Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся в суд з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача, яка діє як законний представник неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , 1000000 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, а саме по 500000 грн. на кожну дитину. Мотивував позовні вимоги тим, що 29 червня 2022 року о 00 год. 10 хв. пасажирський потяг № 30 в складі 10-ти вагонів сполученням «Ужгород-Київ» на залізничній станції «Пустомити» перегін «Глина Наварія-Щирець» 1500 км. парна колія, під керуванням машиніста [PERSON] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих травм загинув на місці події. 22 серпня 2022 року постановою слідчого СВ ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області Ваньчік А.А. кримінальне провадження № 12022141430000264 від 29 червня 2022 року, яке відкрито за вказаним вище фактом, закрито у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Вказав, що на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди машиніст [PERSON] перебував у трудових відносинах із АТ «Українська залізниця». Зазначив, що позивач та померлий [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 03.02.2020 року у справі № 450/2766/19. Від даного шлюбу у колишнього подружжя народилось двоє дітей, а саме [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що у зв`язку із смертю [PERSON] , його дітям завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, втраті спокою, зміні повсякденного життя. Їх емоційний стан є нестійкий, вони відчувають пригнічення настрою, тугу, тривогу, загальну слабкість, значне погіршення сну, посилення дратівливості, що в значній мірі призводить до погіршення стану здоров`я. Відновити попередній стан їхнього життя неможливо. З огляду на вказане, визначений розмір моральної шкоди відповідає принципу розумності і справедливості, а тому просив позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 22 січня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 13 лютого 2025 року представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву, згідно мотивів якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а у випадку наявності підстав для стягнення моральної шкоди, зменшити заявлений розмір такої шкоди до розміру, який відповідатиме вимогам розумності, справедливості, виваженості та пропорційності з урахуванням всіх обставин справи. Вказав, що згідно постанови слідчого СВ ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області Ваньчік А.А. від 22 серпня 2022 року про закриття кримінального провадження № 12022141430000264 від 29 червня 2022 року, 29.06.2022 год. близько 00 год. 00 хв. пішохід [PERSON] на момент наїзду на нього поїзда знаходився в положенні сидячи на рейсі колії та не реагував на ввімкнений звуковий сигнал електровоза «тифон». У відповідності до висновку експерта № 119/2022 від 15.07.2022 року в крові трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт в кількості 2,09 проміле, що у живої людини відповідає алкогольному сп`янінню середнього ступеня. Вини локомотивної бригади не вбачається, оскільки машиніст електровоза [PERSON] та помічник машиніста [PERSON] діяли у відповідності до вимог п. 16.38, 16.39 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 411 від 20.12.1996 року. Отже, перебуваючи на об`єкті залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння, а також знаходячись на колії не у встановленому для її переходу місці та безпосередньо перед поїздом, що наближався, не впевнившись перед цим у відсутності поїзда, і не стежачи за звуковим сигналом, який подавався з локомотива, а також без дотримання вимог щодо дозволеної відстані перебування відносно колії (не менше 5-ти метрів) та відносно поїзда (не менше 400 метрів), потерпілий [PERSON] порушив вимоги п. 2.1-2.3, 2.5, 2.20 Правил безпеки. Крім цього, наїзд на [PERSON] відбувся під час комендантської години, що є порушенням ним також вимог п. 1 наказу Львівської обласної військової адміністрації № 1/22 від 25.02.2022 року та п. 5 ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану». З огляду на вказане, наїзд на потерпілого та виникнення шкоди, яка є предметом спору у даній справі, є наслідком виключно протиправної поведінки зі сторони самого потерпілого [PERSON] , що підпадає під ознаки грубої необережності та недбалості останнього. Крім цього, в порядку ст. 93 ЦПК України позивачу [PERSON] поставлено ряд запитань. Окрім наведеного, просив витребувати у ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022141430000264 від 29.06.2022 року за фактом залізнично-транспортної події, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. 18 лютого 2025 року від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції, у задоволенні якої відмовлено ухвалою від 19 лютого 2025 року. 26 лютого 2025 року представником відповідача [PERSON] подано клопотання про визнання обов`язкової явки позивача [PERSON] 26 лютого 2025 року представником позивача [PERSON] подано письмові пояснення у справі, згідно мотивів яких вказав, що відсутність у водія технічної можливості уникнути ДТП не є непереборною силою. Зауважив, що відсутність складу кримінального правопорушення у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. Зазначив, що позивач [PERSON] є військовослужбовцем ЗСУ та заступає у добові наряди, а тому саме [PERSON] за час свого життя виконував батьківські обов`язки одноособово та залишався з дітьми [PERSON] та [PERSON] у період відсутності їх матері. Крім цього, вказав, що неповнолітнім [PERSON] та [PERSON] на момент спричинення їм моральних страждань, у зв`язку із загибеллю [INFO] батька [PERSON] , було 14 і 11 років відповідно, та у вказаний молодий вік вони залишились напівсиротами. З огляду на вказане, просив позовні вимоги задовольнити. 26 лютого 2025 року представником позивача [PERSON] долучено заяву свідка [PERSON] в порядку ст. 93 ЦПК України із відповідями на поставлені стороною відповідача запитання. Ухвалою від 26 лютого 2025 року витребувано у ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022141430000264 від 29.06.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, які надійшли до суду 12 березня 2025 року. 28 квітня 2025 року представником відповідача [PERSON] подано додаткові пояснення у справі, згідно мотивів яких вказав, що у відповідності до усталеної судової практики у подібних правовідносинах, знаходження потерпілого в нетверезому стані, нехтування ним правилами безпеки руху і тому подібне, кваліфікується саме як груба необережність в розумінні положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України. Вказане знайшло своє відображення у постановах Верховного Суду від 24.01.2025 року у справі № 624/946/23, від 05.05.2019 року у справі № 466/4412/15-ц. Зазначив, що справедлива сатисфакція за таких обставин справи у спірних правовідносинах буде досягнута лише у випадку суттєвого зменшення судом суми морального відшкодування або відмови у її стягненні в повному обсязі. Крім цього, позивач [PERSON] не наділена відповідними спеціальними знаннями, щодо здійснення оцінки морально-психологічного стану потерпілих, а сам факт усвідомлення дітьми загибелі і втрати батька не є доведеним. Протокольною ухвалою від 28 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 28 квітня 2025 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з мотивів викладених письмово та просила такі задовольнити. В судовому засіданні 28 липня 2025 року представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним письмово та просив такі задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним письмово та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 28.07.2025 року, є дата складення повного судового рішення 07.08.2025 року. Заслухавши пояснення присутніх сторін, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10.09.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області, встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.10.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 03.02.2020 року у справі № 450/2766/19 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано 20.10.2007 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 3784. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12.07.2022 року Пустомитівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Судом встановлено, що 29 червня 2022 року о 00 год. 10 хв. пасажирський потяг № 30 в складі 10-ти вагонів сполученням «Ужгород-Київ» на залізничній станції «Пустомити» перегін «Глина Наварія-Щирець» 1500 км. парна колія, під керуванням машиніста [PERSON] , який перебуває у трудових відносинах із АТ «Українська залізниця», здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих травм загинув на місці події. Згідно висновку експерта № 119/2022 від 29.06.2022 року встановлено, що враховуючи ранні трупні зміни, а саме трупне задубіння, трупні плями та охолодження тіла, можна вважати, що смерть [PERSON] , 1983 року народження, настала за 1-2 доби до проведення експертизи, імовірно 29 червня 2022 року внаслідок політравми, яка виразилась відкритою черепно\-мозковою травмою: багатоуламковий перелом кісток черепа, крововиливи в речовині головного мозку, часткова відсутність тканини головного мозку, розриви твердої мозкової оболонки; множинними переломами ребер, крововиливами і розривами легень, печінки, селезінки, розривом серцевої сорочки. При експертизі трупа виявлено на чолі справа з переходом на праву тім`яну ділянку рану, на передній поверхні правої гомілки рану, перелом кісток правої гомілки, переломи кісток обох стегон, перелом правої плечовоі кістки, перелом кісток правого передпліччя, багатоуламковий перелом кісток основи і склепіння черепа, крововиливи в речовині головного мозку, часткова відсутність речовини головного мозку, розриви твердої мозкової оболонки, перелом грудини, крововиливи і розриви обох легень, розрив серцевої сорочки та розрив по передній поверхні серця, розрив печінки, розрив селезінки, переломи обох ключиць, переломи l,2,3,4,5,6,7,9 ребер справа по передньо-аксілярній лінії, переломи 1,2,3,4,5,6,7,8,9 ребер зліва по середньо-аксілярній лінії. Дані тілесні ушкодження утворились незадовго до настання смерті від дії тупих предметів, яким міг бути удар виступаючими частинами рухомого складу залізно\-дорожнього транспорту, що підтверджується наявністю накладанням маслянистої речовини сіро-чорного кольору на одязі, характером та локалізацією тілесних ушкоджень, знаходились із смертю в причинно-наслідковому зв`язку, були небезпечними для життя в момент заподіяння, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа [PERSON] , 1983 року народження, виявлено етиловий спирт в кількості 2,09 проміле, що у живої особи відповідає алкогольному сп`янінню середнього ступеня. У відповідності до акту службового розслідування аварії, складеного 11.07.2022 року-29.06.2022 року, локомотивна бригада в складі машиніста електровоза [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] підрозділу «Локомотивне депо Львів-Захід» слідували потягом № 30, електровоз ЧС7-300. Згідно пояснень локомотивної бригади та розшифровки швидкостемірної стрічки встановлено, що на 1500 км ПК 5 перегону «Глинна Наварія-Щирець», парна колія о 00:04 год. зафіксоване термінове гальмування при швидкості 73 км/год з розрядкою гальмівної мережі до «0» через знаходження на колії сторонньої особи, яка сиділа нижче рейки та була вперта ногами, не реагувала на подачу звукових сигналів великої гучності. Слід зазначити, що екстрене гальмування було застосоване на швидкості 60 км/год., фактичний гальмівний шлях за записами реєстраторів склав 500 метрів при розрахунку 540 метрів. Встановлена швидкість на перегоні Глинна Наварія - Щирець парна колія становить 100 км/год. Локомотивна бригада у складі машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] діяли згідно вимог пунктів 16.38 та 16.39 Правил технічної експлуатації залізниць України. Згідно акту огляду електровоза ЧС7 №300 від 29.06.2022 року при комісійному огляді встановлено, що автогальмівне обладнання електровоза в справному стані, звукові сигнали великої та малої гучності в справному стані, буферні ліхтарі та прожектор справні, дефектів кузова електровоза не виявлено, пісочна система справна. Постановою слідчого СВ ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області Ваньчік А.А. від 22 серпня 2022 року закрито кримінальне провадження № 12022141430000264 від 29 червня 2022 року у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. З показів машиніста пасажирського поїзда № 30, в складі 10-ти вагонів сполученням «Ужгород-Київ», [PERSON] вбачається, що 28.06.2022 року о 19 год. 06 хв. він, будучи машиністом електровоза сполученням «Ужгород-Київ» № 30, виїхав із початкової станції у м. Ужгород. У даному поїзді наявні 10 вагонів. 29.06.2022 року близько 00 год. 00 хв., будучи на перегоні «Глинна Наварія - Щирець» та перед зупиночним пунктом м. Пустомити, він побачив, що на колії знаходиться невідома особа, внаслідок чого одразу ж ввімкнув звуковий сигнал «тифон» та одразу ж застосував екстрене гальмування. Особа, котра сиділа на рейсі колії, не реагувала на звуковий сигнал та внаслідок чого відбувся наїзд на дану особу. Близько через 350 метрів о 00 год. 04 хв. відбулась повна зупинка поїзда. Отже, судом встановлено, що батько дітей [PERSON] та [PERSON] загинув внаслідок смертельного травмування поїздом № 30, електровозом ЧС-7-300 (ЧС7 №300) під керуванням машиніста [PERSON] , володільцем якого, як джерела підвищеної небезпеки, є АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебуває у трудових відносинах. Судом встановлено, що між наїздом поїзда на [PERSON] та його смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом. Підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. Безпека руху поїздів -це комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання у постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про залізничний транспорт»). У пункті 100 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457, передбачено, що залізниці повинні забезпечувати потреби населення у пасажирських перевезеннях, безпеку користування залізничним транспортом, необхідні зручності, якісне обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, своєчасне перевезення і збереження багажу і вантажобагажу. У той же час, Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 54 від 19 лютого 1998 року, заборонено підходити ближче ніж на 0,5 метра до краю платформи після оголошення про подачу або прибуття поїзда до його повної зупинки; сидіти на краю посадкової платформи, перону; знаходитися на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння (пункти 2.16, 2.19, 2.20). В силу вимог статті 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. У відповідності до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч. 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19), від 16 грудня 2020 року у справі № 161/3557/19. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16 (провадження № 14-497цс18) зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид, умисний злочин). Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 січня 2025 року у справі № 624/946/23, положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Сторонами не доведено, а судом не встановлено обставин, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого. Смерть [PERSON] настала від тяжких тілесних ушкоджень, отриманих при контакті з джерелом підвищеної небезпеки - поїздом, належним відповідачу, вина та протиправність дій АТ «Українська залізниця» відсутні, а смерті потерпілого сприяла його власна груба необережність та недбалість, зокрема порушення вимог пунктів 2.1-2.3, 2.5, 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 54 від 19 лютого 1998 року, в тому числі алкогольне сп`яніння. Встановивши, що причиною загибелі [PERSON] є потрапляння під електропотяг у зв`язку з його грубою необережністю та недбалістю, суд приходить до висновку, що хоч ця обставина і не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, однак підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування. Верховний Суд у постанові від 24 січня 2025 року у справі № 624/946/23 дійшов до виснову, що грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи й доведеності позову. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] завдано моральну шкоду, яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть батька, порушенням укладу їх життя. Моральна шкода [PERSON] та [PERSON] , яка завдана смертю батька, спричинила та буде спричиняти протягом усього їх життя душевні страждання. Відновити становище, яке існувало до смерті батька, у житті дітей неможливо. За наслідками смерті батька діти позбавлені моральної підтримки з боку померлого в майбутньому. Твердження представника відповідача про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження протиправної поведінки відповідача, глибини і тривалості моральних страждань дітей, їх проживання з батьком, є безпідставними, адже факт загибелі батька [PERSON] є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань його дітей [PERSON] та [PERSON] , оскільки людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Окрім наведеного, суд враховує той факт, що на момент смерті [INFO] батька [PERSON] , його дітям [PERSON] та [PERSON] було 14 і 11 років відповідно. Таким чином, у зазначений молодий вік вони залишились напівсиротами та були позбавлені батьківського піклування, поваги, утримання, турботи та любові зі сторони батька. При цьому, фінансовий стан відповідача, на що звертав увагу представник [PERSON] , не може бути покладений в основу визначення розміру відшкодування моральної шкоди. За таких обставин, врахувавши фактичні обставини справи, поведінку потерпілого, характер, глибину і тривалість душевних страждань його дітей, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди [PERSON] , яка діє як законний представник [PERSON] та [PERSON] , у розмірі 100000 грн., а саме по 50000 грн. на кожну дитину, що буде відповідати засадам розумності, виваженості і справедливості. При цьому, суд звертає увагу позивача [PERSON] , яка діє як законний представник [PERSON] та [PERSON] , на вимоги ч.ч. 1, 8 ст. 177 СК України, згідно якої батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Після припинення управління батьки зобов`язані повернути дитині майно, яким вони управляли, а також доходи від нього. З огляду на вказане, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а тому з відповідача на користь [PERSON] та [PERSON] , в інтересах яких діє законний представник [PERSON] , слід стягнути 100000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок смерті батька [PERSON] , а саме по 50000 грн. на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Зважаючи на те, що позивач, яка діє як законний представник [PERSON] та [PERSON] , згідно приписів п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду цим позовом, а також враховуючи розмір задоволених позовних вимог, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: partial