Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

07 січня 2025 року в провадження Шахтарського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 квітня 2023 року між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та [PERSON] був укладений договір позики №78655582. Договір позики укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до п.6 кредитного договору. Відповідно п.2.1 кредитні кошти надаються позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору. 14 червня 2021 року між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та ТОВ "ФК"Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №14/06/21, за умовами якого позивач набув права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача. Відповідно до реєстру боржників №25 від 20 червня 2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 42 546,65 гривень, з яких: 10 190,65 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 32 356 гривень - сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики №78655582 від 28 квітня 2023 року в розмірі 42 546,65 гривень. Крім того, 03 березня 2024 року між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та [PERSON] був укладений договір позики №2428778. Договір кредиту укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до п.6 кредитного договору. Відповідно п.2.1 кредитні кошти надаються позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору. 14 червня 2021 року між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та ТОВ "ФК"Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №14/06/21, за умовами якого позивач набув права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача. Відповідно до реєстру боржників №28 від 25 липня 2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 52 125 гривень, з яких: 15 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 37 125 гривень - сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики №2428778 від 03 березня 2024 року в розмірі 52 125 гривень. Також, 03 березня 2024 року між ТОВ "Стар Файненс Груп" та [PERSON] був укладений кредитний договір №02156-03/2024. Договір кредиту підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора (електронного підпису). \~ \~ \~ \~24 червня 2024 року між ТОВ "Стар Файненс Груп" та ТОВ "ФК"Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №24062024, за умовами якого позивач набув права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №24062024 від 24 червня 2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 28 000 гривень, з яких: 8 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20 000 гривень - сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №02156-03/2024 від 03 березня 2024 року в розмірі 28 000 гривень. Крім того, 06 березня 2024 року між ТОВ "ФК"Незалежні Фінанс" та [PERSON] був укладений кредитний договір №1383828. Договір кредиту підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора (електронного підпису). \~ \~ \~ \~30 липня 2024 року між ТОВ "ФК"Незалежні Фінанси" та ТОВ "ФК"Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №30072024/1, за умовами якого позивач набув права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача. Відповідно до реєстру боржників від 30 липня 2024 року до договору факторингу №30072024/1 від 30 липня 2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 6 890 гривень, з яких: 2 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4 650 гривень - сума заборгованості за відсотками; 240 гривень - заборгованість за комісією за надання кредиту. Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №1383828 від 06 березня 2024 року в розмірі 6 890 гривень. Також, 18 березня 2024 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] був укладений кредитний договір №8340575. Договір кредиту підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора (електронного підпису). \~ \~ \~ \~30 липня 2024 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "ФК"Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №30072024/2, за умовами якого позивач набув права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача. Відповідно до реєстру боржників №1 від 30 липня 2024 року до договору факторингу №30072024/2 від 30 липня 2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 17 680 гривень, з яких: 4 100 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 273,35 гривень - сума заборгованості за відсотками; 460 гривень - заборгованість за комісією за надання кредиту; 846,65 гривень - сума заборгованості за неустойкою (штраф,пеня). Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №8340575 від 18 березня 2024 року в розмірі 17 680 гривень. Крім того, 28 лютого 2024 року між ТОВ "Слон Кредит" та [PERSON] був укладений кредитний договір №1467917. Договір кредиту підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора (електронного підпису). \~ \~ \~ \~14 жовтня 2024 року між ТОВ "Слон Кредит" та ТОВ "ФК"Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №14102024, за умовами якого позивач набув права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №14102024 від 14 жовтня 2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 79 475 гривень, з яких: 11 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 62 975 гривень - сума заборгованості за відсотками; 5 500 гривень - заборгованість за пенею. Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №1467917 від 28 лютого 2024 року в розмірі 79 475 гривень. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить суд стягнути з відповідача заборгованість за вказаними договорами в загальному розмірі 226 716,65 гривень та судові витрати по справі. Представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просить суд розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, остання надала заяву про розгляд справи в їх відсутність, зазначила, що заперечує проти задоволення позову посилаючись на наступне. Сторона відповідача не заперечувала факту укладення договорів, за якими позивач просить стягнути заборгованість, однак, заперечує факт виконання первісними кредиторами зобов`язань за договорами щодо видачі кредиту, вказує, що матеріали справи не мають первинних облікових документів, які б підтвердили за кожним із кредитних договорів: факт видачі кредиту (позики), суму та дату видачі кредиту, вказувала на неможливість обрахунку заборгованості без доказів видачі кредиту. Також, представник відповідача вказує на недоведеність факту укладення договорів факторингу, так як позивач не надав до суду належним чином оформлених копій договорів та не надав витягів з них, натомість, надав окремі аркуші договорів не об`єднаних одним змістом. Також, вказує на відсутність підписів фактора і клієнта на всіх витягах. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Щодо договорів позики №78655582 від 28 квітня 2023 та №2428778 від 03 березня 2024 року. 28 квітня 2023 року між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та [PERSON] було укладено Договір позики №78655582, який підписано сторонами за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Згідно умов договору позики №78655582 від 28 квітня 2023 року, ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" зобов`язується надати [PERSON] позику, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, в сумі 12 000 гривень, строком на 30 днів під 0,5 % за користування позикою, а позичальник зобов`язувалась повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики (28 травня 2023 року), або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №78655582 від 28 квітня 2023 року за період з 20 червня 2024 року по 30 листопада 2024 року, який наданий позивачем, заборгованість відповідача становить 42 546,65 гривень, з яких: 10 190,65 грн. сума основного зобов`язання і 32 356 грн. відсотки. Розрахунок не містить відомостей по дату та суму видачі кредиту. За весь період розрахунку з 20 червня 2024 року по 30 листопада 2024 року сума боргу зазначена в розрахунку не змінюється, принцип нарахування та логіка нарахування боргу не прослідковується. Розрахунок вчинено поза строками кредитування. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання первісним кредитором зобов`язань з надання позики позичальнику та перерахування суми позики на рахунок позичальника. Враховуючи, що згідно умов договору, проценти нараховується за кожен день користування позикою, то для перевірки правильності розрахунку заборгованості, що є обов`язком суду, необхідно встановити дату видачі кредиту та суму в якій його було надано та встановити строк користування кредитом. До предмету доказування в даних правовідносинах входять обставини щодо дати видачі позики та суми в якій її було видано та періоду користування позикою. Враховуючи, що позивач не надав до суду первинних документів, які б підтвердили факт видачі позики, суму виданої позики та дату видачі позики, то суд позбавлений можливості встановити дані факти, а відтак позивач не довів належними та допустимими доказами наявність заборгованості та її розмір за кредитним договором №78655582. Крім того, 03 березня 2024 року між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та [PERSON] було укладено Договір позики №2428778, який підписано сторонами за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Згідно умов договору позики №2428778 від 03 березня 2024 року, ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" зобов`язується надати [PERSON] позику, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, в сумі 15 000 гривень, строком на 30 днів під 0,75 % за користування позикою, а позичальник зобов`язувалась повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики (02 квітня 2024 року), або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №2428778 від 03 березня 2024 року за період з 25 липня 2024 року по 30 листопада 2024 року, який наданий позивачем, заборгованість відповідача становить 52 125 гривень, з яких: 15 000 грн. сума основного зобов`язання і 37 125 грн. відсотки. Розрахунок не має відомостей по дату та суму видачі кредиту. За весь період розрахунку з 25 липня 2024 року по 30 листопада 2024 року, сума боргу зазначена в розрахунку не змінюється, принцип нарахування та логіка нарахування боргу не прослідковується. Розрахунок вчинено поза строками кредитування. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання первісним кредитором зобов`язань з надання позики позичальнику та перерахування суми позики на рахунок позичальника. Враховуючи, що згідно умов договору, проценти нараховується за кожен день користування позикою, то, для перевірки правильності розрахунку заборгованості, що є обов`язком суду, необхідно встановити дату видачі кредиту та суму, в якій його було надано та встановити строк користування кредитом. До предмету доказування в даних правовідносинах входять обставини щодо дати видачі позики та суми, в якій її було видано та періоду користування позикою. Враховуючи, що позивач не надав до суду первинних документів, які б підтвердили факт видачі позики, суму виданої позики та дату видачі позики, то суд позбавлений можливості встановити дані факти, а відтак позивач не довів належними та допустимими доказами наявність заборгованості та її розмір за кредитним договором №2428778. Матеріали справи мають фрагменти договору факторингу №14/06/21 укладеного 14 червня 2021 року між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів", як клієнтом з однієї сторони та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», як фактором, з іншої сторони (далі - Договір факторингу). Зі змісту даного доказу вбачається, що він об`єднаний змістом на 1-2 сторінці і не об`єднаний змістом з четвертою (номер сторінки 4 по порядку вона третя) та останньою, восьмою (номер сторінки 8 а по порядку четверта) сторінкою. Друга сторінка закінчується п.1.3 першого розділу, третя відсутня, четверта розпочинається п.2.1.9 і закінчується п.4.1. четвертого розділу, далі сторінка номер вісім яка розпочинається п.9.7. і закінчується десятим розділом. У вказаному письмовому доказі не вистачає декілька розділів а саме: другого та з п`ятого по дев`ятий, відтак, доказ не подано до суду в оригіналі чи в належному чині засвідченій копії та не оформлено, як витяг, тому суд не може брати до уваги даний доказ при вирішенні даної справи. Також, суд звертає увагу на те, що договір факторингу датований 14 червня 2021 року, а договори позики №78655582 та №2428778 датовано 28 квітня 2023 та 03 березня 2024 року, відповідно клієнт та фактор були позбавлені можливості укласти в 2021 році договір факторингу, предметом якого було б право грошової вимоги за договорами яких ще не було укладено. Суд виходить з того, що договір факторингу є неукладеним відносно прав вимог за договорами позики №78655582 від 28 квітня 2023 року та №2428778 від 03 березня 2024 року. Додаткові угоди №2 від 28 липня 2021, №29 від 20 червня 2024 року, №32 від 25 липня 2024 року до договору факторингу не вносили змін до предмету договору, а відтак предмет договору є незмінним з дати укладення тобто з 2021 року і не міг стосуватися договорів, які будуть укладені в 2023 та 2024 році. Згідно зі статтею 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16. Суд не приймає до уваги в якості належного та достовірного доказу даний доказ (Договір факторингу), так як він поданий до суду з порушенням ч.2 ст. 95 ЦПК України, відповідно до положень якої, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Також, суд не бере його до уваги з мотивів що він не міг бути укладений відносно прав вимог за договорами позики №78655582 від 28 квітня 2023 року та №2428778 від 03 березня 2024 року. В якості підтвердження переходу прав вимоги від первісного кредитора за договорами позики №78655582 від 28 квітня 2023 року та №2428778 від 03 березня 2024 року до ТОВ «ФК «ЄАПБ», представник позивача надає витяг від 20 червня 2024 року з реєстру боржників №25 до Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, та витяг від 25 липня 2024 року з реєстру боржників №28 до Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року (далі витяг). Суд не приймає до уваги в якості належного та достовірного доказу дані витяги, так як вони подані до суду з порушенням ч.2 ст. 95 ЦПК України, а саме: витяги сформовані лише представником позивача та не мають підписів представників сторін договору фактора і клієнта. Відтак, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт переходу права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договорами позики №78655582 від 28 квітня 2023 року та №2428778 від 03 березня 2024 року. Щодо кредитного договору №02156-03/2024 від 03 березня 2024 року. 03 березня 2024 року між ТОВ "Стар Файненс Груп" та [PERSON] був укладений кредитний договір №02156-03/2024. Цей Договір підписано електронним цифровим підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить розділ 8 Кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору №02156-03/2024 ТОВ "Стар Файненс Груп" зобов`язувалось 03 березня 2024 року надати кредит [PERSON] в розмірі 8 000 гривень, строком на 100 днів (по 10 червня 2024 року) під 2,5 % в день (пункти 1.1, 1.2, 1.4, 1.4.1, 1.5 кредитного договору №02156-03/2024). [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах визначених договором (п.1.1.) Відповідно до п 1.6 кредитного договору №02156-03/2024, кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті №4441-11хх-хххх-4608 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Матеріали справи не мають доказів прийняття такого рішення. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №02156-03/2024, за період з 24 червня 2024 року по 30 листопада 2024 року, який наданий позивачем, заборгованість відповідача становить 28 000 гривень, з яких: 8 000 грн. сума основного зобов`язання і 20 000 грн. відсотки. Розрахунок не має відомостей по дату та суму видачі кредиту. За весь період розрахунку з 24 червня 2024 року по 30 листопада 2024 року сума боргу зазначена в розрахунку не змінюється, принцип нарахування та логіка нарахування боргу не прослідковується. Розрахунок вчинено поза строками кредитування Матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання первісним кредитором зобов`язань з надання кредиту позичальнику та перерахування суми кредиту на рахунок вказаний в п. 1.6 кредитного договору №02156-03/2024. Видача кредиту шляхом перерахування його на рахунок позичальника повинна бути підтверджена первинним документом (платіжна інструкція, платіжна інструкція або інший документ оформлений відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» який би підтвердив факт здійснення господарської операції). Враховуючи, що згідно умов договору, проценти нараховується за кожен день користування кредитом, то для перевірки правильності розрахунку заборгованості, що є обов`язком суду, про що зроблено правовий висновок в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (п.88), необхідно встановити дату видачі кредиту та суму в якій його було надано та встановити строк користування кредитом. До предмету доказування в даних правовідносинах входять обставини щодо дати видачі кредиту та суми в якій його було видано та періоду користування кредитом. Враховуючи, що позивач не надав до суду первинних документів, які б підтвердили факт видачі кредиту, суму виданого кредиту та дату видачі кредиту, суд позбавлений можливості встановити дані факти, а відтак позивач не довів належними та допустимими доказами наявність заборгованості та її розмір за кредитним договором №02156-03/2024. Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Матеріали справи мають фрагменти договору факторингу №24062024 укладеного 24 червня 2024 року між ТОВ "Стар Файненс Груп", як клієнтом з однієї сторони та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», як фактором, з іншої сторони (далі - Договір факторингу). Зі змісту даного доказу вбачається що він об`єднаний змістом на 1-3 сторінці і не об`єднаний змістом з останньою сторінкою. Третя сторінка закінчується п.2.2.3 другого розділу а остання починається п.9.5 та закінчується 10 розділом. У вказаному письмовому доказі не вистачає декілька розділів з 3 по 9, відтак доказ не подано до суду в оригіналі чи в належному чині засвідченій копії та не оформлено як витяг, тому суд не може брати до уваги даний доказ при вирішенні даної справи. Суд не приймає до уваги в якості належного та достовірного доказу даний доказ (Договір факторингу), оскільки він поданий до суду з порушенням ч.2 ст. 95 ЦПК України, відповідно до положень якої, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. В якості підтвердження переходу прав вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК «ЄАПБ» представник позивача надає витяг від 24 червня 2024 року з реєстру боржників до Договору факторингу №24062024 від 24 червня 2024 року (далі витяг). Суд не приймає до уваги в якості належного та достовірного доказу витяг, так як він поданий до суду з порушенням ч.2 ст. 95 ЦПК України, а саме витяг сформований лише представником позивача та не має підписів представників сторін договору фактора і клієнта. Відтак, суд вважає що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт переходу права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №02156-03/2024. Щодо кредитного договору №1383828 від 06 березня 2024 року. 06 березня 2024 року між ТОВ " ФК" Незалежні Фінанси" та [PERSON] був укладений кредитний договір №1383828. Відповідно до п.2.1 Кредитного договору, кредитні кошти надаються ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» Позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані Відповідачем первісному кредитору метою отримання кредиту. Згідно з п.1.1 Кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» грошових коштів у сумі визначеній у п.1.2 Кредитного договору, а саме 2 000 гривень, за реквізитами, зазначеними у п.2.1 Кредитного договору. Згідно п.1.3 Кредитного договору кредит надається строком на 105 днів з 06.03.2024. Відповідно до п.1.5.3 проценти за користування кредитом протягом поточного періоду , які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2,30% від фактичного залишку за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Відповідно до п.1.5.1 комісія за надання кредиту 240 грн. Згідно пункту 2.2.3. Кредитного договору проценти нараховуються за стандартною ставкою, що визначена пунктом 1.5.3 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій та з інших причин визначена в пункті 1.5.2. процентна ставка запропонована позичальнику протягом пільгового періоду зі знижкою і ж меншою за стандартну ставку встановлену у пункті 1.5.3 договору. Якщо визначена пунктом 1.5.2. процентна ставка є нижчою від стандартної ставки, то після завершення пільгового періоду, з урахуванням пролонгацій, проценти протягом поточного періоду продовжують нараховуватися за стандартною ставкою згідно пункту 1.5.3. договору. Стандартна процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів протягом пільгового періоду з урахуванням пролонгацій, є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк поточного періоду, це означає, що протягом пільгового періоду позичальнику булла надана знижка/пільга, що дорівнює різниці між стандартною ставкою встановленою пунктом 1.5.3. та процентною ставкою визначеною пунктом 1.5.2 договору. Предметом доказування в даних правовідносинах є: дата видачі кредиту, сума видачі кредиту та період користування кредитом. Позивач надав до матеріалів справи розрахунок заборгованості за Договором №1383828 від 06 березня 2024 року, станом на 30 листопада 2024 року, заборгованість відповідача становить 6 890 гривень, з яких: 2 000 грн. сума основного зобов`язання, 4 650 грн. відсотки, 240 грн. - комісії. Розрахунок не має відомостей по дату та суму видачі кредиту. За весь період розрахунку з 30 липня 2024 року по 30 листопада 2024 року, сума боргу, зазначена в розрахунку, не змінюється, принцип нарахування та логіка нарахування боргу не прослідковується. Розрахунок вчинено поза строками кредитування Розрахунок заборгованості не є первинним документом оформленим відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», тому суд не бере його до ваги як доказ видачі кредиту. Матеріали справи не мають доказів в підтвердження виконання первісним кредитором умов договору щодо надання кредиту у безготівковій формі шляхом зарахування їх за реквізитами платіжної картки. З матеріалів справи не можливо встановити: факту видачі кредиту, дати його видачі, суми в якій кредит було надано. Тому суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність заборгованості та її розмір за кредитним договором №1383828 від 06 березня 2024 року. Позивачем до матеріалів справи було надано фрагменти договору факторингу №30072024/1 укладеного 30 липня 2024 року між ТОВ "ФК"Незалежні Фінанси", як клієнтом з однієї сторони та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», як фактором, з іншої сторони (далі - Договір факторингу). Зі змісту даного доказу вбачається що він об`єднаний змістом на 1-4 сторінках і не об`єднаний змістом з останньою, дев`ятою, сторінкою. Четверта сторінка закінчується п.5.2 п`ятого розділу, а остання починається переліком «додатків» та закінчується 10 розділом. У вказаному письмовому доказі не вистачає декілька розділів з 5 по 9, відтак доказ не подано до суду в оригіналі чи в належному чині засвідченій копії та не оформлено як витяг. А відтак суд не може брати до уваги даний доказ при вирішенні даної справи. Суд не приймає до уваги в якості належного та достовірного доказу даний доказ (Договір факторингу) так як він поданий до суду з порушенням ч.2 ст. 95 ЦПК України, відповідно до положень якої, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. В якості підтвердження переходу прав вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК «ЄАПБ» представник позивача надає витяг від 30 липня 2024 року з реєстру боржників до Договору факторингу №230072024/1 від 30 липня 2024 року (далі витяг). Суд не приймає до уваги в якості належного та достовірного доказу витяг, так як він поданий до суду з порушенням ч.2 ст. 95 ЦПК України, витяг сформований лише представником позивача та не має підписів представників сторін договору фактора і клієнта, а відтак не може відображати реєстр, який підписується представниками як фактора так і клієнта. Відтак, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт переходу права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №1383828. Щодо кредитного договору №8340575 від 18 березня 2024 року. 18 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" та [PERSON] був укладений кредитний договір №8340575. Відповідно до 1.1 якого Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) відповідно до Графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з п. 1.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 4 100 гривень. Строк кредиту 345 днів за умови виконання Позичальником Графіку платежів, з 18 березня 2024 року (дата надання кредиту). Строк на який надається окрема частина кредиту встановлюється Графіком платежів. Предметом доказування в даних правовідносинах є: дата видачі кредиту, сума видачі кредиту та період користування кредитом. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №8340575 від 18 березня 2024 року, за період з 30 липня 2024 року по 30 листопада 2024 року, який наданий позивачем, заборгованість відповідача становить 17 680 гривень, з яких: 4 100 грн. сума основного боргу, 12 273,35 грн сума заборгованості за процентами за користування кредитом, 460,00 грн заборгованість за комісією за надання кредиту, 846,65 грн сума заборгованості за неустойкою (пенею). За весь період розрахунку з 30 липня 2024 року по 30 листопада 2024 року сума боргу зазначена в розрахунку не змінюється, принцип нарахування та логіка нарахування боргу не прослідковується. Матеріали справи не мають доказів на підтвердження виконання первісним кредитором умов договору щодо надання кредиту у безготівковій формі шляхом зарахування їх за реквізитами платіжної картки. З матеріалів справи не можливо встановити: факту видачі кредиту, дати його видачі, суми в якій кредит було надано. Тому, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність заборгованості та її розмір за кредитним договором №8340575 від 18 березня 2024 року. В якості доказу переходу права вимоги від первісного кредитора ТОВ "Мілоан" до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №8340575 від 18 березня 2024 року позивач надав до матеріалів справи фрагменти договору факторингу №30072024/2, укладеного 30 липня 2024 року між ТОВ "Мілоан", як клієнтом з однієї сторони та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», як фактором, з іншої сторони (далі - Договір факторингу). Зі змісту даного доказу вбачається що він об`єднаний змістом на 1-3 сторінках і не об`єднаний змістом з останньою сторінкою. Третя сторінка закінчується п.2.2.4 другого розділу, а остання починається п.9.3 та закінчується 10 розділом. У вказаному письмовому доказі не вистачає декілька розділів з 2 по 9, відтак доказ не подано до суду в оригіналі чи в належному чині засвідченій копії та не оформлено як витяг, тому суд не може брати до уваги даний доказ при вирішенні даної справи. Суд не приймає до уваги в якості належного та достовірного доказу даний доказ (Договір факторингу) так як він поданий до суду з порушенням ч.2 ст. 95 ЦПК України, відповідно до положень якої, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. В якості підтвердження переходу прав вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором: №8340575 від 18 березня 2024 року, представник позивача надає витяг від 30 липня 2024 року з реєстру боржників до Договору факторингу №30072024/2 від 30 липня 2024 року (далі витяг). Суд не приймає до уваги в якості належного та достовірного доказу витяг, так як він поданий до суду з порушенням ч.2 ст. 95 ЦПК України, витяг сформований лише представником позивача та не має підписів представників сторін договору фактора і клієнта, а відтак не може відображати реєстр, який підписується представниками як фактора так і клієнта. Відтак, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт переходу права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №8340575 від 18 березня 2024 року. Щодо кредитного договору №1467917 від 28 лютого 2024 року. 28 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Слон Кредит" та [PERSON] укладено Кредитний договір №1467917. За умовами даного договору ТОВ "Слон Кредит" зобов`язувалось надати відповідачу кредит в розмірі 11 000 гривень строком на 360 днів із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5% за кожен день користування кредитом. (п.1.3.,1.4.,1.5.1. Договору) Грошові кошти надаються позичальнику шляхом їх перерахування на банківський рахунок з використанням реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . (п.2.1. Договору) До даного договору додається таблиця обчислення загальної вартості кредиту і реальної річної процентної ставки та паспорт споживчого кредиту Предметом доказування в даних правовідносинах є: дата видачі кредиту, сума видачі кредиту та період користування кредитом. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №1467917 від 28 лютого 2024 року за період з 14 жовтня 2024 року по 30 листопада 2024 року, який наданий позивачем, заборгованість відповідача становить 79 475 гривень, з яких: 11 000 грн. сума основного боргу, 62 975 грн сума заборгованості за відсотками, 5 500 грн сума заборгованості за пенею. За весь період розрахунку з 14 жовтня 2024 року по 30 листопада 2024 року сума боргу зазначена в розрахунку не змінюється, принцип нарахування та логіка нарахування боргу не прослідковується. Матеріали справи не мають доказів на підтвердження виконання первісним кредитором умов договору щодо надання кредиту у безготівковій формі шляхом зарахування їх за реквізитами платіжної картки. З матеріалів справи не можливо встановити: факту видачі кредиту, дати його видачі, суми в якій кредит було надано. Тому суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність заборгованості та її розмір за кредитним договором №1467917 від 28 лютого 2024 року. В якості доказу переходу права вимоги від первісного кредитора ТОВ "Слон Кредит" до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №1467917 від 28 лютого 2024 року, позивач надав до матеріалів справи фрагменти договору факторингу №14102024, укладеного 14 жовтня 2024 року між ТОВ "Слон Кредит", як клієнтом з однієї сторони та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», як фактором, з іншої сторони (далі - Договір факторингу). Зі змісту даного доказу вбачається що він об`єднаний змістом на 1-4 сторінках і не об`єднаний змістом з останньою сторінкою. Четверта сторінка закінчується п.3.9. третього розділу, а остання починається п.9.5. та закінчується 10 розділом. У вказаному письмовому доказі не вистачає декілька розділів з 4 по 9, відтак доказ не подано до суду в оригіналі чи в належному чині засвідченій копії та не оформлено як витяг, тому суд не може брати до уваги даний доказ при вирішенні даної справи. Суд не приймає до уваги в якості належного та достовірного доказу даний доказ (Договір факторингу) так як він поданий до суду з порушенням ч.2 ст. 95 ЦПК України, відповідно до положень якої, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. В якості підтвердження переходу прав вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором: №1467917 від 28 лютого 2024 року, представник позивача надає витяг від 10 жовтня 2024 року з реєстру боржників до Договору факторингу №14102024 від 14 жовтня 2024 року (далі витяг). Суд не приймає до уваги в якості належного та достовірного доказу витяг, так як він поданий до суду з порушенням ч.2 ст. 95 ЦПК України, витяг сформований лише представником позивача та не має підписів представників сторін договору фактора і клієнта, а відтак не може відображати реєстр, який підписується представниками як фактора так і клієнта. Відтак, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт переходу права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №1467917 від 28 лютого 2024 року. Як вбачається з матеріалів справи, кредитні договори та договори позики між фінансовими установами та [PERSON] були підписані шляхом накладення електронного цифрового підпису позичальника, шляхом введення одноразового ідентифікатора. Отже, між сторонами було укладено кредитний договір, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Факт укладення договорів не заперечується відповідачем. Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку оспорювався чи визнавався недійсними. Відтак, суд вважає доведеним факти укладення всіх договорів, за якими заявлено вимогу про стягнення заборгованості. Однак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, за жодним із кредитних договорів та договорів позики, факту видачі кредиту. Суду не надано докази коли та в якій сумі були видані кредити та позика. При надані оцінці доказів та при встановлені їх достатності суд керувався правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду по справі №200/564/7/18 від 16 вересня 2020 року де встановлено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Матеріали справи не містять документів які б були оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та підтверджували факт видачі кредиту чи позики. Суд приходить до висновку, що він позбавлений можливості перевірити розрахунки заборгованості позивача та навести власні, виходячи з того, що відсутні вихідні дані а саме дата і сума видачі кредиту. Також, суд приходить до висновку, що позивач не надав належних та достатніх доказів в підтвердження відступлення на його користь права вимоги. Жоден із договорів факторингу не наданий до суду в належним чином оформленому вигляді. Позивач не надав договорів факторингу в оригіналі, а копії надані до матеріалів справи мали лише окремі сторінки не об`єднані змістом та не оформлені як витяг з договору, тому їх суд не приймає як належні та допустимі докази. Суд при оцінці доказів врахував правовий висновок Верховного Суду викладену у постанові від 02.11.2021 у справі № 905/306/17 про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно із ч. 1 ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з п. 2 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. За змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При цьому ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Суд не може вчиняти активних дій, оскільки це суперечитиме засаді об`єктивності та неупередженості суду, відображеній, зокрема, у п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.09.2023 у справі № 465/4873/20, провадження № 61-6627св23). Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 725/3821/23, провадження № 61-15366св23). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, як мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). За змістом ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд бере до уваги правові висновки, наведені, зокрема, в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168 св 21) за змістом яких: «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі». Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц дійшов наступних висновків: «Доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України від 16.07.1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.10. 2022 у справі № 333/5483/20 (провадження № 61-19321св21): «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Також, суд враховує правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 23.03.2023 у справі №910/3105/21: «194. Розрахунок заборгованості самостійно, за відсутності первинних документів, не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу». Суд не приймає розрахунки заборгованості за кредитними договорами та договорами позики як докази видачі кредиту. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31.05.2022 у справі № 194/329/15-ц (провадження № 61-3753св22) вказано, що: «Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Суд має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти». З доказів, наданих позивачем, у суду немає можливості встановити наявність чи відсутність заборгованості у відповідача, а також встановити розмір заборгованості відповідача перед позивачем. При цьому, суд наголошує, що обґрунтований розрахунок сум, що стягуються, є складовою змісту позову (фактично його обґрунтуванням, ілюстрацією арифметичних дій за результатами яких склалась сума, заявлена позивачем до стягнення), та не є доказом у справі (п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України). Не є доказом на підтвердження заборгованості також і витяги з реєстру боржників до договорів факторингу №14/06/2021, №24062024 від 24 червня 2024 року, №30072024/1 від 30 липня 2024 року, №30072024/2 від 30 липня 2024 року, №14102024 від 14 жовтня 2024 року, оскільки не підтверджує здійснення фінансових операцій та не є первинним документом, що підтверджує розмір заборгованості. Надані Витяги з реєстру боржників до договір факторингу №№14/06/2021, №24062024 від 24 червня 2024 року, №30072024/1 від 30 липня 2024 року, №30072024/2 від 30 липня 2024 року, №14102024 від 14 жовтня 2024 року, складені ТОВ «ФК «ЄАПБ», не містять підписів генеральних директорів ТОВ "Стар Файненс Груп" та ТОВ «ФК «ЄАПБ», ТОВ "ФК"Незалежні Фінанси" та ТОВ «ФК«ЄАПБ», ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та ТОВ «ФК «ЄАПБ», ТОВ "Мілоан" та ТОВ «ФК«ЄАПБ», ТОВ "Слон Кредит" та ТОВ «ФК`ЄАПБ » відповідно, та є односторонніми та не містять будь-яких посилань на первинні документи, які б підвереджували розмір заборгованості, яку відступали первісні кредитори, в тому числі і за кредитними договорами №78655582 від 28 квітня 2023 року, №2428778 від 03 березня 2024 року, №02156-03/2024 від 03 березня 2024 року, №1383828 від 06 березня 2024 року, №8340575 від 18 березня 2024 року, №1467917 від 28 лютого 2024 року. Тобто, витяги з реєстру боржників до вищевказаних договорів факторингу не підписані та не завірені печатками сторін. Фактично додані витяги є документами, що надруковані позивачем та підписані його представником, що не є ідентичним копії оригінального документа. Зазначені витяги не підписані фактором, тому суд не може розцінювати такі витяги як належний та достовірний доказ того, що саме у такому вигляді був укладений та погоджені відповідні реєстри боржників до договорів відступлення прав вимоги. Отже, позивачем не доведено правомірність заявлених вимог й не доведено факт набуття права грошової вимоги до відповідача. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. постанову Великої палати Верховного Суду від 11.10.2023 № 756/8056/19, провадження № 14-94цс21). За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. При цьому, суд вважає, що з огляду на приписи ЦПК України, концепцію негативного доказу та специфіку спорів про стягнення кредитних коштів, надання виписки з особового рахунку боржника у відповідній категорії спорів є обов`язком саме позивача у справі. Суд наголошує, що справа перебуває у провадженні суду з січня 2025 року, а отже у позивача (який є професійним учасником ринка фінансових послуг), у випадку добросовісного користування своїми процесуальними правами, було достатньо часу для того, щоб подати всі докази у справі, проте він, користуючись своїми правами на власний розсуд, необхідних доказів, в т.ч. тих, що мають виключне значення для розгляду даної справи протягом всього цього часу до суду не подав та про те, що такі докази з об`єктивних причин не можуть бути подані у встановлений законом строк, суд не повідомляв, з клопотанням про витребування доказів до суду не звертався, з огляду на що суд вирішив спір за наявними матеріалами справи. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19. Відтак, суд приходить висновку, що належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові, щодо отримання відповідачем кредитних коштів, наявності заборгованості та її розміру, матеріали справи не містять, а відтак в задоволені позову необхідно відмовити в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed