Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

ТОВ "ФК\~"ФІНТРАСТ\~УКРАЇНА"звернулося до суду з позовом, в якому вказує, що 20.02.2022 між ТОВ "Авентус Україна" за допомогою ІТС товариства укладено електронний договір № 5572210 про надання споживчого кредиту. Зазначений договір укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ "Авентус Україна". Згідно з умовами договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 19000,00 грн, строк кредиту - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка - 1,99% в день. Дата повернення кредиту - 15.02.2023. ТОВ "Авентус Україна" свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 19000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . 22.03.2022 відповідач свої зобов`язання щодо сплати відсотків та тіла кредиту виконав. Зазначає, що у зв`язку з введенням воєнного стану та з метою врегулювання кредитних відносин з клієнтами, а також зменшення їх фінансового навантаження, ТОВ "Авентус Україна" прийняло рішення про призупинення нарахування процентів та надання кредитних канікул за користування кредитними коштами в період з 25.02.2022 по 30.04.2022 за всіма кредитними договорами. У період з 01.05.2022 по 12.07.2022 здійснено нарахування за стандартною процентною ставкою. 12.07.2022 за ініціативою ТОВ "Авентус Україна" в індивідуальному порядку здійсненно списання всіх нарахованих відсотків та надання можливості виконання боргових зобов`язань задля того, щоб споживач в такий складний час зміг вийти на звичайний графік платежів за договором або виконати зобов`язання, сплативши тіло кредиту, про що було повідомлено в особистий кабінет споживача. Однак наданою можливість відповідач не скористався. Первісним кредитором нараховано відсотки в межах строку дії договору за період з 13.07.2022 по 19.11.2022 за відсотковою ставкою 1,99% у розмірі 49153,00 грн. Позивачем нараховано відсотки за 60 календарних днів з 20.11.2022 по 19.01.2023 в межах строку договору у розмірі 22686,00 грн. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх боргових зобов`язань перед ТОВ "Авентус Україна" 19.06.2023 між ТОВ "Авентус Україна" та позивачем укладено договір факторингу № 19.06/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Станом на 08.04.2024 (дата звернення до суду) заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 19000,00 грн - тіло кредиту, 71839,00 грн - нараховані проценти, всього - 90839,00 грн. Просить стягнути\~з відповідача\~на його\~користь суму\~заборгованості в\~розмірі 90839,00\~грн,\~з яких:\~сума кредиту\~-\~19000,00\~грн,\~сума процентів\~за користування\~кредитом -\~71839,00\~грн, та понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. 08.04.2024 справа надійшла до Вінницького міського суду Вінницької області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2024 дану справу передано на розгляд судді Жмудю О.О. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.04.2024 справу передано за підсудністю до Тиврівського районного суду Вінницької області. 17.05.2024 до Тиврівського районного суду Вінницької області надійшла цивільна справа за позовом ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА", в інтересах якого діє представник Крюкова М.В., до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2024 дану справу передано на розгляд судді Ратушняку І.О. Ухвалою суду від 20.05.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 26.03.2025 ухвалою суду витребувано із АТ КБ "ПриватБанк" інформацію. Рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя № 16 від 30.04.2025 суддю Тиврівського районного суду Вінницької області [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади. Відповідно до ч. 5 ст. 51 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" з дня ухвалення Дисциплінарною палатою рішення про застосування дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади суддя автоматично відстороняється від здійснення правосуддя до ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про його звільнення з посади або скасування рішення Дисциплінарної палати. Зазначена обставина призвела до неможливості розгляду суддею Ратушняком І.О. даної справи. Відповідно до ч. 7 ст. 33 ЦПК України невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач із складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом. 20.06.2025 після проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі мотивованого розпорядження керівника апарату суду від 20.06.2025 № 214/25 "Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи", на виконання рішення зборів суддів Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.06.2025 №2, у зв`язку з тимчасовим відстороненням головуючого судді Ратушняка І.О. від здійснення правосуддя, дану судову справу передано на розгляд судді Іванцю В.Д. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 11.07.2025 справу прийнято до свого провадження суддею Іванцем В.Д. 28.07.2025 до суду надійшла витребувана із АТ КБ "Приватбанк" інформація. У судове засідання представник позивача Крюкова М.В. не з`явилась, подала заяву, у якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги задоволити в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідно до ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, причин неприбуття суду не повідомила, про розгляд справи була належно повідомлена в силу приписів п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відзиву до суду не подала. Так, згідно з відповіддю з ЄДДР № 537097 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На зазначену адресу рекомендованими листами скеровано судові повістки про виклик до суду на 05.08.2025 та 21.08.2025, однак до суду 22.07.2025 повернуто рекомендоване повідомлення разом з довідкою про відсутність адресата за вказаною адресою, крім того, відповідно до трекінгу відправлень АТ "Укрпошта" (номер відправлення - 0610273939238) судова повістка про виклик до суду на 21.08.2025 повертається відправнику, у зв`язку із тим, що адресат відсутній за вказаною адресою. Іншої адреси відповідач суду не повідомляв. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст.\~128\~ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за відсутності відповідача та згідно з ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Судом установлено, що 20.02.2022 [PERSON] уклала з ТОВ "Авентус Україна" договір № 5572210 про надання споживчого кредиту (а.с.44-49). Відповідно до умов договору сума кредиту (загальний розмір) складає: 19000,00 грн (п.1.3), строк кредиту: 360 днів, періодичність сплати процентів кожні 30 днів (п.1.4), тип процентної ставки: фіксована (п.1.5), стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п. 1.4 цього договору (п.1.5.1), мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п.1.6), орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладання договору (за стандартною процентною ставкою) складає: 29653,85% річних (п.1.7.1), орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладання договору (за стандартною процентною ставкою) складає: 155116,00 грн (п.1.8.1). Кошти товариством надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] (п.2.1). Крім того, сторони погодили додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту № 5572210 від 20.02.2022 - таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.49зворот). Договір № 5572210 від 20.02.2022, додаток №1 до договору № 5572210 від 20.02.2022, паспорт споживчого кредиту (а.с.42-44) - підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) - С829358. ТОВ "Авентус Україна" свої зобов`язання за договором виконало, а саме надало відповідачу [PERSON] кредит у сумі 19000,00 грн, що стверджується підтвердженням виданим АТ "ПУМБ" від 26.06.2023 № КНО-20.4/79 (а.с.50) та витребуваною із АТ КБ "Приватбанк" інформацією, відповідно до якої на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] на яку 20.02.2022 здійсненно зарахування у сумі 19000,00 грн (а.с.140). 19.06.2023 між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" укладено договір факторингу № 16.06/23-Ф (а.с.60-64), відповідно до умов якого ТОВ "Авентус Україна" передає (відступає) ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" приймає належні ТОВ "Авентус Україна" Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 19.06./23-Ф від 19.06.2023 (а.с.10), ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 68153,00 грн., з яких: 19000,00 грн - залишок заборгованості по тілу кредиту; 49153,00 грн - залишок заборгованості за звичайними відсотками. Крім того, як вбачається із розрахунку нарахування відсотків, що викладений у позовній заяві, первісним кредитором нараховано відсотки в межах строку дії договору за період з 13.07.2022 по 19.11.2022 за відсотковою ставкою 1,99% у розмірі 49153,00 грн (19000х1,99*130 календарних днів), що також стверджується розрахунком заборгованості складеним директором ТОВ "Авентус Україна" (а.с.29-41). Позивачем нараховано відсотки за 60 календарних днів з 20.11.2022 по 19.01.2023 в межах строку договору у розмірі 22686,00 грн (19000х1,99х60). Загалом заборгованість по відсоткам складає - 71839,00 грн (49153+22686). До цього часу зобов`язання не виконано. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи положення вказаних статей, ТОВ "Фінтраст\~Україна"є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем [PERSON] . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування. Водночас суд зазначає, що [PERSON] відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України) не подала, як і жодних доказів на спростування факту укладення договору, використання кредитних коштів чи розміру заборгованості. Разом з тим подані позивачем докази підтверджують, що [PERSON] уклала договір № 5572210\~про надання\~фінансового кредиту\~від 20.02.2022,отримала кредит, користувалася кредитними коштами й допустила прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки [PERSON] в добровільному порядку не виконував свої зобов`язання перед товариством, що є істотним порушенням договору, внаслідок якого позивач позбавлений можливості отримати суму кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, на що розраховував при укладенні договору, а тому суд вважає, що даний позов є обґрунтований та доведений належними доказами, тому підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення витрат на оплату витрат на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1-5 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.202 у справі №755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12.10.200 у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "Фінтраст Україна" та адвокатом Крюковою М.В. 07.07.2022 укладений договір про надання правової допомоги № 07/07-2022 (а.с.52-53). До позову додано звіт про надання правової допомоги згідно Договору №07/07-2022 від 07.07.2022 від 28.03.2024 (а.с.14), рахунок на оплату по замовленню №28/03 від 28.03.2024 (а.с.18). Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень статей 77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем ТОВ "Фінтраст Україна" витрат на професійну правничу допомогу. Одночасно з цим, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним зі складністю справи (справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, представник позивача участі у судових засіданнях не приймав, обмежившись поданням заяви про розгляд справи за її відсутності, справа має невеликий обсяг досліджуваних доказів та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 4000,00 грн. За таких обставин суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 4000,00 грн, тим самим частково задовольнивши дану вимогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі грн 2422,40 грн, всього стягнути судових витрат 6422,40 грн (4000,00+2422,40).

Outcome: approved