Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

До Кіцманського районного суду Чернівецької області звернувся [PERSON] (далі - позивач) із позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягненння заборгованості. Короткий зміст заяв по суті справи. У позовній заяві позивач просить: 1) стягнути з відповідача на користь позивача: - суму боргу з урахуванням індексу інфляції за період прострочення терміну повернення боргу згідно договору позики від 06.11.2021 р. в розмірі 532000,00 грн; - суму відсотків, які передбачені п.2 договору позики від 06.11.2021 р. в розмірі 48000,00 грн; - 3% від суми позики, що передбачені п.3 договору позики від 06.11.2021 р. в розмірі 12000,00 грн; - суму боргу згідно розписки від 21.06.2022 р. в розмірі 831400,00 грн; - судовий збір в сумі 14234,00 грн та збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 605,60 грн. 2) накласти обтяження на нерухоме майно, що належить відповідачу, а саме: житловий будинок та земельну ділянку під ним (кадастровий номер 7322586500:04:001:0133), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначив, що між ним та відповідачем був укладений нотаріально посвідчений договір позики від 06.11.2021 р., згідно умов якого позивач передав у власність відповідачу гроші в сумі 400000,00 грн з умовою повернення не пізніше 06.05.2022 року. У позовній заяві позивач стверджує, що 02.06.2022 р. була оформлена розписка на суму 16500,00 дол. США та 288000,00 грн, яка була переписана 21.06.2022 р. у зв`язку із ростом курсу валюти в той час за спільною згодою сторін на суму 25500,00 дол. США, термін повернення якої згідно розписки 01.09.2022, протягом 2023-2024 років відповідач загалом повернув згідно розписки суму 5500,00 дол. США. Оскільки станом на 19.03.2025 р. свої зобов`язання з повернення грошових коштів згідно договору позики від 06.11.2021 р. відповідач не виконав зовсім, згідно розписки від 21.06.2022 р. відповідач виконав частково, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість перед позивачем за договором позики від 06.11.2021 р. в розмірі 592000,00 грн, а за борговою розпискою 21.06.2021 р. залишок суми боргу складає 20000,00 дол. США, яка в еквіваленті дорівнює 831400,00 грн, а всього загальна сума заборгованості складає 1423400,00 грн, яку позивач просить стягнути у судовому порядку з огляду на те, що відповідач в ході телефонних та очних розмов з позивачем жаліється на скрутні життєві обставини, постійно обіцяє, що поверне борг, але з дня на день відтягує час повернення коштів. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21 березня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 березня 2025 року позовну заяву повторно залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 31 березня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче засідання з участю учасників справи на 01 травня 2025 року об 11:00 год. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01 травня 2025 року відкладено підготовче засідання у даній справі на 29 травня 2025 року о 10:00 год. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29 травня 2025 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 17 липня 2025 року о 12:00 год. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 липня 2025 року відкладено розгляд даної справи на 05 серпня 2025 року о 10:00 год. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив задоволити позов у повному обсязі. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, був повідомлений про судове засідання у даній справі через оголошення на веб-сайті суду, оскільки позивач у судовому засіданні 17 липня 2025 року зазначив, що відповідач не проживає за зареєстрованим місцем проживання, а фактичне місце проживання відповідача позивачу не відоме. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, заслухавши позивача, суд дійшов таких висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що за змістом наявної у справі копії розписки від 21.06.2022 р. [PERSON] позичає гроші в сумі 25500 доларів в [PERSON] , зобов`язується повернути до 01.09.2022 року. У копії розписки від 02.06.2022 р. зазначено, що [PERSON] позичає гроші в сумі 16500 доларів і 288000 гривень в [PERSON] , зобов`язується повернути до 01.09.2022 року. У відповідності до наданої суду копії нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Суружіу М.Д. договору позики від 06.11.2021 р. (далі договір позики) [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали цей договір про те, що позикодавець передав у власність позичальникові, а позичальник отримав від позикодавця гроші в сумі 400000 грн 00 коп. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору (п.1 копії договору позики). Згідно п.2 копії даного договору позики сторони за цим договором домовились про те, що: а) остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 06 травня 2022 року; б) щомісячно, не пізніше 06 числа кожного місяця позичальник зобов`язаний сплачувати позикодавцеві 2% від суми позики, що становить 8000 грн. 00 коп.; в) виконання зобов`язання за договором має бути здійснено готівкою за місцем проживання позикодавця або за іншою адресою, вказаною позикодавцем. При неповерненні суми позики з відсотками своєчасно, тобто до 06 травня 2022 року позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилась несплаченою з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох відсотків від простроченої суми (п.3 копії договору позики). За змістом п.6 копії договору позики, у разі повного виконання зобов`язання за даним договором, позикодавець зобов`язується повернути позичальнику примірник даного договору, на цьому примірнику позикодавець повинен проставити відмітку про повне виконання зобов`язання і скріпити її своїм підписом. У разі неможливості передати позичальнику примірник даного договору, позикодавець зобов`язаний видати позичальнику розписку або заяву про одержання грошей і скріпити її своїм підписом. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування. У статтях 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Форма договору позики визначена у ст.1047 ЦК України, відповідно до якої договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду страви і підлягають встановленню для ухваленні судового рішення. Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень ст.95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено у порядку, встановленому законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Якщо подано копію (електрону копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) такий доказ не береться судом до уваги. Відповідач у даній справі не подав відзиву на позовну заяву, у підготовче та судове засідання жодного разу не з`явився, а відтак не пояснив суду свою позицію щодо суті позовних вимог. Як вбачається з матеріалів даної справи, при зверненні до суду з позовом, позивач не надав суду ані оригінал нотаріально посвідченого договору позики від 06.11.2021 р., ані оригінал розписки від 21.06.2022 р. При цьому, за умови не підтвердження відповідачем договірних відносин між сторонами за договором позики, факт невиконання відповідачем вказаних договорів позики може бути підтверджено лише наданням суду оригіналу розписки та оригіналу договору позики. Однак, оригінали вищевказаних доказів до позовної заяви позивачем не долучені, а у судовому засіданні оригіналів зазначених доказів суду не надано. Копія договору позики не є належним доказом у справі і не може бути використана як доказ на підтвердження наведених у позовній заяви обставин, оскільки сторона позивача не надала суду оригіналу вказаного договору. За таких обставин, на переконання суду, факт невиконання договору позики відповідачем є недоведеним. Зокрема, судом встановлено, що за змістом п.3 договору позики сторони передбачили, що при неповерненні суми позики з відсотками своєчасно, тобто до 06 травня 2022 року позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення. У даному випадку йдеться саме про оригінал договору, а не його копію, яку позивач долучив до позовної заяви. Відтак, суд дійшов висновку, що саме оригінальний примірник договору позики та оригінал розписки підтверджують безспірність такої позики та заборгованості. Однак, позивач вищевказані оригінали доказів суду не надав. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «реальним (від лататинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09 жовтня 2018 року в справі № 924/1096/17 вказано, що «договір позики є класичним прикладом реального договору, про що свідчить положення абзацу 2 частини 1\~статті 1046 ЦК України. Така норма сформульована імперативно. Окрім того, із дефініції даного договору, яка закріплена в абзаці 1 частини 1\~статті 1046 ЦК України, можна зробити висновок, що оскільки позика спрямована до обов`язку повернути взяте в позику, то немає позики там, де не було заздалегідь взято в позику, тому що тоді не може бути мови про повернення. Суди попередніх інстанцій, встановивши, що сторонами справи не було доведено факту передання позикодавцем (відповідачем) грошових коштів позичальнику (позивачу), дійшли висновку, що наявні договори між позивачем та відповідачем в якості договорів позики є неукладеними». У\~ст.545 ЦК України\~передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належного виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі\~статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що незважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій\~статті 545 ЦК України\~регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя\~статті 545 ЦК України\~не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у\~статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, коли кредитору не передавався борговий документ. Тобто наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належне виконання боржником свого обов`язку. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 27 березня 2024 року у справі № 596/1123/19 (провадження № 61-7056св22) та від 05 червня 2024 року у справі №\~640/15157/16-ц (провадження № 61-4579св24). Судом встановлено, що доводи позивача про невиконання боргових зобов`язань відповідача перед ним, ґрунтуються не на оригіналах боргових зобов`язань, а на їх копіях, тоді як відповідно до ч.2\~ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За таких обставин, суд вважає, що копії наданих позивачем договору позики від 06.11.2021 р., та розписки від 21.06.2022 р. не є належними доказамипро невиконання відповідачем зазначених договорів позики,а відтак не можуть бути використані в якості доказу на підтвердження наведених у позовній заяви доводів, тоді як позивачем не надано суду ані оригіналу договору позики від 06.11.2021 р., ані оригіналу боргової розписки від 21.06.2022 р. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що факт невиконання відповідачем умов вищевказаних договорів позики є недоведеним, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно зі\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, оскільки суд прийшов до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити, судові витрати, які складаються зі сплати судового збору, слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed