Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-18 00:00:00

10 червня 2025 року позивач ТОВ «ФК «Позика» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 листопада 2007 року згідно кредитного договору №11252124000 ПАТ «УкрСиббанк» надав [PERSON] кредит в розмірі 14400 дол. США. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань позичальника по кредитному договору14 листопада 2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, предметом якого є земельна ділянка, площею 1,1200 га, розташована у Луцькому районі, с. Підгайці, кадастровий №0722884800:01:001:3033, яка належить останній на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №658658 від 15 грудня 2005 року. Боржником не виконувалось зобов`язання, у зв`язку з чим банк звернувся до суду. 24 лютого 2011 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у справі № 2-988/11 вирішив: стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №11252124000 від 14 листопада 2007 року в сумі 103756, 78 грн.; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №11252124000 від 14 листопада 2007 року в сумі 103756, 78 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме - земельну ділянку, площею 0,1200 га, що знаходиться в Волинській області, Луцький район, с.Підгайці, кадастровий №0722884800:01:001:3033 та є власністю [PERSON] ; стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Укрсиббанк» по 518, 79 грн. витрат по оплаті судового збору та по 60 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. 23 травня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області задовольнив заяву ТзОВ «ФК «Позика» та ухвалив замінити стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТзОВ «ФК «Позика» у виконавчих провадженнях ВП № 46457590 та ВП № 31945613 щодо виконання виконавчих листів № 2-988/11, виданих на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 лютого 2011 року. Вказує, що 08 жовтня 2024 року позивачу надійшли кошти через виконавчу службу від [PERSON] на погашення заборгованості за виконавчим документом №2-988/11 від 18 листопада 2011 року в сумі 104335, 57 грн. за виконавчим провадженням № 31945613. Зазначена сума складається з суми заборгованості - 103756,78 грн., витрат по оплаті судового збору - 518,79 грн., витрат на інформайційно-технічне забезпечення 60 грн., та підтверджує наявність заборгованості по рішенню суду по справі № 2-988/11 до 08 жовтня 2024 року. У зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання просить суд стягнути з відповідача три проценти річних та інфляційні витрати в сумі 70321 грн., з яких: 3 % річних 15665, 85 грн; інфляційні втрати 54655, 82 грн., які нараховані за період з 12 лютого 2017 року по 23 лютого 2022 року, а також судові витрати по справі. Ухвалою суду від 11 червня 2025 року відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження. 18\~липня 2025\~року представник\~відповідача [PERSON] \~подав відзив\~на позовну\~заяву,\~відповідно до\~якої позовні\~вимогив частині стягнення 3% річних у сумі 15665,85 грн. визнає. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 54655,82 грн. просить відмовити. 29 липня 2025 року представник позивача подала відповідь на відзив, відповідно до якої просила позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив розглядати справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлявся судом за адресою реєстрації шляхом направлення рекомендованих листів, які повернуті суду за закінченням терміну зберігання, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від нього на адресу суду не надходили. Представник відповідачки [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги визнає частково. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у зв?язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (статті 4, 5 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №11252124000 від 14 листопада 2007 року ПАТ «УкрСиббанк» надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 14400,00 дол. США. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань позичальника [PERSON] по кредитному договору, 14 листопада 2007 року між установою банку та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки, предметом якого є земельна ділянка, площею 1,1200 га, розташована в Луцькому районі, с.Підгайці, кадастровий №0722884800:01:001:3033, яка належить останній на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА №658658 від 15 грудня 2005 року. Оскільки, грошові кошти за кредитним договором відповідач не повернув, ПАТ«УкрСиббанк» звернувся до суду. Рішенням Луцького\~міськрайонного суду\~Волинської області\~від 24\~лютого 2011\~року в\~цивільній справі\~№2-988/11\~задоволено позов\~ПАТ«УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу, звернення стягнення на предмет іпотеки. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ«УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №11252124000 від 14 листопада 2007 року в сумі 103756, 78 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №11252124000 від 14 листопада 2007 року в сумі 103756, 78 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, земельну ділянку, площею 0,1200 га, що знаходиться в Волинській області, Луцький район, с.Підгайці, кадастровий №0722884800:01:001:3033 та є власністю [PERSON] . Стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ«УкрСиббанк» по 518, 79 грн. витрат по оплаті судового збору та по 60 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Судом встановлено, що розмір заборгованості відповідача [PERSON] перед ПАТ«УкрСиббанк» станом на 15 жовтня 2010 року становить 13119,16 дол. США, що у гривневому еквіваленті складає 103756, 78 грн. (а.с.30-31). Рішення суду набрало законної сили та на його виконання видано виконавчі листи. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 травня 2017 року замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТзОВ «ФК «Позика» у виконавчих провадженнях ВП № 46457590 та ВП № 31945613 щодо виконання виконавчих листів № 2-988/11, виданих на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 24 лютого 2011 року в справі за позовною заявою ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу (а.с.15-16). 08 жовтня 2024 року позивачу через відділ ДВС від [PERSON] надійшли кошти на погашення заборгованості за виконавчим документом №2-988/11 від 18 листопада 2011 року в сумі 104335, 57 грн. за виконавчим провадженням № 31945613. Дана обставина підтверджується платіжною інструкцією №71850 від 08 жовтня 2024 року (а.с.18). Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 30 грудня 2020 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , який зареєстровано Луцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стаану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що складено відповідний актовий запис № 231. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За змістом положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; чинне законодавство (частина перша статті 598, статті 599-601, 604-609 ЦК) не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Однак, оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. Такий висновок дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Такий висновок не був змінений, і Верховний Суд від нього не відступав. Крім того, цей висновок Верховного Суду України був неодноразово застосований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц, постановах Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2019 року у справі № 130/1058/16, від 23 жовтня 2019 року у справі № 369/661/15-ц, від 23 вересня 2019 року у справі № 638/4106/16-ц, від 20 лютого 2019 року у справі № 638/10417/15-ц, постановах Касаційного господарського суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 905/192/18, від 16 березня 2021 року у справі № 905/392/20. Отже, норми частини другої статті 625\~ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Водночас індексація не застосовується, а передбаченні частиною другою статті 625\~ЦК України інфляційні втрати не нараховуються у разі прострочення зобов`язання, визначеного в іноземній валюті. Судом встановлено, що предметом укладеного між сторонами кредитного договору №1125212400 від 14 листопада 2007 року, є грошові кошти, виражені в іноземній валюті - доларах США. З рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 лютого 2011 року у справі №2-988/11 (а.с.30-31) вбачається, що предметом судового розгляду була заборгованість позичальнка в іноземній валюті, із зазначенням їх гривневого еквіваленту на момент розгляду справи. Оскільки, грошове зобов?язання відповідачів перед позивачем було визначено в іноземній валюті - доларах США, із зазначенням їх гривневого еквіваленту, індексація застосуванню не підлягає, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Разом з тим, з відповідачів на користь позивача підлягають до стягнення 3 % річних в сумі 15665, 85 грн, які нараховані за період з 12 лютого 2017 року по 23 лютого 2022 року, та визнаються відповідачкою. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 539, 65 грн. (15665, 85 х 2422, 40 / 70321, 67).

Outcome: partial