Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

Позивач ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» звернулось до Ківерцівського районного суду Волинської області з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.10.2024 між ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» та відповідачем по справі [PERSON] було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 5690341024, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 5000 грн., шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника за наданими реквізитами платіжної картки № [NUMBER] на умовах строковості, зворотності, платності, які зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ними. ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» виконало свої зобов`язання у повному обсязі та надало [PERSON] кредитні кошти. Однак, відповідач порушив умови Договору про надання грошових коштів у позику № 5690341024 від 12.10.2024 щодо своєчасного повернення суми кредиту, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за даним правочином, загальний розмір якої становить 26400 грн. з яких: 5000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 11400 грн. заборгованість за процентами, 10000 грн. неустойка за кожен день прострочення повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» суму заборгованості за Договором про надання грошових коштів у позику № 5690341024від 12.10.2024 в розмірі 26400 грн., а також 2422,40 грн. судового збору. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 03.06.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 03.06.2025 витребувано докази із АТ КБ «ПриватБанк». 17.06.2025 відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує факт укладення договору, не погоджується із розміром нарахованої неустойки, стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази перерахунку коштів (тіла кредиту), не відомо кому належить картковий рахунок, на який переказано кошти, просить відмовити в задоволенні позову. 25.06.2025 через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив представника позивача, в якому останній зазначає, що матеріали справи містять всі докази, які підтверджують факт укладення договору, видачі кредитних коштів, непогашену заборгованість. Під час укладення договору [PERSON] пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку, в результаті чого було встановлено дані позичальника, зокрема дату народження, ідентифікаційний код. Також позичальником було зазначено фінансовий номер телефону, електронну пошту, саме на фінансовий номер було відправлено одноразовий ідентифікатор, яким був підписаний Договір про надання грошових коштів у позику № 5690341024 від 12.10.2024. Зазначає, що відповідач у своєму відзиві використовує тези, як суперечать одна одній, адже спочатку [PERSON] заперечує факт укладення кредитного договору, а потім уточнює, що не доведено, що саме цю редакцію договору він «розумів та узгодив». Також стверджує, що без персональних даних відповідача укладення договору є неможливим. До суду 21.07.2025 року надійшла інформація із АТ КБ «ПриватБанк» стосовно рахунків відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 2 ст. 76, ч. ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 12.10.2024 між ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» та відповідачем по справі [PERSON] було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 5690341024, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 5000 грн., шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника за наданими реквізитами платіжної картки № [NUMBER] на умовах строковості, зворотності, платності, які зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ними. Вказаний договір підписаний електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора в якості аналога власноручного підпису 8991, який було надіслано на фінансовий номер телефону відповідача. Разом із договором відповідач по справі підписав одноразовим ідентифікатором графік платежів за вищезазначеним договором (а.с.27-29). З розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором вбачається, що відповідач по справі [PERSON] станом на 28.05.2025 року перед позикодавцем - ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» має заборгованість за вищевказаним договором, яка становить 26400 грн. з яких: 5000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 11400 грн. заборгованість за відсотками, 10000 грн. заборгованість за неустойкою (а.с. 53). ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» виконало свої зобов`язання у повному обсязі та надало відповідачу по справі [PERSON] кредитні кошти в сумі 5000 грн. Факт переказу коштів підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 20008-1354-151554355 та відповіддю АТ КБ «ПриватБанк», яка містить інформацію щодо рахунків [PERSON] , а також виписку по рахунку [PERSON] за період з 12.10.2024 по 30.10.2024 (а.с. 32, 90-91). За правилами частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до норм ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно зі ст.3 якого електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно із ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Положеннями ст.12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Порядок та підстави нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами, зокрема кредитними коштами банку, передбачені статтями 1048 та 1056-1 ЦК України. Зокрема, частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Зважаючи на те, що позивачем доведено факт отримання позичальником кредитних коштів в розмірі 5000 грн., правові підстави для нарахування відсотків у розмірі 11400 грн., що жодним чином не спростовано відповідачем, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за кредитним договором № 5690341024 від 12.10.2024 в розмірі 16400 грн. Відповідно п. 18 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, позивачу в стягненні неустойки в сумі 10000 грн. слід відмовити. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У ході розгляду даної справи ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» було понесено судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції в розмірі 2422,40 грн. Позов ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» задоволено частково на суму 16400 грн. Оскільки позов підлягає до часткового задоволення (16400 грн. х 100 : 26400 грн. = 62,12%), тому судові витрати, понесені позивачем зі сплати судового збору в розмірі 1504,79 грн. (2422,40 х 62,12: 100) слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial