Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті своєї матері. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є спадкоємцем після смерті своєї матері за законом. Однак він своєчасно не прийняв спадщину через те, що був обізнаний про наявність заповіту матері на ім`я його сестри [PERSON] та вважав, що остання прийме спадщину. Також, зазначив, що лише після того, як його сестра повідомила йому про те, що вона не буде приймати спадщину після їх померлої матері за заповітом останньої, він і звернувся до нотаріуса вже після встановленого законом шестимісячного строку для подачі заяви на прийняття спадщини; тобто, позивач посилається, що вказані обставини у своїй сукупності завадили йому у встановлений законом строк звернутися до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав (а.с. 54 57). Представника позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з викладених у позові підстав. Інші учасники процесу не прибули в судове засідання. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності (а.с. 89, 90, 91). Враховуючи, що відповідачка [PERSON] не має в Україні зареєстрованого місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи, вона була повідомлена про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 73, 92). Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13 листопада 2023 року (а.с. 101). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21 вересня 1977 року і повного витягу від 12 вересня 2024 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб вбачається, що позивач у даній справі [PERSON] є сином померлої [PERSON] (а.с. 98, 99 100). Тобто, за приписами статті 1261 ЦК України, позивач є спадкоємцем першої черги за законом та звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини після померлої матері. Проте, постановою приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Пясецької Л.М. від 12 вересня 2024 року № 66/02-31, позивачу було відмовлено в оформленні спадщини після смерті її матері за законом у зв`язку із пропуском ним встановленого законом строку для прийняття спадщини (а.с. 107). Одночасно, суд враховує, що за життя [PERSON] склала заповіт від 31 січня 1996 року яким заповіла усе своє майно [PERSON] (а.с. 14). Отже, відповідно до норм статті 1223 ЦК України, [PERSON] як особа визначена у заповіті, мала переважне право перед спадкоємцями за законом у спадкуванні підсля померлої матері, у тому числі й перед позивачем. Як наслідок, відповідно до норми частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини за заповітом [PERSON] мала право подати відповідну заяву в строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Натомість, в порушення вимог частини першої статті 1270 ЦК України, [PERSON] у визначений законом шестимісячний строк не подала до нотаріуса відповідну заяву та не прийняла спадщину за заповітом після померлої матері. У зв`язку із неприйняттям [PERSON] спадщини за заповітом померлої матері, на підставі частини другої статті 1223 ЦК України, позивач одержав право на спадкування за законом. Із витребуваних та досліджених в судовому засіданні під час розгляду справи матеріалів спадкової справи № 21/2024 до майна померлої [PERSON] , судом встановлено, що позивач звернувся до нотаріуса 11 вересня 2024 року (а.с. 94 107). Тобто, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після спливу 10 місців і 1 дня смерті матері. Зокрема, суд погоджується із доводами позивача і приймає до уваги зазначені ним обставини стосовно того, що він очікував прийняття спадщини своєю сестрою [PERSON] за заповітом матері, а тому не подавав заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк протягом шести місяців. Разом із цим, обґрунтованими такі доводи можна вважати лише відносно строку в шість місяців, тобто до 11 травня 2024 року коли спадкоємець за заповітом могла прийняти спадщину, а тому у вказаний період часу позивач обґрунтовано не приймав спадщину, знаючи, що його сестра спадкує за заповітом. Однак, після спливу визначеного законом шестимісячного строку, тобто після 11 травня 2024 року, позивач не повинен був чекати невідомо чого, а мав право звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої матері за законом. Воднораз, суд враховує, що у зв`язку із неприйняттям [PERSON] спадщини за заповітом померлої матері, на підставі частини другої статті 1223 ЦК України, позивач одержав право на спадкування за законом лише 12 травня 2024 року після спливу встановленого частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячного строку для подання [PERSON] заяви про прийняття спадщини за заповітом. У зв`язку із цим, суд обов`язково враховує норми частини другої статті 1270 ЦК України відповідно до якої, якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Отже, враховуючи, що виникнення у позивача права на спадкування залежало від неприйняття спадщини [PERSON] (спадкоємцем за заповітом), в силу частини другої статті 1270 ЦК України, строк для прийняття позивачем спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття [PERSON] спадщини за заповітом. Тобто, оскільки [PERSON] як спадкоємець за заповітом не подавала заяву про прийняття спадщини та не прийняла спадщину у встановлений законом строк протягом шести місяців, на підставі частини другої статті 1270 ЦК України, строк для прийняття позивачем спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття [PERSON] спадщини за заповітом, а саме: до 12 серпня 2024 року. Як наслідок, саме в період часу з 12 травня по 12 серпня 2024 року три місяці з моменту неприйняття [PERSON] спадщини за заповітом, відповідно до частини другої статті 1270 ЦК України, позивачу було встановлено строк для прийняття спадщини за законом. У звязку із цим, суд зауважує, що: - позивач не пропустив строк визначений частиною першою статті 1270 ЦК України (шість місців), тобто з 11 листопада 2023 року по 11 травня 2024 року, оскільки мав спадкувати спадкоємець за заповітом; - позивач пропустив строк визначений частиною другою статті 1270 ЦК України (три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини), тобто з 12 травня по 12 серпня 2024 року, оскільки звернувся до нотаріуса 11 вересня 2024 року. Відповідно до статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її; за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви для прийняття спадщини. У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини; при цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Натомість, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач у позовній заяві не зазначив жодної поважної, об`єктивної, непереборної, істотної причини пропуску ним визначеного нормою\~частини другої\~статті 1270\~ЦК України строку\~для подання\~заяви про\~прийняття спадщини\~в період\~часу з 12 травня по 12 серпня 2024 року, а саме: протягом трьох місяців з моменту неприйняття [PERSON] спадщини за заповітом. Доводи позивача щодо поважності пропуску строку через думку про те, що його сестра спадкувала за заповітом, суд відхиляє та не приймає до уваги, оскільки у даному випадку цивільним законом позивачу було визначено строк для подання заяви про прийняття спадщини протягом трьох місяців з моменту неприйняття [PERSON] спадщини за заповітом (ч. 2 ст. 1270 ЦК України). Тобто, обставина через яку позивач не приймав спадщину минула 12 травня 2024 року і він мав безперешкодну можливість звернутись до нотаріуса для прийняття спадщини. Отже,\~такий факт\~абсолютно не\~впливав на\~об`єктивну можливість\~вчинення позивачем\~передбачених законом\~дій для\~прийняття спадщини\~в період\~часу з 12 травня по 12 серпня 2024 року, оскільки у встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України строк [PERSON] не прийняла спадщину за заповітом. Як наслідок, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Отже, під час розгляду справи в судовому засіданні, досліджуючи поважність причин пропуску строку для\~прийняття спадщини,\~судом не\~встановлено існування\~поважних причин,\~пов`язаних з\~об`єктивними,\~непереборними,\~істотними труднощами\~для позивача,\~як спадкоємця\~на вчинення\~в період\~часу з 12 травня по 12 серпня 2024 року дій по зверненню до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлої матері. Таким чином, суд приходить до твердого і переконливого висновку про те, що встановлений частиною другою статті 1270 ЦК України (три місяці з моменту неприйняття [PERSON] спадщини; тобто з 12 травня по 12 серпня 2024 року), строк для прийняття спадщини пропущено позивачем без поважних причин, а тому і немає підстав для визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і необґрунтованим та не підлягає задоволенню. При цьому,\~на підставі\~пункту 2\~частини другої\~статті 141\~ЦПК України,\~у зв`язку\~із відмовою\~у позові, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на позивача (а.с. 18). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed