Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , третя особа Голосіївський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення майна з-під арешту та просить зняти арешт з нерухомого майна 1/3 частини квартири [ADDRESS] , накладений на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 18.01.2010р. в цивільній справі №2-4409/09, що зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві, реєстраційний номер обтяження 19462003 від 28.01.2010р. В обгрунтування позову зазначає, що 26.08.2024р. згідно протоколу №2133 проведення електронних торгів було придбано 1/3 частину трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , що належала боржнику - [PERSON] . 02.10.2014р. придбане позивачем нерухоме майно було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 1278 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А., про що видано Свідоцтво від 02.10.2014р. Разом з тим позивачці стало відомо, що 28.01.2010р. внесено обтяження 4253698 на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер 77/7, видана 26.01.2010р., видавник: ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві на виконання ухвали про забезпечення позову щодо майна, власником якого стала позивач. Також позивач зазначає розгляд судової справи за позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] , які стали підставою для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 частину трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , завершено. Арешт згідно ухвали Голосіївського районного суду міста Києва накладався з метою забезпечення позову [PERSON] до вирішення справи по суті, про що безпосередньо вказано в резолютивній частині ухвали суду від 18.10.2010р. Рішення суду у справі за позовом [PERSON] виконано. Позивачка неодноразово зверталась з проханням до відповідача, щоб він подав відповідну заяву до суду про зняття арешту з 1/3 частини квартири, так як саме за його заявою було накладено арешт. Проте відповідач не має бажання звертатись до суду із заявою про скасування арешту і заявив, що цим займатись не буде. Позивач вважає, що на теперішній час відсутні будь-які законні підстави для обтяження майна, що належало боржнику, тому наявний запис про арешт 1/3 частини квартири є таким, що порушує її права як власника. Ухвалою від 20.05.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач письмового відзиву на позовну заяву не надав, про розгляд справи повідомлений належним чином. На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 квартири за адресою: [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності є Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 1378, виданий 02.10.2014р., видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. У свою чергу, із Свідоцтво від 02.10.2014р. вбачається, що воно видано відповідно до статті 62, 66 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі Акту державного виконавця про проведені електронні торги по реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві 02.10.2014р. Також судом установлено, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 18.01.2010р. у справі №2-4409/09 за позовом [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за договором позики до розгляду даної цивільної справи по суті накладено арешт та заборонено відчуження будь-яким способом 1/3 частини квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві ухвалу суду №2/4409 про накладення арешту та заборони на відчуження будь-яким способом 1/3 частини квартири [ADDRESS] виконано та виконавче провадження з примусового виконання ухвали №2-4409 закінчено. На теперішній час справа за позовом [PERSON] до [PERSON] розглянута судом, виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 642 329,00 грн. закінчено за постановою про закінчення виконавчого провадження від 01.05.2025р. ВП [NUMBER]. Однак в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься обтяження щодо 1/3 квартири [ADDRESS] на підставі ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 18.01.2010р. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з вищевикладеного, оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не має змоги, на час звернення із позовною заявою до суду за наявності арешту, накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, порушене право позивача підлягає судовому захисту в заявлений спосіб шляхом припинення дії відповідних обтяжень. Оцінюючи усі докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved