Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнених вимог просить суд: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина- [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі однієї третьої частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Обґрунтування позиції позивача Позивачка в обґрунтування позовної заяви зазначає, що 18 лютого 1995 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадського стану Таращанського району київської області, актовий запис № 14. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Таращанського районного суду Київської області шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітній син [PERSON] , [INFO] та малолітня донька [PERSON] , [INFO] , проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач на даний час жодної участі у утриманні та вихованні дітей не приймає. Ухвалою суду від 29.07.2025 заочне рішення Таращанського районного суду Київської області від 19.05.2025 року цивільній справі (№ 379/669/25) за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, - скасувано та призначено до розгляду на 18.08.2025. Позивачка 18.08.2025 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Уточнені вимоги підтримує, просить стягувати одну третю частину заробітку (доходу) та витрати на правову допомогу в розмірі 3500,00 грн. Відповідач 18.08.2025 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та просить задовольнити уточнений позов в повному обсязі. У заяві про скасування заочного рішення зазначав, що як батько дітей обов`язок по сплаті аліментів визнає, має можливість надавати посильну матеріальну допомогу позивачу для утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з матір`ю. В той же час, визначаючи розмір аліментів, необхідних для забезпечення належного утримання дітей прохає врахувати матеріальне становище. Зазначає, що заробітна плата в Таращанському технічному та економіко-правовому фаховому коледжі після вирахування податків та обов`язкових зборів є незначною. Для забезпечення щоденних потреб відповідач також потребує коштів. Також значні кошти йдуть на сплату комунальних послуг. Вважає, що за таких обставин необхідно стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі однієї третьої частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. За положенням ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка належним чином повідомлених учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 18 лютого 1995 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадського стану Таращанського району київської області, актовий запис № 14., що вбачається з наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , видане 18.11.1995. Від цього\~шлюбу сторони\~мають неповнолітнього\~сина \~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та малолітню\~доньку [PERSON] ,\~ [INFO] , які зареєстровані та проживають разом із позивачкою. Сторони не ведуть спільного господарства, не підтверджують шлюбних стосунків. Рішенням суду від 19.05.2025 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити у повному обсязі. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 ст. 2 Сімейного кодексу України\~врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч. 7\~ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з вимогами ч. 2\~ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.\~3,\~18 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР 27.02.1991\~№ 789-XII, набрала чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до\~ст.180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Частиною 3 ст. 181 СК України\~визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ч. 2\~ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку(доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Статтею 141 СК України\~визначено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини не залежно від того, чи перебувають вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. З огляду на наведене, суд висновує про достатність фактичних і правових підстав для задоволення уточнених позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Згідно зі\~статтею 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Датою подання позовної заяви є 15.04.2025. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України\~рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Розподіл судових витрат Так, згідно ст.\~133\~ЦПК\~України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та інші, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Крім того, в силу ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачкою подано: договір № 33/64/25 про надання правничої допомоги адвокатом від 14.04.2025, укладеного між позивачкою [PERSON] та адвокатом Якименком О.В.; акт № 33/64/25/1 виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги адвокатом від 4.04.2025, відповідно до якого вартість виконаних робіт складає 3500,00 грн; квитанцію № 2.117987449.1 від 14.04.2025 про оплату витрат на надання правничої допомоги (гонорару) адвокатом у розмірі 3500,00 грн; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 3207/10. Суд вважає, що вказані документи можна визнати належними доказами на підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу, а тому вимоги щодо відшкодування витрат за надання юридичної допомоги в розмірі з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України підлягають до задоволення. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому згідно із ст.133,141,142 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Враховуючи наведене,

Outcome: approved