Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до Обухівського районного суду Київської області через підсистему «Електронний суд» з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог вказав, що 27.05.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, в якому народилося троє дітей - донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки сторін не склалися тому рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22.11.2022 року шлюб було розірвано. Відповідно до судового наказу Обухівського районного суду Київської області від 28.10.2024 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Однак, [PERSON] стало відомо, що відповідач працює за кордоном моряком та має стабільний дохід щомісяця в розмірі 5 000 доларів США. Тому [PERSON] вважає, що відповідач спроможний надавати аліменти на утримання дітей у розмірі 10 000 грн. щомісячно на кожну дитину, а всього 30000 грн. 27.07.2025 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. 14.05.2025 року до суду надійшов відзив представника відповідача - адвоката Крамара О.П., в якому останній вказав, що доводи [PERSON] є надуманими, оскільки відповідач наразі не має офіційного працевлаштування, лише підробітки за кордоном. Вказав, що окрім аліментів відповідач переказує кошти відповідачу на додаткові витрати дітей, зокрема відвідування секцій, лікування зубів та інше. Зауважив, що [PERSON] просить стягнути аліменти з відповідача 30 000 грн. на місяць, однак не обґрунтовує необхідність стягнення саме такої суми аліментів. Вважає, що відповідач допомагає утримати своїх дітей на належному рівні, тому у позові слід відмовити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, зазначивши, що після розірвання шлюбу вона фактично виховує та утримує дітей. Згідно з наказом Обухівського районного суду, виданого за її заявою в жовтні 2024 року відповідач сплачує аліменти відповідно до розміру середньої заробітної плати по регіону. Однак їй відомо, що батько дітей має високий стабільний дохід, який отримує за кордоном, працює моряком за контрактом, перебуває у довгострокових рейсах, однак утримувати дітей відповідно своїм доходам відмовляється. Відповідач приховує інформацію про місце своєї роботи, при цьому спільним знайомим повідомляє про роботу моряком за кордоном. Про фінансову спроможність відповідача сплачувати аліменти у зазначеному позивачем розмірі свідчить і набуття [PERSON] у власність нерухомого майна. Представник позивача позовні вимоги підтримав з наведених у заяві підстав. Представник відповідача щодо задоволеня позову заперечив, зазначивши, що доводи позову є надуманими і безпідставними. Так, звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на трьох дітей позивач самостійно та добровільно обрала спосіб стягнення аліментів. Після винесення судом наказу, будь-яких обставин, які були б підставою для зміни, в т.ч. і збільшення розміру аліментів, не виникло. Доводи позивача про наявність у відповідача високого стабільного заробітку є безпідставними. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22.11.2022 розірвано. Від шлюбу сторони мають трьох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до судового наказу Обухівського районного суду Київської області від 28.10.2024 року з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 22.08.2024 року та до досягнення дітьми повноліття. Як вбачається з довідки-розрахунку Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському району Київської області від 01.07.2025 року за № 113277, станом на 30.06.2025 року заборгованість по аліментах відсутня. За змістом статей 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з частиною першої статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Таким чином, аналізуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України. За правилами статей 2, 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не приймає на увагу твердження позивача, що відповідач має високий стабільний дохід, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, передбачені ст.76 ЦПК України, які б підтверджували зазначені позивачем обставини, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з наданої на ухвалу суду про витребування доказів інформації ДПС України №11292/5/99-12-0402-05 від 22.07.2025 станом на 18.07.2025 в Державному реєстрі відсутні відомості про джерела та суми виплачених доходів та утримання податків, отриманих від податкових агентів [PERSON] за період жовтня 2024 року по травень 2025 року. Згідно відповіді Державного Підприємства «АДМІНІСТРАЦІЯ МОРСЬКИХ ПОРТІВ УКРАЇНИ» №2165/10-11-01 від 25.07.2025 інформація щодо несення [PERSON] служби на суднах, його місця роботи та посади, розміру заробітної плати в ДП «АМПУ» відсутня. Згідно інформації Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України №13096/03-3/15-25 від 06.08.2025, на витребуванні якої наполягав представник позивача для підтвердження доводів позову, надання інформації щодо проходження служби на борту судна, місця роботи, посади та розміру заробітної плати не належить до компетенції вказної Служби. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи положення вказаної норми судом відхилено клопотання позивача про допит свідків, які б на її думку могли підтвердити працевлаштування відповідача за кордоном. Щодо доводів позову про набуття позивачем у власність нерухомого майна, то з наданих позивачем до позову витягів вбачається, що відповідач в 2025 році отримав нерухоме майно у спадщину, а не придбав на підставі цивільно-правових угод. Оцінивши надані суду сторонами докази, суд приходить до висновку, що доказів того, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів у відповідача покращилося матеріальне становище або змінились обставини, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для збільшення розміру аліментів, позивачем суду не надано і судом враховано, що на даний час розмір аліментів визначається державним виконавцем відповідно до положень ст.182 СК України. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. У постановах Верховного Суду України від 08.08.2019 р. у справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Враховуючи вищеневедене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed