Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом до ПАТ «СУМИХІМПРОМ» та свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 2006 року по 12 березня 2024 року працювала на ПАТ «СУМИХІМПРОМ». З грудня 2023 року підприємство перестало виплачувати їй заробітну плату, внаслідок чого за період з 01 січня 2023 року по день звільнення 12 березня 2024 утворилась заборгованість у розмірі 69394,74 грн. 12 березня 2024 року [PERSON] звільнилася з підприємства за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП), що підтверджується розпорядженням від 12 березня 2024 року. Як вбачається з листа від 12 березня 2024 року, заявниці нараховано до виплати 69394,74грн. заробітної плати, що також підтверджується довідкою про доходи №110 від 03 квітня 2024 року. Проте, відповідач при звільненні не здійснив повний розрахунок по виплаті заробітної плати, у зв`язку з чим виникла заборгованість по заробітній платі, в сумі 69 394,74 грн. 31 травня 2024 року позивачка звернулася до Зарічного районного суду міста Суми з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з відповідача заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку. Судовим наказом від 03 червня 2024 року, виданим Зарічним районним судом м. Суми по справі № 591/5695/24 стягнуто з відповідача на користь позивачки нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні у розмірі 69394,74 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 12 березня 2024 року по 31 травня 2024 року в розмірі 105 312,15 грн. При цьому, відповідач виключно після того як позивачка вимушена була звернутися до суду, виконавчої служби та правоохоронних органів сплатив заборгованість з заробітної плати через відділ примусового виконання рішень в наступні періоди: - 19 911,07 грн. - 18.07.2024 - 66 355,49 грн. - 25.09.2024 - 62 234,38 грн. - 24.10.2024 Зважаючи на те, що відповідач при звільненні позивачці не виплатив їй заробітну плату, позивачка має право на компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Враховуючи що судовим наказом Зарічного районного суду міста Суми від 03 червня 2024 року по справі №591/5695/24 стягнуто з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 12 березня 2024 року по 31 травня 2024 року, та остаточно виплачено заробітню плату нараховану при звільненні лише 24 жовтня 2024 року, на переконання позивачки, вона має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 01 червня 2024 року по 24 жовтня 2024 року включно (104 робочі дні). Середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні два місяці згідно довідки про доходи №111 від 03 квітня 2024 року, виданої відповідачем складає 1300,15 грн. Таким чином, середній заробіток за період 01 червня 2024 року по 24 жовтня 2024 року включно становить 135 215,60 грн. (1 300,15 * 104 день = 135 215,60 грн.) Враховуючи наведені норми законодавства, а також обставини, які свідчать про те, що відповідачем були порушені строки виплати позивачці заробітної плати за період з грудня 2023 по лютий 2024 року, а виплачена у жовтні 2024 року, позивачка вважає, що вона має право на отримання компенсації втрати частини заробітної плати. Всього компенсація за втрату заробітку за період з грудня 2023 року по день фактичного розрахунку, тобто по жовтень 2024 року становить 3 642,71 грн. Крім того, позивачка звертає увагу суду, що вона в результаті порушення її прав у сфері трудових відносин, а саме в результаті несвоєчасної виплати заробітної плати отримала моральні страждання, втратила нормальні життєві зв`язки через відсутність коштів для нормальної життєдіяльності, що вимагало додаткових зусиль для організації її життя. Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01 червня 2024 року по 24 жовтня 2024 року у розмірі 135 215,60 грн., компенсацію втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 3 642,71 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. та судові витрати у розмірі 1478,58 грн. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 18 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 29 травня 2025 року о 09 год. 40 хв. 04 березня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому заперечує проти позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 01 червня 2024 року по 24 жовтня 2024 року в розмірі 135215,60 грн., зазначаючи про те, що такі вимоги є не справедливими та не співмірними із розміром заборгованості по заробітній платі, характером цієї заборгованості, і тому не підлягають стягненню. 12 серпня 2024 року на підставі наказу Зарічного районного суду м. Суми від 12 червня 2024 року № 591/5695/24 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 75764047. Згідно довідки про доходи [PERSON] від 12 лютого 2025 року № 106, з метою виконання судового рішення ПАТ «СУМИХІМПРОМ» у липні 2024 року, позивачці була відшкодована заборгованість із заробітної плати в сумі 19114,07 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 18 липня 2024 року № 1986. Окрім того, Відділом примусового виконання рішень з Відповідача на користь [PERSON] були стягнуті наступні суми заборгованості: у вересні 2024 року - 86891,36 грн. (з яких 20535,97 грн. було утримано податків та інших платежів); у жовтні 2024 року - 62234,38 грн.; у листопаді 2024 року - 25581,15 грн., що загалом становить 174706,89 грн. 21 листопада 2024 року Відділом примусового виконання рішень виконавче провадження № 75764047 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі стягненням боргу в повному обсязі. Таким чином, заборгованість із заробітної плати та середнього заробітку сплачена Відповідачем на користь позивача перевищує стягнуту судом на - 19114,07 грн. До наступного часу, вказана сума Позивачем підприємству не повернута. Згідно ч. 1 ст. 117 КзПП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Враховуючи, що Позивач звільнилася з ПАТ «СУМИХІМПРОМ» 12 березня 2024 року, то стягнення середнього заробітку за час затримки виплати відповідно ч. 1 ст. 117 КзПП України можливе лише за період з 12 березня 2024 року по 12 вересня 2024 року, а тому позовна вимога заявлена [PERSON] про стягнення середнього заробітку до 24 жовтня 2024 року суперечить нормам Закону. Оскільки, судовим наказом виданим Зарічним районним судом м. Суми у справі № 591/5695/24 стягнуто з ПАТ «СУМИХІМПРОМ» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 12 березня 2024 року по 31 травня 2024 року, то позовна вимога може стосуватися періоду з 01 червня 2024 року по 12 вересня 2024 року, тобто 74 робочі дні, а не 104, як зазначає Позивач у позовній заяві. Зауважує, що позивач використовує позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні (шість місяців), як спеціальний вид відповідальності роботодавця та має на меті відшкодування нібито завданих збитків від порушення його майнових прав. Однак, відповідач вважає, що суд має врахувати, що така компенсація повинна бути адекватною та відповідати принципу співмірності, а не розглядатися як спосіб збагачення за рахунок роботодавця. З 24 жовтня 2011 року ПАТ «СУМИХІМПРОМ» у зв`язку з крутним матеріальним становищем перебувало в стадії санації, та лише 21 листопада 2023 року ухвалою Господарського суду Сумської області у справі № 5021/2509/2011 провадження у справі про банкрутство було закрито. Процедура банкрутства ПАТ «СУМИХІМПРОМ» вплинула не тільки на господарську діяльність і фінансовий стан підприємства, а й відносини з трудовим колективом. За період з 01 листопада 2023 року по 01 січня 2025 року з ПАТ «СУМИХІМПРОМ» звільнилося понад 814 працівників. Здебільшого причиною їх звільнення стала не своєчасна виплата заробітної плати. Позивач вже стягнув з ПАТ «СУМИХІМПРОМ» середній заробіток в сумі 105312,15 грн., який майже в двічі перевищує не виплачену своєчасно заборгованість із заробітної плати, а просить ще стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 червня 2024 року по 24 жовтня 2024 року в сумі 135215,60 грн., не зважаючи на те, що вже отримала справедливу і співмірну компенсацію за порушення її прав. Так, дійсно затримки із виплати заробітної плати Позивачу тривала з грудня 2023 року до жовтня 2024 року. Однак вона була обумовлена насамперед введенням воєнного стану в України. Вимоги Позивача, щодо стягнення вказаної суми моральної шкоди, відповідач вважає не належно обґрунтованими та такими, що не доведені доказами. Поряд з цим, доводи Позивача, щодо несплати Відповідачем заборгованості понад 10 місяців не відповідають дійсності. Так, в лютому 2024 року Позивачу було сплачено 1000 грн., у липні 2024 року - 19114,07 грн., у вересні 66355,49 грн., у жовтні 62234,38 грн., у листопаді 25581,15 грн. Зважаючи на викладені обставини, просить суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 01 червня 2024 року по 24 жовтня 2024 року у розмірі 135215,60 грн. та моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. відмовити. (а.с. 23-28). 28 травня 2025 року від позивачки надійшли письмові пояснення стосовно судової практики щодо співмірності стягнення середнього заробітку (а.с. 52-53). