Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Бойко Наталію Олександрівну звернувся до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу в сумі 1654412 грн 89 коп. за договором позики. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 04.09.2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 15 000 доларів США, що є еквівалентом 415 350, 00 грн на день передачі за офіційним курсом НБУ. За умовами договору позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві грошові кошти в строк до 21.11.2021 року, а в разі несплати в зазначений термін позичальник зобов`язався сплатити за час прострочення 3 % річних простроченої суми, а також усю суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення та пеню у розмірі 100 % від суми заборгованості за кожен день такої прострочки. Відповідач умови укладеного договору позики не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у сумі 1654412 грн 89 коп., яка складається з основної заборгованості - 633 000 грн., 3% річних у сумі 61340 грн 30 коп., інфляційних втрат 327072 грн 59 коп., пені - 633 000 грн. [PERSON] дружиною позичальника, була надана згода на укладення договору позики, у зв`язку з чим у відповідачів, як у подружжя, виник солідарний обов`язок повернути таку позику позивачу. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.02.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.03.2025 року закрито підготовче засідання у справі та призначено до судового розгляду по суті.\~ Прдставник позивача в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання також не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення, наявні в матеріалах справи. Заяви про розгляд справи без їх участі до суду не надходили, відзиву на позов від відповідачів також не надходило. Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14.08.2025 року постановлено провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 04.09.2020 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зінковою Ю.Є. за реєстровим №826. Договір укладено за згодою дружини позичальника [PERSON] , [INFO] , справжність підпису якої на заяві засвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зінковою Ю.Є. 04.09.2020 року за реєстровим № 825, про що зроблено відповідне застереження у договорі у п. 12. Відповідно до п. 1 вказаного договору позивач (позикодавець) [PERSON] при укладенні цього договору передав у власність позичальникові [PERSON] грошові кошти в розмірі 15 000 доларів США, що є еквівалентом 415 350, 00 грн. на день передачі за офіційним курсом Національного Банку України. Факт передачі позики є підписання цього договору (п. 1.1 договору) Відповідно до п. 2 договору позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві в строк до 21.11.2021 року в порядку та на умовах цього договору грошові кошти в розмірі 15000 доларів США, що є еквівалентом 415 350, 00 грн на день передачі за офіційним курсом Національного Банку України. В разі несплати в зазначений термін позичальник зобов`язаний сплатити за час прострочення 3 % річних простроченої суми, а також усю суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення та пеню у розмірі 100 % від суми заборгованості за кожен день такої прострочки. Згідно з п. 4 договору виконання позичальником свого зобов`язання за цим договором має бути здійснено готівкою в національній валюті, за комерційним курсом на дату виплати, або у валюті, якою була надана позика, та оформлюється відповідно до вимог чинного законодавства заявою у нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу. Після виконання позичальником свого зобов`язання позикодавець повинен передати йому примірник цього договору. Наявність у позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору є свідченням прострочення виконання позичальником свого зобов`язання (п. 5 договору). Сторони домовилися, що, у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне позичені гроші, позикодавець має право подати цей договір до стягнення у строки, передбачені чинним законодавством України. Звернення стягнення здійснюється як за рішенням суду, так і на підставі виконавчого напису нотаріуса на майно та грошові кошти, що належать на праві приватної власності позичальникові (п. 6 договору). Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до\~ст.\~626\~ЦК України,\~договором є\~домовленість двох\~або більше\~сторін,\~спрямована на\~встановлення,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав та\~обов`язків. Договір\~є одностороннім,\~якщо одна\~сторона бере\~на себе\~обов`язок\~перед другою\~стороною вчинити\~певні дії\~або утриматися\~від них,\~а друга\~сторона наділяється\~лише правом\~вимоги,\~без виникнення\~зустрічного обов`язку\~щодо першої\~сторони. Договір\~є двостороннім,\~якщо правами\~та обов`язками\~наділені обидві\~сторони договору. До\~договорів,\~що укладаються\~більш як\~двома сторонами\~(багатосторонні\~договори),\~застосовуються загальні\~положення про\~договір,\~якщо це\~не суперечить\~багатосторонньому характеру\~цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Згідно ст.\~638\~ЦК України,\~договір є\~укладеним,\~якщо сторони\~досягли згоди\~з усіх\~істотних умов\~договору. Істотними\~умовами договору\~є умови\~про предмет\~договору,\~умови,\~що визначені\~законом як\~істотні або\~є необхідними\~для договорів\~даного виду,\~а також\~усі ті\~умови,\~щодо яких\~за заявою\~хоча б\~однієї із\~сторін має\~бути досягнуто\~згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. При цьому письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно ст.\~524\~ЦК України\~зобов`язання\~має бути\~виражене у\~грошовій одиниці\~України -\~гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Згідно ст.\~60,\~61\~Сімейного Кодексу\~України,\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається,\~що кожна\~річ,\~набута за\~час шлюбу,\~крім речей\~індивідуального користування,\~є об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя.\~Об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя може\~бути будь-яке\~майно,\~за винятком\~виключеного з\~цивільного обороту. Об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~є заробітна\~плата,\~пенсія,\~стипендія,\~інші доходи,\~одержані одним\~із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Положеннями ч. 4 ст. 65 Сімейного Кодексу України предбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. За змістом ст. ст. 541, 543 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї (пункт 61). Матеріалами справи встановлено, що на момент укладення договору позики, відповідач [PERSON] перебував у шлюбі зі [PERSON] , при цьому останньою була надана згода на укладення договору позики, у зв`язку з чим суд доходить висновку, що у відповідачів, як у подружжя, виник солідарний обов`язок повернути таку позику позивачу. Дослідивши встановлені\~фактичні обставини\~в справі,\~оцінивши докази,\~суд доходить\~висновку,\~що відповідач [PERSON] \~свої договірні зобов`язання за договором позики від 04.09.2020 року не виконав і не повернув позичальнику позику в сумі та в строк, визначений договором, при цьому останній перебував у шлюбі зі [PERSON] , якою була надана згода на укладення договору позики, у зв`язку з чим суд доходить висновку, що у відповідачів, як у подружжя, виник солідарний обов`язок повернути таку позику позивачу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зазначеною статтею визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. При цьому суд звертає увагу на те, що Законом № 691-20\~від 16.06.2020 внесено зміни до «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, зокрема до п. 15, а саме у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Також Законом №2120-ІХ від 15.03.2022 року внесено зміни до п. 18, а саме у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього\~Кодексу,\~а також\~від обов`язку\~сплати на\~користь кредитодавця\~(позикодавця)\~неустойки (штрафу,\~пені)\~за таке\~прострочення.\~Установити,\~що неустойка\~(штраф,пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на те, що період невиконання відповідачами грошових зобов`язань за договором позики підпадає на період дії карантину та в період дії в Україні воєнного стану, суд доходить висновку, що вимога про стягнення 3 % річних підлягає частковому задоволенню лише за період з 22.11.2021 року до 23.02.2022 року, при цьому вимога про стягнення з відповідачів пені у сумі 633 000 грн задоволенню не підлягає. З урахуванням наведеного вище, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів 3 % річних у сумі 4893 грн 53 коп. за прострочення виконання грошового зобов`язання. Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат, суд зауважує на тому, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, оскільки офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою\~статті 625 ЦК України\~інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 червня 2020 року у справі № 752/10252/16. Враховуючи вищевикладене, а також те, що умовами договору позики сторони визначили, що позичальник бере на себе зобов`язання повернути кошти в тому ж розмірі (еквівалент долар США), нарахована позивачем сума інфляційних втрат стягненню не підлягає. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, надавши оцінку доказам, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання\~про розподіл\~судових витрат\~у відповідності\~до ст.\~141\~ЦПК України,\~суд вважає\~за необхідне\~стягнути солідарно\~з відповідачів\~на користь\~позивача витрати\~зі сплати\~судового збору\~у розмірі\~4670\~грн 03\~коп.\~пропорційно задоволених\~вимог. Також згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано договір про надання правничої допомоги № 03/02-25 від 03.02.2025 року; додаткову угоду № 1 від 03.02.2025 року до договору про надання правничої допомоги № 03/02-25 від 03.02.2025 року; рахунок на оплату від 21.05.2025 року № 21-05-1; прибутковий касовий ордер № 5 від 21.05.2025 року та квитанції до прибуткового касового ордеру № 5; акт виконаних послуг від 21.05.2025 року, відповідно до якого за надання правової допомоги була узгоджена сума у розмірі 20000 грн, у зв`язку з чим суд доходить висновку, що вказані витрати підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: partial