Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

09.05.2025 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» в особі представника - адвоката Пархомчука С.В. звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, ціна позову 5 220 грн., мотивуючи тим, що 10.10.2020 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 157426 на суму 1000 грн. строком на 30 днів з процентною ставкою 2 % в день або 730 % річних. 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 1000 грн. за договором № 157426 від 10.10.2020. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 13.01.2025 склала 5 220 грн., що складається з 1 000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 4220 грн. - прострочена заборгованість за процентами. Зазначену суму позивач просить стягнути на його користь з відповідача. Ухвалою суду від 13.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 11.06.2025. Ухвалою суду від 11.06.2025 розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідачки - адвоката Дорова А.О. у зв`язку з необхідністю відповідача ознайомитись з матеріалами справи та підготувати відзив на позовну заяву. 24.07.2025 представник відповідача Доров А.О. надав до суду відзив на позовну заяву, в якому з вимогами позивача про дострокове стягнення заборгованості не погоджується, тому що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження своїх вимог про стягнення заборгованості. Він вважає, що згідно з вимогами частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами, відповідно до статті 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці обставини встановлюються у тому числі письмовими доказами. Крім того, представник відповідача Доров А.О. наголошує на положеннях пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також просить звернути увагу та те, що кредитні кошти отримані ще 10.10.2020, з цього часу зобов`язання відповідачем не виконувались, а тому право вимоги у позивача виникло в травні 2023 року. З позовом до суду позивачі звернулися лише в травні 2025 року, тобто з порушенням 3-х річного строку позовної давності. Зазначає, що позов подано 08.05.2025, що перевищує 3-річний строк позовної давності. До того ж вважає встановлену договором ставку в 2 % на день високою. Це еквівалентно 730 % річних, що значно перевищує ринкові ставки кредитування і суперечить принципам розумності та справедливості, закріпленим у статті 6 ЦК України. Він зазначає, що надмірно високі проценти можуть розглядатися як лихварство, що заборонено статтею 1046 ЦК України. На підтримку своєї позиції відповідач посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові Пленуму №6 від 24.04.2019, де наголошується на можливості перегляду сум надмірних неустойок та процентів. Оскільки така позиція підкріплюється сталою судовою практикою, що передбачає зменшення або повне анулювання неустойок, які явно суперечать принципам справедливості. Він зазначає, що відповідач не отримував жодних офіційних повідомлень від позивача щодо нарахування відсотків, вимог про погашення боргу або наміру звернутися до суду. На думку представника відповідача, це є порушенням конституційного права відповідача на захист, гарантованого статтею 55 Конституції України, а також права на належний судовий процес, передбаченого статтею 56 ЦПК України. Зазначені норми, як стверджує представник, гарантують своєчасне інформування про наявність заборгованості та необхідність її погашення. Відсутність таких належних повідомлень, на переконання представника відповідача, є порушенням прав відповідача і має слугувати підставою для відмови у задоволенні позову або зменшення суми стягнення. Представник відповідача Доров А.О. не погоджується з вимогою позивача про відшкодування судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі понад 12 922 грн 40 коп., вважаючи цю суму необґрунтованою. Він посилається на статтю 137 ЦПК України, яка регламентує розподіл витрат на правничу допомогу. Відповідно до цієї статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу, сторона має надати детальний опис виконаних адвокатом робіт, а також докази їх оплати. Розмір витрат на послуги адвоката має бути співмірним зі складністю справи, часом, витраченим на надання послуг, та їх обсягом. Представник відповідача звертає увагу суду на те, що у додатках до позовної заяви відсутні як калькуляція наданих адвокатом послуг, так і квитанція про їх оплату на заявлену суму. У зв`язку з цим він вважає, що вимоги про стягнення коштів за надані послуги адвоката задоволенню не підлягають. Він також вказує на правову невизначеність у договорі, а саме: відсутність чіткої методики нарахування відсотків або застережень про їх максимальний розмір, що, на його думку, порушує принципи цивільного права, зокрема статті 6 та 215 ЦК України. Крім того, він заперечує проти необґрунтованості нарахування відсотків за період, що значно перевищує строк кредиту (понад 4 роки), і вважає такі нарахування неприйнятними та такими, що не відповідають умовам кредитної угоди. Представник відповідача наголошує на відсутності доказів, які б підтверджували фактичне надання кредиту у сумі, заявленій позивачем, а також відсутність розрахунків нарахованих сум. Він стверджує, що позивач повинен був підтвердити всі нарахування документально, але таких доказів у матеріалах справи недостатньо або вони відсутні. З огляду на пропуск строку позовної давності та необґрунтованість вимог, представник відповідача,

Outcome: approved