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 29 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено дану справу для розгляду по суті на 06 серпня 2025 року, о 09 год. 30 хв. В зазначене судове засіданні сторони не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Норми ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлюють обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час судового розгляду встановлено, що позивачка [PERSON] працювала в ПАТ «СУМИХІМПРОМ» з 30 травня 2006 року по 12 березня 2024 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.8-11). З копії розпорядження ПАТ «Сумихімпром» від 12 березня 2024 року № 213 вбачається, що [PERSON] 12 березня 2024 року звільнена з посади заступника директора юридичного департаменту за угодою сторін за ст. 36 п.1 КЗпП України (а.с.12-зворот). З довідки ПАТ «СУМИХІМПРОМ» від 03 квітня 2024 року № 111 вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 1300 грн. 15 коп., середньомісячна заробітна плата складає - 28603 грн. 30 коп. (а.с.12). Заробітна плата, що підлягає до сплати [PERSON] станом на 12 березня 2024 року становить 69394 грн. 74 коп., що довідкою про доходи ПАТ «Сумихімпром» (а.с.15). Судовим наказом від 03 червня 2024 року виданим Зарічним районним судом м. Суми у справі № 591/5695/24 стягнуто з ПАТ «СУМИХІМПРОМ» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні у розмірі 69394,74 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 12.03.2024 року по 31.05.2024 року в розмірі 105312,15 грн. (а.с.15-16, 36). 12 серпня 2024 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції відкрито виконавче провадження ВП 3 75764048 з виконання судового наказу № 591/5695/24 (а.с.32). 21 листопада 2024 року старшим державним виконавцем виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції винесено постанову про закінчення ВП № 75764047 з виконання судового наказу №591/5695/24 (а.с.35). Відповідач сплатив позивачці заборгованість з заробітної плати через відділ примусового виконання рішень в наступні періоди: 19 911,07 грн. - 18.07.2024, 66 355,49 грн. - 25.09.2024, 62 234,38 грн. - 24.10.2024, що підтверджується копією виписки з карткового рахунку [PERSON] (а.с. 13). З довідки ПАТ «СУМИХІМПРОМ» від 04 листопада 2024 року № 1851/85 вбачається, що 10 березня 2022 року пошкоджено філію ПАТ «Сумихімпром» Оздоровчий табір «Зоряний», завдано матеріальних збитків на суму 60000,00 грн. У ході авіаційних та ракетних обстрілів ПАТ «СУМИХІМПОМ, які сталися 10, 11, 13, 17 вересня 2024 року пошкоджено адміністративну будівлю заводоуправління, приміщення цехів підприємства, завдано матеріальних збитків на загальну суму 2 061 000,79 грн. 01 вересня 2024 року у ході обстрілів пошкоджено будівлю прохідної ЦОФ-2, складу ПММ, ЛЗР та складу готового продукту «Піросульфіт», загальні збитки становлять 1159000,44 грн. Вказані факти зафіксовані правоохоронними органами, всі пошкодження задокументовані актами обстежень та направлені органам досудового розслідування для включення підприємства в реєстр для відшкодування збитків (а.с.66). З довідки ПАТ «СУМИХІМПРОМ» від 07 листопада 2024 року № 1875/85 вбачається, що з початку введення 24 лютого 2024 року на території України воєнного стану у зв`язку з воєнною агресією російської федерації у виробничій діяльний ПАТ «Сумихімпром» склалися певні об`єктивні обставини, які вплинули на прибутковість його господарської діяльності. Насамперед, це пов`язано з порушенням логістичних зв`язків з постачальниками сировини та покупцями готової продукції, зниженням виробничих потужностей підприємства. Станом в період 2024 року в роботі знаходилося лише 3 основні цехи з 10, а завантаженість виробничих потужностей становила близько 8%. У зв`язку з чим діяльність підприємства залишається збитковою. Протягом 2024 року значно збільшилась кількість обстрілів виробничих потужностей підприємства, що супроводжувалося руйнуванням цехів, прохідної, об`єктів енергетичної інфраструктури тощо. Все це, разом з неодноразовим пошкодженням об`єктів постачальників електричної енергії, призвело до неодноразової зупинки виробництва на ПАТ «Сумихімпром». Внаслідок постійних обстрілів. повітряних тривог і припинення енергозабезпечення значно зросли борги за спожитий природний газ, електричну енергію і при відсутності обігових, коштів зростає борг із виплати заробітної плати працівникам підприємства. Таким чином, збитки від простоїв виробництва ПАТ «Сумихімпром» через відсутність електропостачання у 2024 році, станом на 23 жовтня 2024 склали 21 960 800 грн. Загальні витрати, пов`язані з простоєм тільки за 3 квартал 2024 складають 81 478 000 грн. Станом на 01 листопада 2024 на ПАТ «СУМИХІМПРОМ» у зв`язку з відсутністю сировини для виробництва готової продукції оголошено простій усіх структурних підрозділів (а.с. 39). Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до положень статей 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У відповідності до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що відповідачем всупереч вимог ст. 116 КЗпП України позивачці не було виплачено у день звільнення усі належні їй суми. У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 243/2071/18 (провадження № 61-48088сво18) вказано, що: «зважаючи на вимоги позивача - виплата заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за затримку видачі трудової книжки та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»)». Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/10 (провадження № 12-56гс21) зазначила, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні статті 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили, а також, дійшла висновку, що: «Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (частина перша статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»). Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Викладене свідчить, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні». Разом з цим, обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо (стаття 82 ЦПК України). Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів. Відповідно до положень статті 263 ЦК України непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) - це обставини, що перешкоджають виконанню зобов`язань однією із сторін, незалежні від її волевиявлення і контролю, а також непереборні при вживанні всіх розумних заходів щодо їх запобігання. Визначення обставин непереборної сили наведено у статті 79 Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів (укладена у Відні 11 квітня 1980 року). Для визначення яких-небудь обставин форс-мажорними необхідно обов`язкова наявність ряду чинників: непереборність сили, що викликала ці обставини; неможливість контролювати ситуацію, впливати на неї; виникнення перешкоди не могло бути передбачено під час укладення зобов`язання. Положеннями частини другої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Із урахуванням положень частини першої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та пункту 6.10 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії Торгово-промислової палати України 18 грудня 2014 року № 44(5), документом, який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), є сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), який видає Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати, вимоги до якого встановлені пунктом 6.11 Регламенту. З огляду на вищезазначене слідує, що роботодавцю необхідно довести настання обставин непереборної сили, які б свідчили про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти позовних вимог проте не надав суду належних і допустимих доказів того, що порушення по невиплаті усіх необхідних сум заробітної плати при звільненні позивачки сталися внаслідок\~настання обставин непереборної сили (форс-мажору\~ведення на території, де знаходиться роботодавець, воєнних дій). Такі докази мали бути підтверджені сертифікатом Торгово-промислової палати України (уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат), як це передбачено чинним законодавством України та, в даному випадку, були б підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань по своєчасній виплаті заробітної плати. Щодо доводів представника відповідача щодо неспівмірності розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 06 грудня 2024 року у справі № 440/6856/22. Статтею 47 Кодексу законів про працю України\~визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. За правилами\~статті 116 Кодексу законів про працю України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. За змістом\~статті 117 Кодексу законів про працю України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX\~(далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022,\~статтю 117 Кодексу законів про працю України\~викладено в такій редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті». Відповідно до\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у редакції\~Закону № 2352-ІХ\~працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Загалом аналіз змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.09.2019 у справі\~№ 761/9584/15-ц дає підстави для висновку, що критерії зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, які викладено у цій постанові, побудовані саме з урахуванням того, що\~стаття 117 Кодексу законів про працю України\~в редакції\~Закону від 20.12.2005 № 3248-IV\~не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні. Такі критерії визначено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, і задля уникнення недобросовісності як роботодавця, так і працівника у таких правовідносинах. Також необхідність такої позиції була зумовлена недосконалістю нормативно-правового регулювання у питанні дотримання принципу співмірності в умовах необмеженості строку, за який такі суми підлягали стягненню. Водночас із прийняттям\~Закону № 2352-IX\~законодавець обмежив строк, за який роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові середній заробіток шістьма місяцями, чим фактично на нормативному рівні усунув обставини, які призводили до порушення критеріїв співмірності, недобросовісності. Крім того, з прийняттям указаного закону усунуто і такий чинник, який зумовлював можливість недобросовісної поведінки працівника, як необмеженість строку звернення до суду з позовом про стягнення невиплаченого заробітку, а саме шляхом внесення змін до\~статті 233 Кодексу законів про працю України, якою строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, обмежено трьома місяцями. У зв`язку з обмеженням законодавцем строку звернення до суду у таких спорах та можливістю отримання середнього заробітку шістьма місяцями, судова палата вважає, що застосовувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.09.2019 у справі № 761/9584/15-ц, на правовідносини, які регулюються\~статтею 117 Кодексу законів про працю України\~в редакції\~Закону № 2352-IX, не є можливим. З довідки про доходи [PERSON] вбачається, що її середньоденна заробітна плата складає 1300 грн. 15 коп., середньомісячна заробітна плата складає 28603 грн.30 коп. (а.с. 12). Судовим наказом\~Зарічного районного\~суду м.\~Суми від\~03\~червня 2024\~року на\~користь позивачки\~стягнуто середній\~заробіток за\~час затримки\~при звільненні\~з 12\~березня 2024\~року по\~31\~травня 2024\~року,\~а тому\~позивачка має\~право на\~стягнення середнього\~заробітку за час затримки при звільненні з 01 червня 2024 року по 12 вересня 2024 року (в межах шести місяців). Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з період з 01 червня 2024 року по 12 вересня 2024 року в розмірі 96211 грн. 10 коп. (74 робочі дні х 1300,15 грн.). У\~статтях 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~зазначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після\~\~утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Також підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки компенсацію втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків їх виплати в заявленому розмірі 3642 грн. 71 коп. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється\~статтею 237-1 КЗпП України. Стаття 237-1\~КЗпП України\~передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня\~\~\~\~1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Враховуючи, що\~КЗпП України\~не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а\~стаття 237-1 цього Кодексу\~передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи. Під час судового розгляду встановлено, що дії відповідача щодо не виплати позивачці заробітної плати призвели до порушення її законних прав, завдали моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір завданої позивачці моральної шкоди, суд враховує характер порушення її прав, тяжкість і істотність вимушених змін у житті внаслідок порушення трудових прав та зусиль, вжитих для їх відновлення, та вважає, що заявлений розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 2500 грн. 00 коп. відповідає засадам розумності та справедливості. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню та на її користь з відповідача підлягають стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 червня 2024 року по 12 вересня 2024 року в розмірі 96211 грн. 10 коп., компенсація втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 3642 грн. 71 коп., моральна шкода в розмірі 2500 грн. 00 коп. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки, пропорційно до задоволених позовних вимог, судові витрати у виді судового збору у розмірі 1020 грн. 22 коп. (69% від 1478 грн. 58 коп. судового збору).

Outcome: partial