Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

22.05.2025 позивач через представника, адвоката Дем`яненка О.А., з використанням системи «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до Смілянської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , який був чоловіком позивачки, помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина, що складається із житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Вказане майно належало померлому на підставі договору купівлі продажу, укладеного ним із [PERSON] , його сестрою, що був посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу. Під час укладення договору питання переходу права власності на земельну ділянку, на якій розміщений вказаний житловий будинок, не вирішувалося. Будинковолодіння належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті її матері [PERSON] . Позивачка як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , їй відмовлено, оскільки відповідна земельна ділянка не належала померлому [PERSON] . Земельна ділянка передана у власність [PERSON] на підставі рішення Смілянської міської ради від 18.10.1997 №877, що підтверджується державним актом про право на землю ЯИ №913211. Вказаний акт виданий 04.11.2009, однак [PERSON] померла [INFO] . Посилаючись на те, що після смерті чоловіка позивачка в передбачений законом спосіб успадкувала нерухоме майно, будинковолодіння за адресою [ADDRESS] , на підставі ст. 120 та 125 ЗК України, нею набуто право власності і на земельну ділянку, просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 7110500000:03:005:0193, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 26.05.2025 відкрите провадження у справі за вказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, встановлений сторонам строк для подання письмових заяв по суті справи, підготовче судове засідання призначене на 27.06.2025. Під час підготовчого провадження ухвалою суду від 27.06.2025 задоволене клопотання представника позивача та витребувано від Смілянської державної нотаріальної контори інформацію про спадкоємців після смерті [PERSON] , а від Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області відомості про спірну земельну ділянку та копію правовстановлюючих документів на ім`я [PERSON] . Ухвалою суду від 17.07.2025 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 05.08.2025. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві та додатках. Представник відповідача, Смілянської міської ради, в судове засідання не прибула, однак 11.06.2025 через систему «Електронний суд» подала письмовий відзив, згідно з яким проти задоволення позову заперечує. Відповідні заперечення ґрунтуються на тому, що спірна земельна ділянка не увійшла до складу спадщини після смерті [PERSON] , оскільки під час укладення договору купівлі-продажу питання переходу права власності на земельну ділянку не вирішувалося. [PERSON] після смерті [PERSON] , а так само і [PERSON] після придбання за договором купівлі-продажу житлового будинку, не вчинили дій щодо оформлення права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою [ADDRESS] . [PERSON] не набув права власності на вказану земельну ділянку, оскільки придбав лише будинковолодіння, тому у позивачки відсутні правові підстави для набуття права власності на земельну ділянку як спадкоємиці [PERSON] . Положення ст. 120 ЗК України в даному випадку незастосовні, оскільки діють в разі належності попередньому власнику земельної ділянки на праві приватної власності, а з матеріалів вбачається, що земельну ділянку не було зареєстровано за спадкодавцем. Просила провести судовий розгляд без участі представника відповідача, в задоволенні позову відмовити. Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, надані докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до наступного. [INFO] померла [PERSON] , яка була матір`ю [PERSON] та [PERSON] . 04.11.2009 на ім`я [PERSON] виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №913211, відповідно до якого остання на підставі рішення Виконавчого комітету Смілянської міської ради від 18.10.1997 №877 є власником земельної ділянки площею 0,10 га, що розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Акт зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 04.11.2009 під номером 010977800429. Відповідно до плану меж земельної ділянки, кадастровий номер земельної ділянки 7110500000:03:005:0193. Як встановлено із витягу із державного земельного кадастру НВ-9937987982024 від 26.04.2024, земельна ділянка з кадастровим номером 7110500000:03:005:0193 за адресою [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 18.10.1997 №877, документ що підтверджує: від 04.11.2009 ЯИ №913211. Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України (тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення відповідних правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Пунктом 4.2 Тимчасового порядку ведення Державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України 02.07.2003 №174 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства від 07.07.2012 №408), державна реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі здійснювалася шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації. Відповідно до п. 8-9 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 №1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» одночасно з внесенням відомостей до Поземельної книги робляться записи у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі. Поземельна книга вважається відкритою після зазначення кадастрового номера земельної ділянки і дати її відкриття на титулі Поземельної книги, що завіряється підписом посадової особи, скріпленим печаткою територіального органу Держкомзему. На титулі також зазначаються найменування територіального органу Держкомзему та попередній і наступний кадастрові номери земельної ділянки. Дата відкриття Поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки. З викладеного вбачається, що державний акт про право на землю виданий на ім`я [PERSON] після її смерті. За статтею 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Отже, [PERSON] за життя не набула права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7110500000:03:005:0193. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить\~\~ до спадкоємців\~ на\~ загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). За положеннями ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно із витягом №25879577 від 18.01.2011 [PERSON] як спадкоємцеві [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину, спадкове майно домоволодіння з надвірними спорудами, розташоване за адресою [ADDRESS] . На підставі вказаних норм можна зробити висновок, що земельна ділянка, що на час смерті спадкодавця [PERSON] не була набута останньою у власність, не увійшла до складу спадщини та не могла бути успадкована її спадкоємцями. 03.09.2013 [PERSON] звернулася із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,2173 га в оренду терміном на 25 років для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] , що підтверджується відповідною заявою. Державна реєстрація земельної ділянки із кадастровим номером 7110500000:03:005:0282 площею 0,2173 га здійснена 19.09.2013 на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] , розробленої за замовленням [PERSON] , однак відомості про зареєстровані права щодо вказаної земельної ділянки відсутні. За ч. 1, 3-4 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126 ЗК України). З вказаного вбачається, що за замовленням [PERSON] розроблено технічну документацію щодо земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , однак іншої площі, така земельна ділянка набула ознак об`єкта цивільних права, однак право власності на неї не було зареєстроване. 02.07.2014 між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем укладено договір купівлі-продажу житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . За договором будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,2173 га, кадастровий номер 7110500000:03:005:0282, будинок належить продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого та посвідченого 18.01.2011 виконувачем обов`язків державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори. Сторонами не заперечується, що [PERSON] померла, проте відповідний документ відсутній в матеріалах справи. Після її смерті із заявами про прийняття або про відмову від спадщини до Смілянської державної нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, що додатково підтверджується відповіддю, наданою на виконання ухвали суду. Право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 7110500000:03:005:0282 або ж спірну земельну ділянку зареєстроване не було. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. 06.10.2023 позивачці в справі [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] на майно, що складається із житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою [ADDRESS] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією відповідного документа. 07.08.2024 нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 7110500000:03:005:0193, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою [ADDRESS] , оскільки вказана земельна ділянка не належала спадкодавцю [PERSON] . Щодо доводів позивача про набуття права власності на спірну земельну ділянку на підставі норм статей 120 та 125 ЗК України, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Пунктами «а», «в» частини першої статті 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Статтею 120 ЗК України визначено особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, який також пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При цьому під час застосування положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Такі правові висновки викладені Верховним Судом України в постановах від 11.02.2015 у справі №6-2цс15, від 13.04.2016 у справі №6-253цс16, від 12.10.2016 у справі №6-2225цс16. У постанові від 16.06.2020 у справі №689/26/17 Велика Палата Верховного Суду не встановила правових підстав для відступлення від наведених висновків та погодилася із застосуванням судами статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі №910/2861/18 звернула увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за землею); принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (пункт 8.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №910/18560/16). З огляду на викладені вище висновки [PERSON] за життя не набуто права власності на спірну земельну ділянку, як не було набуто відповідне право її спадкоємцем [PERSON] , таке не могло належати [PERSON] та не увійшло до складу спадщини, право на яку набула позивачка в справі [PERSON] . Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Аналіз вказаної норми закону свідчить про те, що ця норма може застосовуватись у разі, якщо об`єкт нерухомого майна розміщений на земельній ділянці, крім земель державної, комунальної власності. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.08.2024 в справі №153/1548/23, який суд вважає застосовним в даному випадку, оскільки відомості про право приватної власності на спірну земельну ділянку станом на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] відсутні. Отже суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріали справи не містять даних щодо судових витрат відповідача. За таких обставин судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed