Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення спільного проживання однією сім`єю, в якій просив суд встановити факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] до дня його смерті [INFO] за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначає, що [INFO] помер його батько [PERSON] та після його смерті залишилося спадкове майно. Зазначає, що у червня 2025 звернувся до державної нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті батька, однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки ним не було надано доказів того, що постійно проживав разом із спадкодавцем. Зазначає, що його батько при житті не склав заповітного розпорядження щодо належного йому на день смерті майна, а він своєчасно не звернувся до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини після смерті батька, бо рахував, що якщо вони проживали постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він рахується таким, що прийняв спадщину. Вказує, що він зареєстрований за адресою [ADDRESS] , однак фактично проживав з батьком за адресою [ADDRESS] . Зазначає, що встановлення даного факту йому необхідно для підтвердження прийняття спадщини. Заявник та його представник в судове засідання не з`явилися, останній подав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, , всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Відповідно до статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). \~\~ З свідоцтва\~ про народження серії [NUMBER] судом встановлено, що померлий [PERSON] є батьком заявника, а [PERSON] матір`ю заявника, яка [INFO] померла (а.с.9, 13). Судом встановлено, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується матеріалами справи (а.с.14-15). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України). Стаття 1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 1261, статті 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги (ст.1258 ЦК України). Згідно з статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У статті 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Судом встановлено, що заявник у червні 2025 року звернувся до Костопільської державної нотаріальної контори Рівненської області для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.35). Розглянувши подані заявником [PERSON] документи, як спадкоємцем першої черги, для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] , державним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.06.2025 № 219/02-31 та рекомендовано звернутись до суду (а.с.10). У постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначено, що заявник вважається таким що не прийняв спадщину через пропуск встановленого ст.1270 ЦК України шестимісячного строку для подачі заяви на прийняття спадщини та ним не надані докази про постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 81467234, сформованого Костопільською державною нотаріальною конторою Рівненської області 10.06.2025, після смерті [PERSON] державним нотаріусом заведено спадкову справу № 5/2017 від 31.01.2017. Спадкову справу заведено за заявою банку, як кредитора спадкодавця (а.с.11, 27). З довідки Малостидинського старостинського округу № 6 Костопільської міської ради № 69-09-1-11 від 01.05.2025, судом встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] один (а.с.12). Відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Костопільським РВ УМВС України в Рівненській області 11.03.1998, заявник зареєстрований за адресою\~ [ADDRESS] (а.с.5-6). Так, відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику в справах про спадкування» роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до пленуму Верховного Суду України в п. 3,23 Постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції положень Закону, що діяли на час відкриття спадщини) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією ( 254к/96-ВР), законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З довідки №88-09-1-11, виданої 05.06.2025 Малостидинським старостинським округом №6 Костопільської міської ради судом встановлено, що [PERSON] проживав без реєстрації з батьком [PERSON] на день його смерті в [ADDRESS] (а.с.16). Судом встановлено, що встановлення зазначеного факту заявнику необхідно для підтвердження прийняття спадщини відповідно до ст.1268 ЦК України після смерті батька. Оскільки, зібрані по справі докази та їх належна оцінка свідчать про те, що заявник не проживав за адресою реєстрації, а проживав разом з батьком за адресою [ADDRESS] , то суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved