Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

Позивач КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради звернувся у Соснівський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь борг за спожиту теплову енергію, який виник станом на 30.09.2024, у розмірі 9266,85 грн, а також судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що Комунальне підприємство теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради є виконавцем житлово-комунальних послуг населенню м. Черкаси, у тому числі відомчого житлового фонду. Комунальне підприємство теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради здійснює постачання теплової енергії на будинок за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Інформація щодо встановлених тарифів є загальновідомою, розміщена на офіційних веб-порталах КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Боржник, фактично споживши вищезазначені послуги, не надсилав позивачу жодних скарг чи претензій щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання. Позивач зазначає, що він надав боржнику житлово-комунальні послуги належним чином, а саме якісно, своєчасно та у повному обсязі. Зазначає, що такі дії відповідача наносять шкоду підприємству, яке втрачає можливість своєчасно проводити оплату за енергоносії, сировину, матеріали, своєчасно виконувати свої зобов`язання перед бюджетом і впливають на якість наданих послуг. Заборгованість за теплову енергію станом на 30.09.2024 складає 9\~256,31 грн. Зазначена заборгованість нарахована на послуги щодо загально будинкових потреб на опалення. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.03.2025 провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 03.06.2025 до суду від представника відповідача адвоката Королькова М.А. надійшли додаткові пояснення. Представник відповідача адвокат Корольков М.А. зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки позивач не надав належних та достатніх доказів наявності у відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 9266,85 грн. Вказує, що позивачем не надано до позовної заяви, а відповідно в матеріалах справи відсутні визначені законодавством первинні бухгалтерські документи, якими б підтверджувався факт існування у відповідача заборгованості за спожиті послуги у розмірі 9266,85 грн. Більше того, відповідач стверджує, що не має заборгованості перед позивачем за надані останнім послуги, оскільки своєчасно і в повному обсязі оплачує всі виставлені рахунки. Таким чином, вважає вимоги КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» безпідставними та необґрунтованими, а тому просить суд відмовити у їх задоволенні повністю. 18.07.2025 до суду від представника позивача Соколовського М.Ю. надійшла відповідь на додаткові пояснення, у якій представник просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказує, що заборгованість нарахована на послуги щодо загально будинкових потреб на опалення. Відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг № 358, до загальнобудинкових потреб на опалення в будівлі відносяться: витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення (в разі наявності). Місця загального користування загальнодоступні місця у будівлі/ будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень. Для приміщень з індивідуальним опаленням, та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення, через які проходять транзитні трубопроводи внутрішньобудинкових систем опалення додатково до обсягу теплової енергії, витраченої на загально будинкові потреби, до розподіляється індивідуальний обсяг теплової енергії, тобто обсяг теплової енергії, що надходить від таких трубопроводів у це приміщення. Факт відключення квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не звільняє від обов`язку власника та користувача квартири з індивідуальним опаленням, як співвласник будинку, брати участь у витратах на утримання будинку, в тому числі приймати участь в оплаті. Відмова від централізованого опалення квартири не звільняє споживачів від обов`язку оплати за фактичні надані послуги. Співвласники квартир беруть участь у витратах на утримання будинку пропорційно займані площі, відповідно до встановлених тарифів, які передбачені чинним законодавством. Обсяг теплової енергії витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі за адресою [ADDRESS] розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку, зокрема і відповідачем включно, як власником приміщення з індивідуальним опаленням. Представник позивача до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, від представника відповідача надійшла заява, у якій він просив розглядати справу без участі позивача та представника, відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Частиною 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Нормативне регулювання надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачено статтями 21-22 Закону. При цьому, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить на праві приватної власності, здійснюється з затвердженими в установленому порядку тарифами. Власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (відповідача), так і на виконавця (позивача) (п. 1 ч. 2 ст.7., п. 2 ч. 2 ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ст.\~13 Закону\~України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція сформульована у постановах Верховного Суду України від 30.10.2013 р. у справі № 6-59цс13, постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 638/11034/15-ц, 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц, 18 грудня 2019 року у справі № 522/2625/16-ц, 25 березня 2020 року у справі № 211/3347/18-ц, 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17, Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №\~712/8196/20 від 7 липня 2020 року. Велика Палата Верховного Суду у справі №\~712/8196/20 погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідачку від обов`язку оплати за надані такі послуги. Відповідно до змісту статей 13, 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», централізоване опалення віднесено до житлово-комунальних послуг. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, в порядку визначеному КМУ. При цьому, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ст.19 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не передбачено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень ч. 1 ст. 714, так і інших норм глави 54 ЦК дає змогу стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в ЗУ «Про теплопостачання». Згідно пункту 24 постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», передбачено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу. Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку здійснюються відповідно до частин другої четвертої статті 6 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та умов договору. Витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин) відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування - за умови укладення індивідуальних договорів або індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг та з урахуванням особливостей, визначених цим Законом і ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»(п.1ст.6 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»). Згідно п. 14 постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», передбачено, що відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженоїнаказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315. Відповідно до п.