Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в Ірпінський міський суд Київської області з позовом до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги мотивує тим, що він є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Дитина є спільним сином [PERSON] та [PERSON] , народженим не у шлюбі. З народження син проживає з батьком, який повністю його утримує. Мати дитини [PERSON] має іншу сім`ю, з 20 лютого 2021 року одружена з [PERSON] та має з ним спільну дитину. Неповнолітній [PERSON] перебуває на обліку у сімейного лікаря за місцем проживання, з усіх питань життя, освіти, здоров`я та виховання дитини займається батько. Зазначено, що у разі підтвердження факту того, що позивач самостійно виховує та здійснює догляд за неповнолітнім сином без будь-якої сторонньої допомоги та участі матері, він зможе отримати право на відстрочку від призову під час мобілізації та матиме право на виїзд за кордон, внаслідок чого зможе забезпечити безпеку своєї неповнолітньої дитини, її належне виховання та навчання за кордоном. Просив суд ухвалити рішення, яким встановити факт того, що [PERSON] самостійно виховує, утримує та здійснює догляд за неповнолітньою дитиною - [PERSON] , [INFO] , без сторонньої допомоги та участі матері [PERSON] . Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 10 січня 2025 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі, залучено до участі у справі [INFO] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що позивач з позовом до матері дитини про стягнення аліментів до суду не звертався. Спорів між батьками не існує, виховує, доглядає та утримує дитину батько. У відповідача є інша сім`я. Позивач звертався до Ірпінського міського суду Київської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2024 року відмолено у відкритті провадження через наявність спору між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків виховання та утримання дитини. Встановлення такого факту необхідно позивачу для того, щоб його не мобілізували та у нього була можливість виїхати за кордон з дитиною. Відповідач у судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву, з якої вбачається, що вона визнає заявлені вимоги та не заперечує проти їх задоволення, просить розглядати справу у її відсутність (а.с. 74). Треті особи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У матеріалах справи міститься заява представника [INFO] , з якої вбачається, що він просить розглядати справу у відсутність представника центру (а.с. 77-78). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] (а.с. 7). Сторона позивача зазначає про те, що дитина народилась не в шлюбі. З позову вбачається, що з народження дитина проживає з батьком, який повністю його утримує. Мати дитини [PERSON] має іншу сім`ю. 20 лютого 2021 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 9). З позову вбачається, що у разі підтвердження факту того, що позивач самостійно виховує та здійснює догляд за неповнолітнім сином без будь-якої сторонньої допомоги та участі матері, він зможе отримати право на відстрочку від призову під час мобілізації та матиме право на виїзд за кордон, внаслідок чого зможе забезпечити безпеку своєї неповнолітньої дитини, її належне виховання та навчання за кордоном. Пунктом 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утримані. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. На підтвердження факту самостійного виховання та утримання дитини позивач посилається на письмові докази, зокрема, на копію медичної картки дитини (а.с. 13-19), акт обстеження житлово-побутових умов проживання від 10 вересня 2024 року (а.с. 20-21), акт депутата Бучанської міської ради про встановлення факту проживання від 13 серпня 2024 року (а.с. 22). Суд, оцінюючи вказані докази, критично до них ставиться, оскільки вони не підтверджують факт самостійного виховання, утримання та здійснення догляду за неповнолітньою дитиною батьком без сторонньої допомоги. Сторона позивача стверджує, що наявність у нього оригіналу медичної карти дитини свідчить про те, що до лікаря дитину водить лише батько. Разом з тим, надана позивачем копія медичної картки не містить інформації щодо того, хто саме водить дитину до лікарів та не підтверджує факт утримання позивачем [PERSON] , [INFO] . З наданої копії акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 10 вересня 2024 року вбачається, що у квартирі [ADDRESS] проживають: [PERSON] (бабуся), [PERSON] (батько) та [PERSON] (дитина). Встановлено, що зі слів неповнолітнього мати [PERSON] не проживає з ним понад 6 років, у неї інша сім`я. Проте, вони спілкуються телефоном, 1-2 рази на місяць зустрічаються. Мати іноді дає гроші, приблизно 1500 гривень на кишенькові витрати, інколи купує одяг (а.с. 20-21). Разом з тим, вказаний акт встановлює факт проживання дитини з батьком та бабусею, проте не підтверджує факт самостійного виховання, утримання та здійснення догляду за неповнолітньою дитиною батьком без сторонньої допомоги. Відповідно до акту депутата Бучанської міської ради про встановлення факту проживання від 13 серпня 2024 року встановлено, що [PERSON] дійсно зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним не зареєстрований, але проживає його син [PERSON] , [INFO] (а.с. 22). Вбачається, що зазначений акт також підтверджує лише факт спільного проживання позивача з сином. Проте, цей доказ не свідчить про те, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на одноосібному утриманні та вихованні позивача без допомоги матері дитини. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження заявлених вимог, а саме не надано будь-яких документів, що підтверджують факт самостійного виховання, утримання та здійснення догляду за неповнолітньою дитиною позивачем без сторонньої допомоги. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed