Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

07.07.2025 року справа надійшла до Окнянського районного суду Одеської області. Після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, ухвалою від 09.07.2025 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 05 липня 2024 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу спільних дітей сторони не мають. Спільне життя у них з відповідачем не склалося. Як виявилося, вони є різними людьми, їх погляди на життя занадто відрізняються, їх інтереси абсолютно різні, а характери несумісні. Близько півроку вони з відповідачем проживають окремо, останній поїхав , залишивши її. Тому вона твердо впевнена, що примирення з відповідачем і збереження їх сім`ї неможливе та суперечитиме її інтересам. Тому позивач просила їх шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу просила іменуватись дошлюбним прізвищем « [PERSON] ». Позивач в судове засідання не з`явилась, однак у позовній заяві зазначила про розгляд справи за її відсутності та наполягала на задоволенні позову. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив. Судова повістка про виклик на 07.08.2025 року о 09:00 год. була направлена на адресу його зареєстрованого місця проживання та вручена відповідачу особисто 18.07.2025, про що свідчить повідомлення «Укрпошти» про вручення /а.с.15/.\~ Враховуючи зазначене, суд вважає відповідача належно повідомленим, а причини його неявки неповажними. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України справа розглянута за його відсутності. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 05 липня 2024 року Відділом реєстрації актів цивільного стану та місця проживання Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області, актовий запис №39 /а.с.6/. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання\~\~ шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час\~ розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено, що протягом часу сторони не намагалися відновити сімейні стосунки, кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. На думку позивача, примирення та збереження сім`ї неможливе. Тому суд дійшов висновку, що збереження сім`ї суперечить інтересам позивача та, згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати. При цьому, згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved