Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

03 червня 2025 року [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що він є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №592. [INFO] позивач досяг повноліття проте продовжує навчатися та здобувати освіту в навчально-науковому інституті фізичної культури, спорту і здоров`я Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького на денній формі навчання і за рахунок коштів фізичних осіб; термін навчання з 01.09.2023 до 30.06.2027. Як стверджує позивач у мотивувальній частині позову, в зв`язку з навчанням на денній формі, він не має змоги працевлаштуватись і не має можливості отримувати достатній дохід, який може забезпечити його потреби. Підсумовуючи викладене, позивач зазначає, що оскільки він не може працювати та отримувати дохід, тому він потребує коштів на утримання. Водночас позивач зазначає, що його мати самостійно не має можливості у повному обсязі забезпечити його потреби, оскільки навчання в університеті потребує значних матеріальних витрат, таких як: плата за навчання, витрати на купівлю зошитів, книг, підручників та інших канцелярських товарів та приладь, витрати на харчування, проїзд по місту, купівлю одягу, взуття, придбання особистих речей тощо. Як стверджує позивач у мотивувальній частині позову, відповідач з ним не спілкується, участі в матеріальному забезпеченні не приймає, добровільно допомоги не надає Водночас відповідач є працездатною особою, на утриманні інших осіб не має, тому, на переконання позивача, відповідач спроможний надавати йому матеріальну допомогу. Ураховуючи скрутне матеріальне становище, відсутність змоги самостійно себе забезпечувати в зв`язку зі здобуттям професійної освіти, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на його утримання на період навчання та просить суд стягнути з відповідача [PERSON] аліменти в розмірі частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на період навчання, але не довше ніж до досягнення 23-х років. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 червня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 14 год 10 хв 16 липня 2025 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.16-17). Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2025 року відкладено розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання до 16 год 00 хв 07 серпня 2025 року у зв`язку із відсутністю у діях відповідача повторності (ч.4 ст.223 ЦПК України), з якою законодавець пов`язує можливість ухвалення заочного рішення за умови відсутності заперечень позивача та/або його представника проти заочного розгляду справи (п.4 ч.1 ст.280 ЦПК України). Водночас у пункті 3 резолютивної частини ухвали від 16.07.2025 судом роз`яснено відповідачу наслідки повторної неявки, передбачені ч.4 ст.223 ЦПК України, а саме: суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач [PERSON] у судове засідання, що призначено о 16 год 00 хв 07 серпня 2025 року, не з`явився, причин не прибуття у судове засідання суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду на номер мобільного телефону: [NUMBER] , на виконання заяви позивача про отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення від 03.06.2025 (а.с.11), що отримана цим учасником справи 16.07.2025 о 15 год 57 хв 41 сек і підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber», що знаходиться в матеріалах справи. Частиною 13 ст.128 ЦПК України передбачено, що за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має електронного кабінету, та технічної можливості повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень у порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Водночас 13 червня 2025 року позивач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи №711/4991/25 за його позовом до [PERSON] про стягнення аліментів проводити за його відсутності; позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі (вхідний №23719 від 13.06.2025, а.с.22). Відповідач [PERSON] в судове засідання 07 серпня 2025 року о 16 год 00 хв повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань про проведення судового засідання без його участі до суду не подав, відзиву до суду не направив (відповідно до вимог ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами). У зв`язку із цим 07 серпня 2025 року суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. У цьому судовому рішенні суд детально виклав підстави для проведення заочного розгляду справи, а тому повторно їх зазначати у судовому рішенні по суті спору суд не вбачає підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію позивача, висловлену письмово, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 27.06.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати) (а.с.5). Із довідки про реєстрацію місця проживання №6946363 від 16.12.2020, що видана Управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, суд встановив, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 15.10.2006 (а.с.6). Згідно безпосередньо дослідженої у судовому засіданні копії довідки про навчання №50/25 від 01.04.2025, що видана позивачу навчально-науковим інститутом фізичної культури, спорту і здоров`я Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького, суд встановив, що [PERSON] навчається на 2 курсі означеного вищого навчального закладу, ОС Бакалавр спеціальності 017 фізична культура і спорт ОП «Фізична культура і спорт» на денній формі навчання, за рахунок коштів фізичних осіб; наказ про зарахування №462-с від 15.08.2023; термін навчання 3 роки 10 місяців; дата вступу: 01.09.2023, дата закінчення: 30.06.2027 (а.с.7). Із відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 01.04.2025, суд встановив, що позивач [PERSON] , за період із січня 2024 року до лютого 2025 року, мав мінливі, періодичні доходи у виді інших доходів, які не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, у наступному розмірі: червень 2024 року - 430 грн, липень 2024 року - 1000 грн, серпень 2024 року - 645 грн, вересень 2024 року - 2000 грн, жовтень 2024 року - 1000 грн, листопад 2024 року - 1000 грн, та лютий 2025 року - 1305 грн (а.с.8). Також у судовому засіданні суд дослідив довідку про отримання (неотримання) допомоги №863/10-01.2-02 від 02.04.2025, що видана департаментом соціальної політики Черкаської міської ради, і встановив, що позивач [PERSON] не перебуває на обліку в департаменті соціальної політики Черкаської міської ради як отримувач різних видів соціальної допомоги (а.с.10). Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами як на підтвердження своїх позовних вимог, так і заперечень проти них, дійшов таких висновків. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх доньку, сина законодавцем регламентовано главою 16 розділу ІІІ Сімейного кодексу України (далі - СК України). Статтею ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. З аналізу означеної норми матеріального права, суд зробив висновок, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей виникає у випадку, зокрема, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Водночас право звернення до суду про стягнення аліментів на повнолітню дочку, сина має, крім безпосередньо повнолітніх дочки, сина, також і той з батьків, з ким вони проживають. Частиною 2 ст.6 СК України передбачено, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Водночас ч.1 ст.34 Цивільного кодексу України передбачено, що повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). З огляду на означені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] досяг повноліття [INFO] . Отже, станом на день пред`явлення позивачем позову, він є повнолітнім сином відповідача в справі [PERSON] . Крім того, як встановлено у судовому засіданні і підтверджується матеріалами справи, позивач [PERSON] , починаючи з 01.09.2023, продовжує навчання в навчально-науковому інституті фізичної культури, спорту і здоров`я Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького на денній формі навчання та за рахунок коштів фізичних осіб. Юридичний факт, що позивач потребує матеріальної допомоги, підтверджується матеріалами цивільної справи №711/4991/25, що безпосередньо досліджені в судовому засіданні, що відбулося 07.08.2025, мова йде про відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 01.04.2025, а також довідку про неотримання допомоги №863/10-01.2-02 від 02.04.2025 (а.с.8,10). Отже з аналізу фактичних обставин справи, що встановлені судом під час розгляду справи по суті і перевірені письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, суд встановив, що стороною позивача доведені підстави для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина відповідача, який продовжує навчання, які стороною відповідача не спростовані належними і допустимими засобами доказування. Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування того юридичного факту, що повнолітній син цього учасника справи не потребує матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчання. Частиною 1 ст.200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд звертає увагу, що відповідач доказів належного виконання своїх обов`язків по утриманню повнолітнього сина [PERSON] суду не надав, а також не надав і доказів незадовільного стану здоров`я та (або) майнового стану та (або) перебування на утриманні малолітніх/неповнолітніх дітей та/або непрацездатних батьків тощо. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про невиконання відповідачем свого обов`язку щодо утримання повнолітнього сина та порушення відповідного права, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів (аліментів) на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати повнолітнього сина до часу закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним 23-річного віку, та те, що відповідач є особою працездатного віку і має можливість надавати матеріальну допомогу, а повнолітній син потребує такої допомоги зі сторони батька, що підтверджується матеріалами справи і не спростовано відповідачем у спосіб, передбачений ч.1 ст.81 ЦПК України. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд сформував правовий висновок, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Отже, враховуючи, що відповідач є працездатною особою, не надав суду даних про неможливість надання ним матеріальної допомоги на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує допомоги батьків, а позивач довів потребу в грошових коштах на власне утримання як повнолітнього сина відповідача під час продовження ним навчання після досягнення повноліття, враховуючи обставини, викладені в ст. 182 СК України, які мають суттєве значення для вирішення справи, а також положення ст. 199 СК України, виходячи із засад розумності та справедливості,

Outcome: approved