п. 36, 37, 38 постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 № 830 споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). Згідно Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315, встановлено порядок визначення та розподілу між споживачами обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень. Місця загального користування (МЗК) загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень. Обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення (ВФС) втрати теплової енергії у трубопроводах та в обладнанні внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, у тому числі в індивідуальному тепловому пункті. Нарахування за МЗК та ВФС нараховуються та розподіляються на усіх мешканців будинку згідно «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 № 315. Відповідно до п. 39 постанови КМУ №1182 від 11 грудня 2019 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води», споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. Крім того, споживач не звільняється від плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) у разі відключення (відокремлення) квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. Згідно з ч.4, 6 ст.10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», розподіл між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» здійснює постачання теплової енергії до багатоквартирного будинку за адресою [ADDRESS] , де знаходиться квартира відповідача. Між виконавцем та споживачами багатоквартирного будинку по [ADDRESS] , у тому числі і відповідачем, укладені Типові договори з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії. У житловому будинку за адресою: [ADDRESS] встановлений вузол комерційного обліку, який забезпечує загальний облік споживання комунальної послуги в будівлі обладнаній окремим інженерним вводом та включає в обсяг спожитої у будівлі теплової енергії\~обсяг теплової енергії безпосередньо на опалення житлових та нежитлових приміщень, обсяг теплової енергії на забезпечення загально будинкових потреб на опалення будівлі та сумарний обсяг теплової енергії, що надходить до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Обсяг теплової енергії, витрачений на загально будинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалювальних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. Відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг № 358, до загальнобудинкових потреб на опалення в будівлі відносяться: витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення (в разі наявності). Місця загального користуваннязагальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень. Для приміщень з індивідуальним опаленням, та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення, через які проходять транзитні трубопроводи внутрішньобудинкових систем опалення додатково до обсягу теплової енергії, витраченої на загально будинкові потреби, до розподіляється індивідуальний обсяг теплової енергії, тобто обсяг теплової енергії, що надходить від таких трубопроводів у це приміщення. Відповідачем не надано акту про відключення будівлі від зовнішніх інженерних мереж (систем) централізованого опалення. Факт відключення квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не звільняє від обов`язку власника та користувача квартири з індивідуальним опаленням, як співвласник будинку, брати участь у витратах на утримання будинку, в тому числі приймати участь в оплаті. Відмова від централізованого опалення квартири не звільняє споживачів від обов`язку оплати за фактичні надані послуги. Співвласники квартир беруть участь у витратах на утримання будинку пропорційно займані площі, відповідно до встановлених тарифів, які передбачені чинним законодавством. Згідно з відомостями наданими Департаментом «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 18.03.2025, які були надані на запит суду, відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 06.12.2006. Згідно з розрахунком заборгованості за теплову енергію, постачання гарячої води та сум індексу інфляції, 3% річних по о/р [NUMBER] , який відкритий на відповідача [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] станом на 30.09.2024 розмір заборгованості становить 9\~266,86 грн. Вказаний розрахунок є, по суті, випискою з особового рахунку, що є належним доказом по нарахуванням по особовому рахунку відповідача, підписаний бухгалтером теплопостачальної організації, як спеціаліста відповідального за даний напрямок роботи та інші документи, а отже належним і допустимим доказом. Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВГСУ від 06.04.2017 р. у справі №905/2009/15, в якій касаційний суд зазначив, що виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції та є підтвердженням виконаних операцій. Зазначена заборгованість нарахована на послуги щодо загально будинкових потреб на опалення. У будинку за адресою [ADDRESS] , встановлений вузол комерційного обліку, який дає змогу визначати обсяг спожитої в будинку теплової енергії безпосередньо на опалення квартир та нежитлових приміщень, забезпечення загально будинкових потреб на опалення будинку та сумарний обсяг енергії, що надходить до приміщень з індивідуальним опаленням та окремих приміщень з транзитними мережами опалення. При цьому обсяг теплової енергії, який витрачається на загально будинкові потреби, зокрема, щодо транзиту теплової енергії по будинку, розподіляється між усіма власниками приміщень будинку пропорційно до їх площ, як передбачено Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг №358. Таким чином відсутність у квартирі відповідача централізованого опалення та відсутність приладів опалення місць загального користування у відповідному під`їзді будинку ще не свідчить про відсутність витрат теплової енергії, пов`язаних з транзитними (транспортними) витратами при постачанні позивачем теплової енергії по всьому обладнанню, призначеному для опалення будинку. Окремі витрати тепла та такі потреби позивачем були зафіксовані шляхом зняття показань лічильника, які відповідачем під сумнів не ставилися. Отже позовні вимоги у даній справі є такими, що належним чином підтверджуються наданими доказами та підлягають до задоволення. Відповідач, фактично споживаючи вищезазначені послуги, не надсилав позивачу жодних скарг чи претензій щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання, що свідчить про те, що позивач надавав відповідачу житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі. Аналогічні висновки були зроблені у Постановах Верховного Суду у справах № 645/5401/17 від 29.11.2019 р. та № 465/5138/15-ц від 31.10.2019 р. Відповідачем не надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті комунальних послуг, а також свого розрахунку заборгованості, або ж доказів про повне погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням ним зобов`язань з оплати за отримані послуги. Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 3028,00 грн, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved