Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У жовтні 2024 року до суду надійшла вищевказана позовна заява. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 25 листопада 2015 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. За час шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . З 01.01.2020 стосунки між [PERSON] та [PERSON] не склалися, вони перестали займатися спільним господарством, припинили сімейні відносини та почали проживати окремо, позивач разом з дочкою [PERSON] , а відповідач [PERSON] окремо. Наразі у кожного зі сторін є своє особисте життя, відновлення шлюбних стосунків є неможливим та суперечить інтересам позивача. Крім того, [PERSON] з 01.01.2020 й наразі проживає окремо від малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Дочка сторін проживає з батьком [PERSON] , тому між сторонами є спір щодо місця проживання малолітньої дитини. Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , з 01.01.2020 жодного разу за адресою місця проживання дитини не з`являлася, взагалі не спілкується з нею, покинула дитину на батька, відмовилася від участі у вихованні, утриманні дитини, не піклується про її фізичний, духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, що в свою чергу негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання. Усі батьківські обов`язки з виховання утримання, належного розвитку дитини несе виключно батько [PERSON] . З наведених підстав, [PERSON] просив розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 25 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 1234; визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] ; позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки - [PERSON] , [INFO] ; стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2024 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання для розгляду по суті. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2025 року позовну заяву [PERSON] в частині вимог про визначення місця проживання дитини, за заявою позивача, залишено без розгляду, підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги щодо розірвання шлюбу, позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що [PERSON] з 2020 року покинула сім`ю та поїхала у Крим і більше не поверталася. Від відповідача [PERSON] на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі та визнання позовних вимог в частині розірвання шлюбу, позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів. У судовому засіданні представник Органу опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області Корнійко Р.А. не заперечували проти задоволення позовних вимог, просили їх задовольнити. Обставини справи, що встановлені судом Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 25 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, 25 листопада 2015 року зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що вчинено актовий запис № 1234. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу - « [PERSON] », дружини - « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 квітня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої у свідоцтві зазначений [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Позивач [PERSON] , [INFO] , малолітня [PERSON] , [INFO] , згідно Витягів з реєстру територіальної громади № 2024/009616760 від 12.08.2024 та № 2024/008332851 від 13.07.2024, зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії дублікату Довідки від 05.12.2017 № 2418 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідач [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . На підставі Договору купівлі-продажу квартири, зареєстрованого 19 липня 2013 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А. за № 3489, позивач [PERSON] є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов від 09 жовтня 2024 року, складено особисто позивачем [PERSON] , за участю сусідів [PERSON] , [PERSON] , на даний час у вищевказаній квартирі проживають [PERSON] , дочка [PERSON] , [INFO] , мати позивача - [PERSON] . З 01.01.2020 [PERSON] у квартирі не проживає, жодного разу за даною адресою не з`являлася, покинула дитину та вже протягом більше чотирьох років поспіль її не навідувала, відмовилася приймати участь у вихованні малолітньої дитини. Утриманням та вихованням дитини займається батько - [PERSON] . Відповідно до Характеристики учениці 2-В класу, виданої 28.08.2024 Броварським ліцеєм № 9 Броварської міської ради Броварського району Київської області, [PERSON] навчається в даному закладі з 1 класу з 2023 року. До навчання добре підготовлена. На той час дівчинка проживала в неповній сім`ї, матір із сім`єю не проживала. Доглядала дитину бабуся - [PERSON] та батько - [PERSON] . Щодня батько й бабуся вчасно приводили [PERSON] до ліцею, забирали, турбувалися, цікавилися здобутками дитини, відвідували батьківські збори, класні дитячі свята, ніколи не були байдужими до дитини. Учениця проявляє інтерес до навчання, допитлива, серйозна й відповідальна. За характером доброзичлива, з однолітками підтримує дружні стосунки, поважає дорослих. Батько та бабуся приділяють належну увагу навчанню й вихованню дитини. За весь час перебування [PERSON] в школі матір була присутня лише 1-го вересня 2023 року. Згідно Характеристики, виданої 25.09.2024 Дитячим клубом «SmileFeet», [PERSON] навчалася в даному навчальному закладі з 2018 року по 2022 рік. З 2020 року дитина проживала в неповній сім`ї - мати з сім`єю не проживала. Дитину на заняття приводили, забирали та відвідували всі свята батько [PERSON] та бабуся [PERSON] . Дівчинка на заняття приходила доглянута, гарно одягнена, здорова. Батько та бабуся приймали надзвичайно активну участь у розвитку дитини, завжди додатково займалися та розвивали її вдома. По характеру дитина стримана, ввічлива, до викладача відносилася з повагою. Мала дуже високу успішність у навчанні. За змістом Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 26.03.2025 № 253, 16 січня 2025 року спеціалістом Служби здійснені неодноразові телефонні дзвінки на мобільний номер [PERSON] , проте остання на дзвінки не відповіла. Цього ж дня матері дитини надіслано повідомлення в «Messenger», а 20.01.2025 - в «Instagram» щодо надходження заяви [PERSON] про позбавлення її батьківських прав по відношенню до малолітньої [PERSON] . Однак, повідомлення залишилися без відповіді. Крім того, 20 січня 2025 року спеціалістом здійснені повторні телефонні дзвінки на мобільний номер [PERSON] , які також залишилися без відповіді. Цього ж дня на її електронні адреси були надіслані повідомлення з проханням вийти на зв`язок для з`ясування її думки щодо позбавлення батьківських прав, на які матір теж не відповіла. Станом на 14.02.2025 спеціалісту Служби не вдалося встановити контакт із [PERSON] та з`ясувати її думку щодо позбавлення її батьківських прав. Проте в соціальній мережі «Tik Tok» на особистому акаунті відповідача є світлини, датовані 23.03.2024, 04.07.2024, 11.07.2024 та 18.07.2024, на яких [PERSON] відображена разом із донькою [PERSON] . Пізніше, відповідач відповів спеціалісту Служби, направивши повідомлення та коротке відео, в якому зазначила, що вона не заперечує проти вимог [PERSON] та просить її більше не турбувати. Відповідно до вищевказаного висновку, органі опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] , [INFO] , при цьому думку дитини з`ясувати не вдалося. У судовому засідання малолітня дитина - [PERSON] пояснила, що не знає де її мама, не пам`ятає коли її бачила, цього літа не бачила. Зазначила, що мама їй телефонує, говорить з нею по телефону з відео. На запитання, чи любить вона маму, дитина не відповіла. Проте сказала, що сумує за мамою, що хотіла б щоб мама приїхала до неї в гості, хотіла б її побачити. Мотиви, з яких виходить суд, ти застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За змістом ч. 2 ст. 114 у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З огляду на викладене, та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, сторони тривалий час проживають окремо, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд дійшов такого висновку У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року). За змістом ст. ст. 181,182 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів. У відповідності ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Матеріалами справи встановлено, що домовленість про сплату аліментів між сторонами відсутня. Малолітня [PERSON] проживає з батьком [PERSON] . Таким чином, вивчивши матеріали справи, враховуючи те, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, доказів щодо перебування на її утриманні інших осіб суду не надано, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Щодо позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав, суд дійшов такого висновку Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частиною другою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції покладено на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, враховуючи об`єктивні обставини спору, а тільки потім права батьків. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Згідно з частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд з огляду на положення статті 166 СК України неодноразово наголошував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів, і залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). У постанові від 04 грудня 2024 року у справі № 133/747/23 Верховний Суд наголошував, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 01 серпня 2024 року в справі № 366/52/21, від 07 березня 2024 року в справі № 947/7448/22, від 22 листопада 2023 року в справі № 320/4384/18, від 06 жовтня 2021 року в справі № 320/5094/19). Необґрунтоване позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків на краще неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення її батьківських прав, покладено на позивача. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] , звертаючись до суду з позовом, посилався на те, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, дочки не утримує, участі у вихованні не бере, з дитиною не спілкується, покинула її та більше на зв`язок не виходила. У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 15 листопада 2023 року в справі № 932/2483/21, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 07 лютого 2022 року в справі № 759/3554/20, від 26 липня 2021 року в справі № 638/15336/18). За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Згідно Висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 26.03.2025 № 253, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Разом з цим, у висновку зазначено, що в соціальній мережі «Tik Tok» на особистому акаунті відповідача є світлини, датовані 23.03.2024, 04.07.2024, 11.07.2024 та 18.07.2024, на яких [PERSON] відображена разом із донькою [PERSON] , що суперечить доводам позивача про те, що мати з 2020 року не спілкується з дитиною. Крім того, при прийнятті органом опіки та піклування вищевказаного рішення про доцільність позбавлення батьківських прав матері відносно дитини, думку дитини з`ясувати не вдалося. Заслухавши у судовому засіданні малолітню [PERSON] , [INFO] , суд з`ясував, що матір спілкується з дитиною засобами телефонного зв`язку, хоча й давно не приїздила до неї, дитина бажає бачити матір та щоб матір навідувала її. Заяву [PERSON] про те, що остання не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дочки [PERSON] , суд відхиляє, оскільки така відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22. З огляду на викладене, враховуючи рекомендаційний характер наданого до суду висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, з урахуванням висловленої дитиною думки, а також того, що винної поведінки щодо дитини зі сторони відповідача судом не встановлено, суд не вбачає виключних правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Суд звертає увагу на те, що сам факт проживання матері окремо від дитини, яка проживає з батьком, не є причиною для позбавлення матері батьківських прав. Інших доказів в обґрунтування заявлених вимог [PERSON] до суду не надано. За наведених обставин, враховуючи те, що позивач не надав достатніх, належних і допустимих доказів, які свідчили б про наявність виключних підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, свідоме нехтування нею батьківськими обов`язками щодо дочки, а також з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог та відмову в їх задоволенні. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області, про розірвання шлюбу, позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, його обґрунтованість та задоволення в частині розірвання шлюбу між сторонами та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини. На підставі викладеного,

Outcome: partial