Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просить винести рішення, згідно якого розірвати шлюб з відповідачем, який було укладено 15.04.2015 та зареєстровано відділом ДРАЦС по місту Чугуєву РС Чугуївського МРУЮ у Харківській області, зроблено актовий запис за № 61, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів заробітку щомісячно, посилаючись на те, що у шлюбі з відповідачем в них [INFO] народилась донька [PERSON] . Проте, спільне подружнє життя через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейне життя та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, постійні сварки не склалось, у зв`язку з чим позивач вважає, що сім`я остаточно розпалась та примирення між ними неможливе. Донька [PERSON] проживає з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач не надає кошти на утримання дитини, у зв`язку з чим просить стягнути з нього аліменти на утримання доньки. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 15.04.2015 відділом ДРАЦС по місту Чугуєву РС Чугуївського МРУЮ у Харківській області між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.04.2015, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 61. У даному шлюбі [INFO] в них народилась донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.12.2015. Згідно із ст.24 СК України та ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Згідно із ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Спільне життя між позивачем та відповідачем в результаті відсутності взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейне життя та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, постійних сварок не склалося, шлюбні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть, фактично сім`я припинила своє існування, у зв`язку з чим сім`я розпалася остаточно та примирення між ними неможливе, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, дослідивши матеріали справи, вважає подальше сумісне життя подружжя та збереження сім`ї неможливим, у зв`язку з чим шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 1 ст.13\~ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини. Виконання передбачених статтею 150\~СК обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалася обома батьками, оскільки стягнення аліментів якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Положення ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст.181,182\~СК України дають підстави для висновку про те, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Частиною 3\~статті 181 Сімейного Кодексу визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів). Відповідно до ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що відповідач має обов`язок брати участь в утриманні своєї малолітньої дитини, а також те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки, шляхом дослідження письмових доказів, судом встановлено, що сторони мають спільну малолітню дитину, яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, відомості про те, що відповідач у добровільному порядку надає матеріальну допомогу на утримання дитини, у суду відсутні та відповідачем не спростовані, у зв`язку з чим слід стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та до її повноліття, насамперед як спосіб захисту прав, інтересів та свобод малолітньої дитини, а також позивача. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини. Обставин, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти на утримання дитини в зазначеному розмірі щомісячно відповідачем не надано. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справи щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» та ч. 1 ст.\~192\~СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1,2 ст. 179 ЦПК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до ч.1 ст.191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved