Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

24 березня 2025 року [PERSON] звернувся з позовом до ТОВ «НК Барель» в якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості по заробітній платі за період з 01 листопада 2024 року по 31 грудня 2024 року (включно) у розмірі 26433,45 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 5241,38 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 31 грудня 2024 року до дати винесення рішення суду без відрахування обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач має інвалідність 3 групи за загальним захворюванням. 20 серпня 2024 року працевлаштувався в ТОВ «НК Барель» оператором заправних станцій другого розряду АЗС №6. Працював на підставі наказу №186/к від 19 серпня 2024 року. 30 грудня 2024 року був звільнений з цієї посади за угодою сторін ч.1 ст. 36 КЗпП по наказу №274/к від 30 грудня 2024 року в якому зазначено виплатити йому компенсацію за 9 днів невикористаної щорічної відпустки за 2024 рік. З довідки про доходи №8, виданою бухгалтером ТОВ «НК Барель» вбачається, що позивачу заробітна плата нарахована за листопад 2024 року та складає 11659, 04 грн., за грудень 2024 року 14794,41 грн. Таким чином відповідач за останні два місці роботи нарахував йому заробітну плату, але не виплатив. Також відповідачем не виплачено позивачу компенсацію за 9 календарний днів невикористаної відпустки за 2024 рік. Крім того, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені його за період з 31 грудня 2024 року і до 17 березня 2025 року у розмірі 30866,14 грн., який відповідно буде зростати до винесення судом рішення. З суми доходу позивача згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу пенсійного фонду України (довідка форми ОК-5 звітний рік 2024, суми зазначені про нараховану заробітну плату з врахуванням обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати роботодавцем0 за період з 19 серпня 2024 року по 31 грудня 2024 року, що становить 56490,45 грн. Для визначення заборгованості по заробітній платі за період листопад та грудень 2024 року, виходить загальний розмір 26433,45 грн.(листопад 2024 року 11659,04 грн.+ грудень 2024 року 14794,41 грн.). Крім того, згідно наказу №274/к від 30 грудня 2024 року позивачу при звільненні з роботи підлягала виплаті компенсація за 9 днів невикористаної щорічної відпустки за 2024 рік. Отже згідно довідки позивача про середню заробітну плату від 02 січня 2025 року №1 складає 429,29 грн. Також підлягає стягненню середній заробіток за час затримку за час затримки розрахунку при звільненні за період з серпня 2024 року станом на 17 березня 2024 року і до вирішення справи по суті, яка розраховується шляхом множення кількості днів прострочки на (582,38 грн. - робочий день) за період з 31 грудня 2024 року по 17 березня 2025 року складає 582,39 грн. *53 дні =30866,14 грн. На підставі індивідуальних відомостей з Пенсійного фонду України про застраховану особу, просить суд також стягнути з відповідача компенсацію за 9 днів невикористаної відпустки у розмірі 5241,38 грн. (розрахунок загальний дохід за 5 місяців 56490,45 грн. : 97 робочих днів=582,38 грн., середньоденна заробітна плата у розмірі *9 календарних днів невикористаної відпустки 5241,38 грн.). Ухвалою від 25 березня 2025 року було відкрито провадження по справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У строк встановлений судом відповідач подав відзив на позов в якому у задоволені позову просив суд відмовити. Зазначили, що неплатоспроможність товариства припинилась реалізація палива через мережу орендованих АЗС, що було основним видом діяльності товариства. ТОВ «НК Барель» припинило господарську діяльність в кінці 2024 року, а орендовані АЗС повернули власникам. Працівники звільнялись за згодою сторін. ТОВ «НК Барель» має заборгованість по невиплаченій заробітній платі як перед працівниками так і перед керівництвом. Невиплата заробітної плати пов`язана виключно з відсутністю коштів, а не умислом керівника. Через видання судами наказів поточні рахунки ТОВ «НК Барель» було заблоковано шляхом накладання на них арештів по виконавчим провадженням. Суд, на підставі ст. 280 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідно до наказу №186/К від 19 серпня 2024 року ТОВ «НК Барель» [PERSON] прийнятий на посаду оператора заправних станцій другого розряду АЗС №6, що підтверджується записом №21 від 20 серпня 2024 року у його трудовій книжці [NUMBER] (а.с.17-21). Відповідно до наказу №274/к від 31 грудня 2024 року [PERSON] звільнено з 31 грудня 2024 року за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України). У цьому ж наказі зазначено про виплату компенсації за 09 днів невикористаної щорічної відпустки за 2024 рік (а.с.16). Відповідно до довідки про доходи №8, виданої ТОВ «НК Барель», загальна сума доходу [PERSON] за період з 20 серпня 2024 року по 31 грудня 2024 року складає 56490,45 грн. (а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої незалежності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Вимогами ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст. 15 Закону України "Про оплату праці", форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті. Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічна норма міститься і в ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Частиною 1 статті 47 Кодексу законів про працю України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. За змістом ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Таким чином, всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Водночас, згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. Згідно із абзацом 4 пункту 2 Порядку обчислення заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 даного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При цьому, у п. 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2021, справа № 9901/407/19 зазначено, що системний аналіз п. 3 Порядку № 100 та п. 164.6 ст. 164 ПК України дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. Відповідно до довідки про доходи позивачу належить до виплат: у листопаді 2024 року(21 робочий день) - 11659,04 грн. нарахованої з/п 2098,63 грн. утриманого податку; у грудні 2024 року (22 робочих дні) - 14794,41 грн. нарахованої з/п 2662,99 грн. утриманого податку). Отже, сума середньоденного заробітку становить 725,93 грн. ((11659,04+ 2098,63+14794,41+2662,99):43). В день звільнення позивачу [PERSON] не було вплачено всі суми, що належали йому від відповідача (заробітна плата, компенсація за невикористані відпустки). Таким чином, суд вважає доведеним наявність у відповідача перед позивачем заборгованості по заробітній платі за період з 01 листопада 2024 року до 31 грудня 2024 року в розмірі - 26453,45 грн., без податків відповідно до довідки про доходи №8 виданої ТОВ «НК Барель». Також позивачу відповідно до наказу про звільнення слід виплатити компенсацію за 09 календарних днів невикористаної відпустки за 2024 рік в сумі 6 533,37 грн. ( 09 днів х 725,93 грн - сума середньоденного заробітку позивача). Стосовно позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки, суд вважає за необхідне зазначити таке. З часу звільнення [PERSON] до дня ухвалення рішення суду минуло 233 робочих днів (з 01 січня 2025 року по 21 серпня 2025 року, включно), однак вказаний строк відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП, обмежений 6 місяцями( з 01січня 2025 року по 30 червня 2025 року, що становить 181 день. Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки становить 131393,33 грн. (181 днів затримки виплат х 725,93 грн - сума середньоденного заробітку позивача). Враховуючи те, що повний розрахунок з [PERSON] відповідачем не було проведено, суд приходить до висновку, що з ТОВ «НК Барель» на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 01 січня 2025 року по 21 серпня 2025 року, включно, в розмірі 131393,33 грн. Беручи до уваги сукупність досліджених та перевірених у справі доказів, суд вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути: 26453,45 грн. заборгованості по заробітній платі за період з 01 листопада 2024 року по 31 грудня 2024 року, 6 533,37 грн. компенсації за невикористану відпустку за 2024 рік, 131393,33 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 січня 2025 року по 21 серпня 2025 року. Оскільки позов підлягає до задоволення, то, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути 3028 грн. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved