Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 01 листопада 2021 року у розмірі 2640 Євро (Дві тисячі шістсот сорок Євро (що еквівалентно на 14.10.2024 118 852,80 гривень) та суму інфляційних втрат за весь час прострочення у розмірі 51 845,77 грн. і суму трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 10 523,00 грн. Також, просив стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 01 листопада 2021 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 2 640 Євро на строк до 02.11.2021 року, що підтверджується відповідним договором позики, зокрема розпискою. [PERSON] в строк до 02.11.2021 року не виконав своє зобов`язання та не повернув [PERSON] 2 640 Євро. Станом на момент звернення із позовною заявою боржник не повернув кошти. Станом на 14.10.2024 року сума 2640 Євро еквівалентна 118 852,80 гривень (за 1 Євро - 45,02 грн.). Сума заборгованості, яку [PERSON] повинен повернути [PERSON] складає суму заборгованості за договором позики (розписки) у розмірі 2640 Євро (що еквівалентно на 14.10.2024 118 852,80 гривень) та сума інфляційних втрат за весь час прострочення у розмірі 51 845,77 грн. і сума трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 10 523,00 грн. Згідно наданого розрахунку заборгованості, загальна сума заборгованості, яку [PERSON] повинен повернути [PERSON] складає 181\~221,57 грн. Як наслідок, маючи на меті стягнення зазначеної суми боргу Позивач звернувся до суду. За результатами автоматизованого розподілу справа передана на розгляд судді Приморського районного суду м. Одеси Абухіну Р.Д. Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 12.12.2024 року провадження у справі відкрито та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. 22.04.2025 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився. 08.01.2025 року надав заяву, в якій просив розглянути справу за їх відсутності, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування). Причини неявки відповідач суду не повідомляв, відзиву не надав, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01 листопада 2021 року [PERSON] отримав у позику від [PERSON] грошові кошти в сумі 2\~640,00 Євро. На підтвердження укладення договору позики та його умов [PERSON] було складено розписку, за змістом якої відповідач зобов`язався повернути кошти до 02.11.2021 року. У вказаний строк відповідач позику не повернув. Згідно правового висновку, зробленого у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі №369/3340/16-ц, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми у борг позичальнику. Досліджуючи боргову розписку надану позивачем, судом виявлена справжня правова природа укладеного договору позики. Отже, факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується розпискою складеною відповідачем. Відповідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до вимог статті 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року справа № 520/11358/15-ц (провадження № 61-7539св21) зроблено висновок, що «тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок». Як зазначає позивач, що до теперішнього часу кошти в розмірі 2\~640,00 євро. повернуто не було. В порядку п.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на вимогу позивача та наданого позивачем розрахунку, за весь час прострочення за встановленим індексом інфляції (02.11.2021-14.10.2024) [PERSON] так само має сплатити суму інфляційних втрат у розмірі 51\~845,77 грн., а також суму трьох процентів річних від простроченої суми 10\~523,00 грн. відповідно. Таким чином, сума заборгованості, яку [PERSON] повинен повернути [PERSON] складає 2640 Євро (що еквівалентно на 14.10.2024 118 852,80 гривень), суму інфляційних втрат за весь час прострочення у розмірі 51 845,77 грн. та суму трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 10 523,00 грн. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved