Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-07 00:00:00

25.10.2023 р. до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області надійшов позов фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про відшкодування заподіяної майнової коди в сумі 637180,00 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він являється ФОПом, здійснює господарську діяльність вантажоперевезення автомобільним транспортом. Відповідач працює у позивача водієм на умовах безстрокового трудового договору, але з 10.04.2023 був призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період. У зв`язку з цим позивачем було видано наказ про збереження за відповідачем місця роботи на займаній посаді без заробітної плати на час військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Відповідно до трудового договору на відповідача покладена повна матеріальна відповідальність за доручені матеріальні цінності і дотримання правил дорожнього руху. Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06.06.2023 по справі № 703/2157/23, що набрала законної сили 17.06.2023, відповідача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Із постанови суду вбачається, що відповідач при порушенні правил дорожнього руху і скоєнні дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем DAF XF 95.480, д.н.з [NUMBER] з напівпричепом СМТ W-25-50, д.н.з. [NUMBER] . Власником даних транспортних засобів є позивач. Отже, з вини відповідача пошкоджено майно позивача. Задля розрахунку заподіяної майнової шкоди внаслідок пошкодження автомобіля позивач звертався до експерта, який визначив, що заподіяна шкода становить 599180,00 грн. Позивач додатково поніс витрати на транспортування (буксирування) пошкодженого автомобіля з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця його проживання в розмірі 38000,00 грн. Таким чином, загальний розмір заподіяної позивачу відповідачем шкоди становить 637180,00 грн., яку й просив стягнути на підставі ст. 1166 ЦК України та ст.ст.130,134 КЗпП України з відповідача на його користь. Крім того, позивачем понесені витрати на сплату судового збору в сумі 6371,80 грн. та витрати на проведення експертизи в сумі 5500,00 грн., які також просив позивач стягнути з відповідача на його користь. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2023 справу №695/4085/23 передано головуючому судді Ватажок-Сташинській А.В. Провадження в справі було відкрите 30.10.2023 суддею Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Ватажок-Сташинською А.В. та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. У зв`язку з відрядженням судді Ватажок-Сташинської А.В. до Соснівського районного суду міста Черкаси для здійснення правосуддя строком на 1 рік та на підставі розпорядження керівника апарату Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05.07.2024 р. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи №695/4085/23. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2024 р. судова справа передана головуючому судді Степченку М.Ю. та прийнята ним до свого провадження 09.07.2024 р. Ухвалою суду від 29.01.2025 р. підготовче провадження в справі було закрите та справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, але скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але в судове засідання не з`явився без поважних причин, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає наступне. 21.03.2023 р. між ФОП [PERSON] та [PERSON] був укладений трудовий договір, за умовами якого він є безстроковим (п.1), працівник зобов`язується нести повну матеріальну відповідальність (п.2). Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06.06.2023 по справі №703/2157/23, що набрала законної сили 17.06.2023, відповідача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зі змісту постанови суду вбачається, що 26.03.2023 р. відповідач, керуючи автомобілем DAF XF 95.480, д.н.з [NUMBER] з напівпричепом СМТ W-25-50, д.н.з. [NUMBER] , допустив порушення правил дорожнього руху і скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Із копій свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та СХО 045996 вбачається, що власником вище вказаних транспортних засобів є позивач. [PERSON] з 10.04.2023 р. був призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період, що стверджено копією витягу з наказу командира ВЧ від 10.04.2023 р. №104. 29.04.2023 р. ФОП [PERSON] було видано наказ №2 про збереження за [PERSON] місця роботи на займаній посаді без заробітної плати на час військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період. Згідно звіту №А06-26 від 18.07.2023 р. вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля DAF XF 95.480, д.н.з [NUMBER] [PERSON] , унаслідок ДТП прирівнюється його ринковій вартості на момент ДТП і складає 599180,00 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №48 від 18.07.2023 р. [PERSON] сплатив 5500,00 грн. за експертизу автомобіля DAF XF 95.480, д.н.з [NUMBER] . Із довідки СПД ФОП [PERSON] , вбачається, що 27.04.2023 р. СПД ФОП [PERSON] виконав послуги з перевезення (буксирування) автомобіля DAP, д.н.з [NUMBER] . Вартість послуги становить 38000,00 грн., що стверджено копією квитанції від 27.04.2023. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, судом встановлено, що відповідачем завдано позивачу майнову шкоду (пошкоджено транспортний засіб позивача) під час виконання трудових обов`язків, тобто дані відносини додатково регулюються Кодексом законів про працю України. Згідно з ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Стаття 130 КЗпП України передбачає, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою роботодавця працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Відповідно до ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Згідно зі ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством; 10) шкоди завдано недостачею, знищенням або пошкодженням обладнання та засобів, наданих у користування працівнику для виконання роботи за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу. У разі звільнення працівника та неповернення наданих йому у користування обладнання та засобів з нього може бути стягнута балансова вартість такого обладнання у порядку, визначеному цим Кодексом. Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України). Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» №14 від 29.12.1992 року, за правилами ст. 132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Враховуючи положення ст. 12, 76-83 ЦПК України, позивачем надано копію трудового договору, з якого вбачається що відповідач може за законом нести повну матеріальну відповідальність перед ФОП [PERSON] . Позивачем доведено суду, що відповідачем при виконанні трудових обов`язків з його вини заподіяно позивачу шкоду. Відповідно до трудового договору на відповідача покладено повну матеріальну відповідальність Отже, судом установлено, що відповідач має нести повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну позивачу в розмірі прямої дійсної шкоди, тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають кошти за заподіяну майнову шкоду (пошкодженого транспортного засобу та послуг з буксирування) в загальній сумі 637180,00 грн. У зв`язку з вище викладеним позов підлягає до повного задоволення. За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги позивача задоволено повністю, то з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в сумі 6371,80 грн. та за проведення експертизи в сумі 5500,00 грн., На підставі зазначеного та

Outcome: approved