Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

У травні 2025 року представник позивача ТОВ «Санфорд Капітал» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Санфорд Капітал» заборгованість за Кредитним договором № 22033000122350 від 18 квітня 2019 року в розмірі 20648,56 грн., з яких: 14304,01 - сума заборгованості за кредитом; 6344,55 грн. - сума заборгованості за комісією; витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7200,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що 19 квітня 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 22033000122350, за умовами якого він отримав в тимчасове платне користування на споживчі потреби грошові кошти в сумі 14 999,04 гривень, та зобов`язалась належним чином використати та повернути кредит в строк до 18 квітня 2021 року. Одночасно з укладенням кредитного договору [PERSON] уклав ПрАТ "УНІКА Життя" договір добровільного страхування життя від 18/04/2019 року. Розмір страхового платежу за цим договором страхування становить 2 903,04 гривень. За умовами Кредитного договору, а саме п.1.5., Клієнт доручив Банку в дату надання Кредиту здійснити договірне списання коштів з рахунку Клієнта в сумі страхового платежу на користь страховика, згідно з укладеним договором страхування. Відповідач не виконав належним чином умови договору, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 18 квітня 2021 року становить 20648, 56 грн., яку позивач, як правонаступник АТ «Банк Кредит Дніпро» на підставі договору факторингу від 11 квітня 2024 року просить стягнути з відповідача та судові витрати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 травня 2025 року головуючим суддею у даній цивільній справі визначено Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суд від 06 червня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду на 25 червня 2025 року. Від відповідача 20 червня 2025 року надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування поданого відзиву зазначає, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем є не належним доказом обсягу заборгованості, позивачем не надано доказів на зарахування кредитних коштів, заборгованість за комісією є неправомірною, така що суперечить ЗУ «Про споживче кредитування». Від представника позивача 25 червня 2025 року надійшла відповідь на відзив в якій зауважує, що виписка по рахунку є належним доказом, який доводить обсяг з заборгованості. Вважає, що комісією встановлена плата за користування кредитними коштами. У запереченнях відповідача, поданих 26 червня 2025 року зауважує, що виписка не є доказом обсягу заборгованості, комісія не може бути платою за користування кредитом. Сторони та їх представники в судове засідання не з`явились. У поданих письмових заявах просили проводити розгляд справи без їх участі. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Санфорд Капітал» підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 квітня 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 22033000122350. За умовами якого [PERSON] отримав в строкове оплатне користування грошові кошти у розмірі 14999,04 грн. на термін 24 місяці, зобов`язався повернути кредит в строк до 18 квітня 2021 року, із цільовим призначенням на споживчі потреби. Умовами вказаного договору передбачено: процентна ставка за користування кредитом фіксована - 0,001% річних, реальна річна процентна ставка , відсотків річних - 207,42%; щомісячна комісія за обслуговування кредиту: 704,95 грн; плата за програмою страхування - 2903,04 грн. Відповідно до розділу 5 договору сторони погодили розмір та періодичність внесення платежів, яким передбачено порядок повернення кредитних коштів 24 періодичними платежами в розрахункову дату в сумі не менше 1329,92 грн. Також 18 квітня 2019 року між відповідачем [PERSON] та ПрАТ « УАСК АСКА- Життя» укладено договір добровільного страхування життя № ВР-22033000122350, об`єктом страхування за яким були майнові інтереси, що не суперечать законодавству України і пов`язані з життям застрахованої особи. Страховий платіж в сумі 2903,04 грн, підлягає до сплати одноразово. З усіма істотними умовами кредитування відповідач ознайомлений, що підтверджується підписом у кредитному договорі, в якому закріплено, зокрема строк договору, строк кредитування, мета отримання кредиту, процента ставка за користування кредитними коштами, порядок повернення кредиту, комісії тощо. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача за Кредитним договором від 18 квітня 2018 року № 22033000122350, станом на 18 квітня 2021 року становить 20648,56 гривень, яка складається зі: залишку простроченого кредиту у розмірі 14304,01 грн.; залишку прострочених комісій у розмірі 6344,55 грн. Між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Санфорд Капітал» 11 квітня 2024 року укладений договір факторингу №11/04/2024. Згідно п. 1.1. Договору факторингу, фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості), відповідно до реєстру боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №11/04/2024 ТОВ «Санфорд Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в розмірі 22741,60 грн, рядок 425. Між сторонами виник спір стосовно не належного виконання відповідачем, як позичальником, взятих на себе кредитних зобов`язань. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. З аналізу норм ст. 1048, ч. 2 ст. 1050 ЦК України вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. Позивач, як правонаступник АТ «Банк Кредит Дніпро» реалізував своє право на стягнення усієї заборгованості за Кредитним договором № 22033000122350 від 18 квітня 2018 року, шляхом пред`явлення позову до суду. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті просточеного кредиту в сумі 14304,01 грн, суд вважає позов в цій частині обґрунтованим та доведеним, що дає підстави для задоволення позову в цій частині. Заперечуючи проти розміру заборгованості, відповідач не спростував визначений позивачем розмір заборгованості, який в повному обсязі доводиться випискою з особового рахунку [NUMBER] , відкритого на ім`я відповідача в АТ «Банк Кредит Дніпро», з якої встановлено, що 18 квітня 2029 року [PERSON] видано грошові кошти в розмірі 12096,00 грн та здійснено страховий платіж 2903,04 грн, надано кредитні кошти в загальному обсязі 14999,04 грн. Також з виписки по особовому рахунку встановлено, що [PERSON] частково здійснював погашення за користування кредитними коштами та часткове погашення тіла кредиту. Внесені відповідачем кошти в раховані в обсягу визначеної заборгованості. Досліджену виписку по рахунку суд вважає належним й допустимим доказом, яка доводить обсяг заборгованості відповідача. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією у розмірі 6344,55 грн, суд вважає доводи представника відповідача, викладені у відзиві слушними, тому виходить з наступного. Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, тому особливості регулювання відносин між сторонами визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21, зроблено наступний правовий висновок: «10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, який на підставі положення ч.4 ст.263 ЦПК України, суд застосовує до спірних правовідносин. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне управління кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.1 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управління кредиту без конкретного переліку які саме послуги надаються є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».» В кредитному договорі, в паспорті споживчого кредиту від 18 квітня 2019 року, не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, обумовлена п.2. договору. Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення пункту 2 щодо встановлення банком щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 704,95 грн щомісячно, є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача 6344,55 грн. простроченої комісії є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Заперечення представника позивача, що розмір комісії передбачав фактично плату за користування кредитними коштами, суд вважає необґрунтованою, оскільки умовами договору, які погоджені між сторонами передбачено проценти за користування кредитними коштами в розмірі 207,42%. Позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами не заявлено, а тому не є предметом даного розгляду, відповідно до положення ст.13 ЦПК України. Щодо стягнення судових витрат Відповідно до приписів ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати, пов`язані з витребуванням доказів та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На виконання вимог ч.3 ст.137 ЦПК України позивачем до позову додано: Договір про надання правничої допомоги №1/04 від 1 квітня 2024 року, укладений між ТОВ «Санфорд капітал» та адвокатським об`єднанням «АЛЬЯНС ДЛС»; ордер від 19 серпня 2024 року; акт приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги, підписаного між ТОВ «Санфорд капітал» та адвокатським об`єднанням «АЛЬЯНС ДЛС», прейскурант вартості послуг АО «АЛЬЯНС ДЛС», акт приймання передачі послуг з правничої допомоги відповідно до договору№11/04 від 11квітня 2024року. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та доведеним. З урахуванням ціни позову, та розміру пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1678,08 грн.(2422,40х14304,01:20648,56) та витрати на правничу допомогу в сумі 4987,70 грн.(7200х14304,01:20648,56) На підставі викладеного,

Outcome: partial