підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності. Виходячи з положень наведених норм законодавства, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Отже, підставою для пред`явлення позову про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки комунальної власності є наявність порушення права власника такої земельної ділянки щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.ст. 79, 80 ЦПК України). Частиною першою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Разом із тим, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, як то висновки експертів, які б підтверджували, що відповідачем порушуються права позивача, що полягають у самовільному захопленні відповідачем двох земельних ділянок загальною площею 0,0057 га та спростовували б доводи відповідача про те, що ним використовуються виключно земельні ділянки, що перебувають у його власності. Як і не було заявлено відповідного клопотання про призначення судом експертизи на підтвердження позиції позивача та спростування доводів відповідача. А подані позивачем фотознімки (а.с. 12), які на думку позивача підтверджують порушення його права, суд не може взяти до уваги, оскільки з цих фотознімків неможливо встановити факт встановлення відповідачем паркану на земельній ділянці комунальної власності. Окрім того, надану позивачем план-схема землельних ділянок (а.с. 11), що є додатком до акту №23 від 10.04.2024, суд не може взяти до уваги, як достатній доказ порушення прав позивача, оскільки це не дає змоги у своїй сукупності дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування. До того ж такий доказ виготовлений структуриним підрозділом позивача. Окрім того, слід зазначити, що станом на 08.04.2024 за інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку з кадастровим номером 0520681000:02:004:1369, площею 0,05 га, цільовим призначенням для сінокосіння та випасання худоби, що розташована в [ADDRESS] , державна реєстрація обмеження у використанні земельної ділянки не проведена (а.с. 29). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Вінницької міської ради задоволенню не підлягають, оскільки позивачем у відповідності до ст. 81 ЦПК України не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами порушення права позивача. Адже в силу ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст. 12, 78, 91, 125, 152, 211, 212 ЗК України, ст.ст. 15, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 4, 10, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 102, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed