Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначила, що з 20 серпня 2014 року перебуває в шлюбі з відповідачем, який зареєстрований відділом державної реєстації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1485. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалось, а подружні відносини між ними припинились, спільне господарство не ведеться, спору про спільне майно немає, можливість збереження сім`ї відсутня. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києв позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Оболонської районного суду міста Києва від 18 березня 2025 року відмовлено [PERSON] у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини. За клопотанням учасників справи ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 1 травня 2025 року сторонам надано строк 3 місяці, до 4 серпня 2025 року, для примирення. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 4 серпня 2025 року поновлено провадження у справі, оскільки примирення сторін не відбулось. У судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. До суду направила заяву про розгляд справи без її участі. В судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем 20 серпня 2014 року укладено шлюб, відділом державної реєстації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1485 (а.с.6). Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії № [NUMBER] від 24 грудня 2014 року (а.с.7). Із матеріалів справи вбачачється, що станом на час розгляду справи, спір щодо поділу майна відсутній. Також встановлено, що станом на дату розгляду справи, сторони проживають окремо, шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство не ведеться. З метою збереження сім`ї судом надавався строк на примирення сторін, однак після закінчення такого сторони не примирились і позиція позивачки щодо бажання розірвати шлюб не змінилась. Крім того, відповідач не скористався своїм правом надати пояснення щодо вжиття заходів для примирення. Судом встановлено, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Відповідно до статей 21 та 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною 3 та 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 СК України. Частиною 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог статті 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд приймає до уваги усі доводи сторін, фактичні взаємовідносини та обставини спільного життя, та вважає, що збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам позивачки. Враховуючи положення статті 112 СК України, суд дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Згідно вимогами статей 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору. На підставі статей 21, 24, 56, 105, 110, 112, 115 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved