Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Бабій Л. В. звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу.\~ В обґрунтування своїх вимог представник позивачки посилається на такі обставини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13 березня 2010\~року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 86, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Позивачка та відповідач мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Станом на зараз шлюбно-сімейні стосунки між сторонами фактично припинені через глибокі розбіжності у світогляді, інтересах, втрату почуттів взаємної любові та поваги, що об`єднували подружжя. Позивачка та відповідач не проживають однією сім`єю, спільного господарства не ведуть. З огляду на зазначене [PERSON] не вважає за можливе і доцільне збереження шлюбу, який існує лише формально. Після розірвання шлюбу позивачка бажає надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Ухвалою від 13 червня 2025 року Київський районний суд м. Харкова відкрив провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Подали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом неодноразового направлення судових повісток засобами поштового зв`язку за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, а також у формі смс-повідомлень на номер телефону, який був відомий [PERSON] та зазначений у позовній заяві. Через свого представника [PERSON] подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі (а.\~с.\~23). За таких обставин неприбуття учасників процесу у судове засідання згідно з ч.\~1 ст.\~223\~ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Оскільки у судове засідання не з`явилися всі учасники провадження, відповідно до ч.\~2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому\~13 березня 2010\~року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 86, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.\~с.\~9) Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис №\~3715 від\~11\~серпня 2010\~року), та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис №\~4767 від\~27\~грудня 2017\~року). Спору щодо місця проживання дітей сторони не мають. Вимог про поділ спільного майна подружжя у справі не заявлено. Суд установив, що родинні стосунки між позивачкою та відповідачем припинені у зв`язку із глибокими розходженнями у світогляді, інтересах, втратою почуттів, що об`єднували подружжя. Подальше спільне життя і збереження шлюбу позивачка вважає неможливим і строку на примирення просить не надавати. Відповідач у поданій до суду письмовій заяві визнав позов і просив прийняти рішення про розірвання шлюбу. Даючи встановленим у справі обставинам юридичну оцінку, суд керується такими нормами матеріального права. Відповідно до ст. 51 Конституції України і ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК\~України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. У частині 3 ст.\~56\~СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження або припинення згідно з частиною 4 цієї ж статті є неприпустимим як порушення права дружини і чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Як унормовано ч. 1\~ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають суттєве значення. З огляду на обставини, що зазначені у позовній заяві і знайшли підтвердження у ході розгляду справи, суд дійшов висновку. що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим і суперечитиме інтересам як [PERSON] та [PERSON] , так і їх дітей. Як передбачено\~ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після його розірвання надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Один із наведених альтернативних варіантів особа обирає за своїм вільним вибором. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] після його реєстрації позивачка змінила своє прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.\~с.\~9). З урахуванням викладеного позовна вимога про залишення за [PERSON] цього прізвища після розірвання шлюбу ґрунтується на вимогах закону. Виходячи з наведеного позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із такого. У зазначеній справі процесуальні витрати позивачки складаються лише зі сплаченого судового збору у розмірі 1\~211\~грн. 20\~коп., що підтверджується платіжною інструкцією від\~26.05.2025\~року (код документа 9379-8540-9235-2092). Як унормовано у ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тобто у разі задоволення позову такий збір стягується на користь позивача з відповідача. Згідно з ч.1 ст. 142 наведеного вище Кодексу і ч. 3 ст. 7\~Закону України\~«Про судовий\~збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом із тим за загальним правилом, визначеним законодавцем у ст.7 Закону України «Про судовий збір», суд повертає сплачену суму судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила. Відповідно до засади диспозитивності цивільного судочинства, зміст якої розкрито уст.13\~ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Виходячи з наведеного суд у передбачених законом випадках вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету сплаченого судового збору, а також про повне чи часткове стягнення відповідних процесуальних витрат з відповідача, не інакше як за клопотанням (заявою) позивача чи його представника. До початку розгляду справи по суті відповідач [PERSON] у письмовій заяві до суду висловив свою позицію про визнання позову. З урахуванням такої позиції суд прийняв рішення про задоволення позовних вимог. Водночас позивачка не зверталася до суду з заявами чи клопотаннями про повернення їй з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору у зв`язку з визнанням позову відповідачем, а також про стягнення зазначених процесуальних витрат зі [PERSON] . З огляду на викладене суд не вирішує у справі питань про застосування положень ч.1 ст.\~141 і ч. 1 ст.\~142 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved