Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

27.02.2025 року через систему «Електронний суд» ТОВ «Бізнес Позика» звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №503362-КС-001 про надання кредиту від 01.07.2024 року в загальному розмірі 53 120,44 грн з підстав порушення відповідачем умов кредитного договору та стягнення судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.07.2024 року між сторонами укладено договір №503362-КС-001 про надання кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 15 000,00 грн, строком на 24 тижні, тобто з 01.07.2024 року до 16.12.2024 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі від 1,5% в день. Відповідач порушив умови кредитування та не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого станом на 08.02.2025 року заборгованість за кредитним договором складає 53 120,44 грн, з яких: 15 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 35 870,44 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2 250,00 грн - заборгованість за комісією. 01.04.2025 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник просила відмовити в задоволені позову аргументуючи тим, що позивач не підтвердив факт укладення кредитного договору з відповідачем, оскільки наявна в матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом, так як не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронний документ та електронний документообіг» та не є належним доказом укладення кредитного договору між сторонами. Позивачем не надано сертифікату, який посвідчує чинність особистого ключа, яким було підписано договір про надання споживчого кредиту, не надано доказів проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки позивачем правильності введення коду, направленого позивачем на номер мобільного телефону відповідача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету, а також не надано доказів направлення чи отримання електронного листа на електронну пошту позичальника, за допомогою якого підтверджується реєстрація в особистому кабінеті шляхом здійснення входу на вебсайт позивача. Позивачем не надано доказів що договір споживчого кредиту направлявся на електронну пошту відповідача, а відтак договір №503362-КС-001 про надання кредиту від 01.07.2024 року є не укладеним. Крім того, заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки заборгованість за процентами взагалі не повинна нараховуватись, так як п. 2.9 кредитного договору про орієнтовну реальну річну процентну ставку у розмірі 19672,61 процентів, а також всі умови кредитного договору щодо умов в цій частині є кабальними для відповідача, як і умови п. 2.4 про процентну ставку у розмірі 1,15011689% в день та всі умови договору щодо умов в цій частині, а також про орієнтовну загальну вартість кредиту у розмірі 44 461,96 грн. Встановлений у кредитному договорі розмір процентів перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеним. Також зазначає, що відповідачу нараховані відсотки за період з 01.07.2024 року по 08.02.2025 року, однак термін дії договору встановлено до 16.12.2024 року. Позивач неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за обслуговування, встановленому у договорі, який підписали сторони, оскільки такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, умови кредитного договору №503362-КС-001 від 01.07.2024 р. щодо сплати комісії в розмірі 2 250,00 грн за надання кредиту є нікчемними. Встановлення позивачем реальної річної процентної ставки на дату укладення кредитного договору у розмірі 19 672,61% (п. 2.9. кредитного договору), встановлення процентів за користування кредитом у розмірі 35 870,44 грн, враховуючи те, що тіло кредиту становить 15 000,00 грн, нарахування простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 35 870,44 грн, що становить 239% від тіла кредиту, є агресивною діяльністю, а отже - нечесною підприємницькою практикою. 03.04.2025 року представником позивача через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив, в якшй позивач зазначає, що електронний договір вважається укладеним шляхом обміну електронними повідомленнями акцептуванням позивальником оферти на укладення кредитного договору та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора. Щодо зазначеної інформації про підписання кредитного договору Позичальником/Кредитодавцем у Кредитному договорі та Візуальній формі послідовності дій клієнта щодо укладення кредитного договору, незначна відмінність у такому часі (у декілька секунд) пов`язана із затримкою між Позичальником, сервером, та веб-сайтом кредитодавця (особистим кабінетом, де укладався кредитний договір), і жодним чином не спростовує факт укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем. Зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту, а відтак не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Кредитний договір, Візуальні форми послідовності дій клієнта щодо укладення Кредитного договору, а також Анкета клієнта (які є витягам з інформаційно-телекомунікаційної системи на веб-сайті Кредитодавця) є належними та достатніми доказами ідентифікації Позичальника в розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію». Номер мобільного телефону та електронної адреси був вказаний відповідачем при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті під час укладення кредитного договору. На підтвердження вищезазначеного, до позовної заяви був доданий витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи Кредитодавця «Анкета клієнта», відповідно до якого Позичальником був зазначений номер мобільного телефону [NUMBER] та електронна адреса [INFO] , які також самим відповідачем зазначені в відзиві на позов. Крім того, під час укладення договору відповідач проходив відео-верифікацію. Всі істотні умови договору, зокрема тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту, строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором встановлені не у Правилах надання кредитів чи Паспорті споживчого кредиту, а у кредитному договорі, який уклав відповідач та погодився з ними. В самому відзиві відповідач не заперечував факт отримання кредитних коштів за договором. Враховуючи вищевикладене просить задовольнити позов. Учасники справи, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Представником позивача через систему «Електронний суд» подано заяву, в якій він просить позовні вимоги задовольнити та розглядати справу у його відсутність. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Гаморею М.В. подано заяву, в якій вона просила розглянути справу без її та відповідача участі. Крім того, зазначила, що заперечує проти задоволення позову, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Судом встановлено, що 01.07.2024 року відповідач з метою отримання кредиту пройшов відеоверифікацію, під час якої підтвердив, що на нього не чинять тиск або вплив будь-яка інша особа з метою отримання кредиту; зазначив свій номер телефону [NUMBER] (той самий номер телефону, який зазначений у відзиві на позовну заяву); зазначив серію та номер свого паспорта [NUMBER] та дату його видачі, дату свого народження [INFO] , що підтверджується відповідним відеозаписом (а. с. 132). В подальшому, 01.07.2024 року о 14 год 30 хв відповідач ознайомився з умовами кредитування позивача, що викладені у паспорті споживчого кредиту, який відповідач підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором - UA-0297 (а. с. 25 - 28). Позивач направив на електронну адресу відповідача пропозицію (оферту) укласти договір №503362-КС-001 про надання кредиту (а. с. 34 - 38) та відповідач о 14 год 31 хв електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-5873 підписав та направив позивачу повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір №503362-КС-001 про надання кредиту (а. с. 39 - 43). В цей же день, 01.07.2024 року, між сторонами укладено договір №503362-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 15 000,00 грн, строком на 24 тижні, тобто з 01.07.2024 року до 16.12.2024 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі від 1,5% в день. Зазначений договір підписаний сторонами, в тому числі відповідачем о 14 год 31 хв електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-5873 та містить порядок надання кредиту та його повернення, розмір відсоткової ставки та порядок нарахування відсотків та їх сплати тощо (а. с. 29 - 43). Вказані дії сторін також знайшли своє відображення і в Візуальній формі послідовності дій клієнта, наданій позивачем (а. с. 44). Тобто, позивач через особистий кабінет на веб-сайті відповідача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого відповідач надіслав позивачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору Кредитний договір, укладений в електронній формі через інформаційно-телекомунікаційну систему кредитодавця з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є дійсним та рівнозначним договору в письмовій формі. Для підтвердження укладення такого договору достатньо доказів проходження позичальником процедури ідентифікації (надання паспортних даних, ІПН, телефону, email) та підписання договору шляхом введення одноразового ідентифікатора. Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі №671/1832/20, від 08 серпня 2022 року у справі №234/7298/20, від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20. При цьому, посилання відповідача у відзиві на несправедливість умов кредитування в частині встановлення відсоткової ставки є неспроможними, оскільки в силу ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а відповідач, ознайомившись з умовами кредитування, погодився з ними, добровільно їх прийняв та підписав відповідний кредитний договір. Отже, кредитний договір за формою, змістом та способом укладення відповідає вищезазначеним вимогам чинного законодавства України, а відтак є укладеним та обов`язковим до виконання сторонами. Позивачем надано відповідачу кредит у розмірі 15 000,00 грн шляхом безготівкового перерахування 01.07.2024 року грошових коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] (повний [NUMBER]), що підтверджується відповідною довідкою про проведення транзакції (41983-35151-20253) та інформацією, наданою АТ «Укргазбанк» (а. с. 28 (на зворотній стороні), 91-95). Зокрема, з інформації банку вбачається, що банківська картка № [NUMBER] емітована та видана на ім`я відповідача та 01.07.2024 року на зазначену картку зараховано кошти в сумі 15 000,00 грн (транзакція 2852355744). Зазначене свідчить про отримання відповідачем кредиту в загальному розмірі 15 000,00 грн. При цьому, відповідачем в цей же день знято готівкові кошти з рахунку в розмірі 14 900,00 грн. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, здійснивши 17.07.2024 року часткову сплату відсотків за користування кредитом в розмірі 1 000,00 грн, у зв`язку з чим станом на 08.02.2025 року заборгованість за кредитним договором складає 53 120,44 грн, з яких: 15 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 35 870,44 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2 250,00 грн - заборгованість за комісією (а. с. 20 - 24). Зазначений розрахунок відповідає умовам договору та є математично правильним. З наданого розрахунку також вбачається, що відсотки за користування кредитом нараховані позивачем за період з 01.07.2024 року до 16.12.2024 року, тобто в межах строку кредитування, визначеного договором. При цьому, жодних доказів на спростування зазначеного розрахунку та/або альтернативний розрахунок відповідачем не надано. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Щодо комісії, встановленої пунктом 2.5 кредитного договору за надання кредиту в розмірі 2 250,00 грн, суд зазначає наступне. Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту, що спростовує позицію відповідача щодо неправомірності нарахування комісії. Враховуючи те, що відповідач не виконав передбачені кредитним договором і законом зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved