Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в особі представника адвоката Козловської Ю.П., звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивачка посилається на те, що вона є власницею квартири, що розташована в [ADDRESS] . Вказане підтверджується свідоцтвом про право власності на житло виданого 02.07.1997 Органом по приватизації Заставнівської міської ради на підставі розпорядження від 02.07.1997 за № 61. [PERSON] з 29.01.2020 зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , проте більше трьох років і по даний час у квартирі не проживає та не зявляється. Місце проживання та перебування відповідача невідоме. Позивачка, як власниця квартири не має можливості безперешкодно користуватися, розпоряджатися своїм майном через реєстрацію відповідача у вказаній квартирі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов повністю, посилаючись на викладені обставини, просила його задовольнити. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не вказав, заяви про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву до суду від нього не надходило.\~ Про розгляд справи повідомлявся судовою повісткою, проте рекомендоване повідомлення було повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Оскільки відповідно до приписів ч. 8 ст. 128, ч. 2 ст. 130 ЦПК України відповідач вважається таким, що належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи у його відсутності та відзиву на позов від нього також не надходило, то справу, зі згоди представника позивача розглянуто в порядку заочного розгляду та ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст.\~280,\~281 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є співвласником квартири, що розташована в в [ADDRESS] . Вказане підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 02.07.1997 органом по приватизації Заставнівської міської ради на підставі розпорядження від 02.07.1997 за № 61 та технічним паспортом на квартиру, що знаходиться у її власності (а.с. 7-8). У вказаній квартирі зареєстрований з 29.01.2020 [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією паспорта [PERSON] та копією будинкової книги (а.с. 10-11). Як вбачається із Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 13.02.2025, комісією проведено обстеження умов проживання сім?ї [PERSON] . В результаті перевірки виявлено, що громадянин [PERSON] , 1992 року народження, зареєстрований за адресою власника квартири [ADDRESS] , однак з 2021 року за даною адресою не проживає, перебуває за межами України (а.с.9). Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що являється знайомою позивачки, односельчанкою. Їй відомо, що [PERSON] зі своєю матірю проживали по [ADDRESS] , відповідач хотів купити квартиру у [PERSON] у зв`язку з цим вона його прописала в квартирі. Зазначила, що [PERSON] виїхав за кордон до війни десь у 2021 році і вона більше його не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що являється чоловіком позивачки. Показав, що [PERSON] хотів купити квартиру, яка належить його дружині [PERSON] . Позивачка зареєструвала відповідача у вказаній квартирі, в якій [PERSON] деякий час проживав. Перед війною [PERSON] виїхав в Польщу та більше не повертався. На сьогоднішній день позивачка [PERSON] не може вільно розпоряджатися та користуватися своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у її квартирі, що розташована по [ADDRESS] . Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, то обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», ст.ст.319,321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке розташоване по [ADDRESS] обґрунтована та підлягає задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved