Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Представник товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «283/958/25»)\~Стеценко М.В.,\~який діє\~на підставі\~довіреності №86\~від 27.09.2024,\~звернувся до\~суду з\~даним позовом,\~в обґрунтування\~якого зазначив,\~що 06.10.2024\~ [PERSON] уклав з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» Договір позики № 8525887. Відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало позичальнику грошові кошти в розмірі 14500,00 грн., процентна ставка становить 0,01 %, яка нараховується за кожен день користування позикою, на строк 24 днів та 5% процентів за понадстрокове користуванням кредиту, яке застосовується відповідно п. 10.5 договору позики № 8525887 від 06.10.2024. Всупереч умов кредитних договорів, відповідач не виконав своїх зобов`язань. [PERSON] не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Вимогами позову\~представник позивача\~просить стягнути із\~ [PERSON] на користь\~товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~суми заборгованості\~за договором\~ позики\~№ 8525887\~в розмірі\~ 23664,00\~грн боргу,\~7100,00\~грн витрат\~на правничу\~допомогу, а також стягнути понесені судові витрати по справі за сплату судового збору в сумі 3028,00 грн. Явка та позиція сторін по справі: Представник позивача Стеценко М.В., в судове засідання не з`явився, згідно наявного в матеріалах справи клопотання просив розгляд справи проводити без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, відносно заочного розгляду справи не заперечив. 30 квітня 2025 року подав до суду клопотання в якому просив відзив представника позивача повернути, такий як не відповідає вимогам ст.. 14, 43,183, 185, 356 ЦПК. Подав клопотання про витребування доказів в АТ КБ «ПриватБанк», заперечив проти тверджень представника відповідача та просив задовольнити вимоги подані в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов про стягнення заборгованості разом з доказами, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не подав. Представник відповідача Міхненко С.С. подав до суду відзив на позов, в якому заперечив проти позову, а саме на думку відповідача позивач втратив нарахування відсотків після 31.10.2024, комісії, заборгованості в цілому та витрат на правничу допомогу. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, на які сторона посилалась як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Встановлено, що 06 жовтня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] в електронній формі укладено договір надання коштів у кредит ( з комісією за надання кредиту) №8525887 ( далі - Договір ). Відповідач [PERSON] підписав електронний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) 025676. Сума кредиту становить 14500,00 грн (п.2.2.1. Договору). Строк кредитування складає 24 календарних дня ( п. 2.2.2. Договору). Дата надання кредиту\~06 жовтня 2024 року, дата повернення кредиту\~29 жовтня 2024 року (п.2.2.4 Договору). Згідно п.2.2.4. Договору відсоткова ставка становить 0,55% за кожен день користування кредитом. Проценти за понадстрокове користування кредитом 5% за кожен день. Комісія за надання кредиту 12,97% від суми наданого кредиту, що складає 1880,65 грн (п.2.2.4 Договору). Відповідно до копії довідки про укладення договору (Ідентифікацію), [PERSON] був ідентифікований в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» згідно вимог ч.1\~ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», із зазначенням його персональних даних. Договір №8525887 було укладено 06 жовтня 2024 року шляхом приєднання відповідача до оферти та підписання договору за допомогою одноразового ідентифікатора 025676. З копії довідки ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» від 04 лютого 2025 року, встановлено, що 06 жовтня 2024 року здійснено переказ коштів в сумі 14 500,00 грн, отримувач\~ [PERSON] , карта [NUMBER] . Відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку, [PERSON] має заборгованість за кредитним договором, яка станом на 31 січня 2025 року становить 23664,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 14500,00 грн, заборгованість за відсотками 33,35 грн, заборгованість за комісією 7250,00 грн, комісія 1880,65 грн. Мотиви та застосовані норми права. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Статтею ст.\~1054\~ЦК України передбачено, що \~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно із\~ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із\~ст. 625 ЦК України\~боржник не\~звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст.\~627\~ЦК\~України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки\~стаття 629 ЦК\~встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за основним боргом, що становить 14500,00,00 грн. Частиною 2\~ст. 1050 ЦК України\~встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2\~ст. 1056-1 ЦК України\~розмір процентів,\~тип процентної\~ставки (фіксована\~або змінювана)\~та порядок\~їх сплати\~за кредитним\~договором визначаються\~в договорі\~залежно від\~кредитного ризику,\~наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. [PERSON] ,\~будучи вільним\~в укладенні\~кредитного договору,\~виборі контрагента\~та визначенні\~умов договору,\~будучи обізнаним\~з умовами\~кредитування,\~в тому\~числі з\~нарахуванням відсотків\~за користування\~кредитними коштами,\~з чим\~відповідач погодився,\~підписавши кредитні\~документи електронним\~підписом \~одноразовим ідентифікатором,\~таким чином\~погодивши умови\~сплати процентів\~за користування\~кредитними коштами,\~а отже\~позовна вимога\~ТОВ «1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~ щодо\~стягнення комісії\~за надання\~кредиту в\~розмірі 1880,65\~ також підлягає задоволенню. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Відповідно до умов договору строк кредитування/ строк договору - 24 днів (п.2.2.2 Договору), а денна процентна ставка ( фіксована )\~0,55% ( п.2.2.4. Договору ) Таким чином розмір заборгованості відповідача за користування наданими йому коштами складає 1914,00 грн ( 14 500,00 грн х 0,55%/100% х 24 днів). Щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. В матеріалах справи наявні Договір про надання правничої допомоги № 0924-1 від 02.09.2024 року, Акт прийому-передачі наданих послуг від 24.02.2025 року на суму 7100,00 грн . Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial