Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «УКР-ДЕРЕВОБУДИНОК.РПС», Підприємства об`єднання громадян «Акація» про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних та моральної шкоди, зазначивши, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2013 року по справі за № 2/381/354/13, яке набрало законної сили 05 листопада 2013 року, позов задоволено частково та стягнуто з ВАТ «УКР-ДЕРЕВОБУДИНОК.РПС» на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 1 864 568 грн. Так, 24 грудня 2013 року на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2013 року було видано виконавчий лист. Замінено стягувача з [PERSON] на ПОГ «Акація». 21 листопада 2014 року відділом ДВС Тячівського району Закарпатського ГУЮ відкрито виконавче провадження № АСВП: 45559529 на виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2013 року. Відповідно до ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.05.2020 року стягувача ПОГ «Акація» замінено на [PERSON] . Однак рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2013 року по справі за № 2/381/354/13, яким з ВАТ «УКР-ДЕРЕВОБУДИНОК.РПС» стягнуто грошові кошти, було виконано боржником лише 18 травня 2023 року, що стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення інфляційних нарахувань за договором позики та трьох процентів річних від простроченої суми за весь час невиконання судового рішення. Також позивач вказує на те, що підприємством «Акація» було заподіяно позивачу моральні страждання та переживання, які він переніс під час тривалого очікування на виконання рішення суду, розчаруваннями в системі органів державної влади, які не в змозі виконати рішення суду, додатковим психологічним напруженням, яке виникло у позивача внаслідок правової невизначеності, що викликало у нього почуття душевного болю. Крім цього,\~ [PERSON] \~змушений докладати\~додаткових зусиль\~для організації\~свого життя,\~а необхідність\~поновлення своїх\~прав змусила\~вживати додаткових\~заходів для\~їх захисту\~в суді.\~Просить суд\~стягнути з\~відповідача Відкритого\~акціонерного товариства\~«УКР-ДЕРЕВОБУДИНОК.РПС»\~три відсотка\~річних в\~розмірі 138846,00\~грн.\~та інфляційні\~витрати в\~розмірі 854106,89\~грн.\~за час\~прострочення виконання\~грошового зобов`язання\~за період\~з 23.11.2020\~року по\~18.05.2023\~року та стягнути з ПОГ «Акація» моральну шкоду в розмірі 500000 грн. Під час розгляду справи, стороною позивача 09 липня 2024 року було подано заяву про залишення частини позовних вимог про стягнення інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 5 листопада 2013 року по 23 листопада 2020 року без розгляду, посилаючись на те, що постановою Київського апеляційного суду від 25 червня 2024 року по справі №367/8144/20 було стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «УКР-ДЕРЕВОБУДИНОК.РПС» на користь [PERSON] інфляційні втрати за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 23 листопада 2017 року по 23 листопада 2020 року в розмірі 373 820 (триста сімдесят три тисячі вісімсот двадцять) грн. 18 коп. та три проценти річних від простроченої суми за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 23 листопада 2017 року по 23 листопада 2020 року в розмірі 167 980 (сто шістдесят сім тисяч дев`ятсот вісімдесят) грн.. 28 коп., а всього 541 800 (п`ятсот сорок одну тисячу вісімсот) грн. 46 коп. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07.08.2025 року позов [PERSON] до Відкритого акціонерного товариства «УКР-ДЕРЕВОБУДИНОК.РПС», Підприємства об`єднання громадян «Акація» про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних за період з 05 листопада 2013 року по 23 листопада 2020 року залишено без розгляду. З урахуванням заяви про залишення без розгляду частини позовних вимог, позивач просив суд стягнути з відповідача три відсотки річних в розмірі 138846.00 грн. та інфляційні витрати в розмір 854106.89 грн. за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 23 листопада 2020 року по 18 травня 2023 року, а також моральну шкоду в розмірі 500000 грн. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву в якій позов підтримує, просив його задовольнити, не заперечує проти розгляду справу в його відсутності. Відповідач Відкрите акціонерне товариство «УКР-ДЕРЕВОБУДИНОК.РПС» в судове засідання не забезпечив явку свого представника. Через канцелярію суду подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить розглядати справу у їх відсутності, позовні вимоги не визнає та зазначає про застосування наслідків спливу позовної давності. Відповідач Підприємство об`єднання громадян «Акація» в судове засідання не забезпечив явку свого представника. Через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розглядати справу у їх відсутності. Судом встановлено,\~що заочним\~рішенням Фастівського\~міськрайонного суду\~Київської області\~від 25\~жовтня 2013\~року у\~справі №\~381/365/13-ц\~позов підприємства\~«Акація» до\~ВАТ «УКР-ДЕРЕВОБУДИНОК.РПС»,\~ [PERSON] \~про стягнення\~грошових коштів\~задоволено частково.\~Стягнуто з ВАТ «УКР-ДЕРЕВОБУДИНОК.РПС» на користь підприємства «Акація» грошові кошти у розмірі 1 864 568 грн. У іншій частині позовних вимог відмовлено. Вказане рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2013 року у справі № 381/365/13-ц набрало законної сили. 24 грудня 2013 року Фастівський міськрайонний суд Київської області видав підприємству «Акація» виконавчий лист у справі № 381/365/13-ц про стягнення з ВАТ «УКР-ДЕРЕВОБУДИНОК.РПС» на користь підприємства «Акація» грошових коштів у розмірі 1 864 568 грн. 21 листопада 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Тячівського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 45559529 щодо виконання виконавчого листа № 381/365/13-ц, виданого 24 грудня 2013 року Фастівським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ВАТ «УКР-ДЕРЕВОБУДИНОК.РПС» на користь підприємства «Акація» грошових коштів у розмірі 1\~864 568 грн. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2020 року у справі № 381/365/13-ц заяву [PERSON] , заінтересовані особи ПОГ «Акація», ВАТ «УКР-ДЕРЕВОБУДИНОК.РПС», Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного МРУ Міністерства юстиції України, про заміну стягувача задоволено. Замінено стягувача ПОГ «Акація» у виконавчому провадженні № 45559529 на стягувача [PERSON] . Цією ухвалою встановлено, що відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 2 лютого 2017 року, ПОГ «Акація» (первісний кредитор) передало [PERSON] (новий кредитор) належне право вимоги щодо повернення позикових коштів у розмірі 1 864 568 грн від боржника ВАТ «УКР-ДЕРЕВОБУДИНОК.РПС», що встановлено рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2013 року у справі № 381/365/13-ц, провадження № 2/381/354/13 та слідує з виконавчого провадження № 45559529 від 21 листопада 2014 року. У 2020 році [PERSON] звертався до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «УКР-ДЕРЕВОБУДИНОК.РПС», Підприємства об`єднання громадян «Акація» про стягнення інфляційних нарахувань за договором позики, трьох відсотків річних від простроченої суми\~та моральної\~шкоди,\~за період\~з 23\~листопада 2017\~року по\~23\~листопада 2020\~року (справа\~№ 367/8144/20). Рішенням Ірпінського\~міського суду\~Київської області\~від 27\~лютого 2023\~року,\~по справі\~№ 367/8144/20, в задоволенні позову було відмовлено. Постановою Київського\~апеляційного суду\~від 25\~червня 2024\~року,\~по справі\~№ 367/8144/20, рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Зокрема, стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «УКР-ДЕРЕВОБУДИНОК.РПС» на користь [PERSON] інфляційні втрати за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 23 листопада 2017 року по 23 листопада 2020 року в розмірі 373 820 (триста сімдесят три тисячі вісімсот двадцять) грн 18 коп. та три проценти річних від простроченої суми за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 23 листопада 2017 року по 23 листопада 2020 року в розмірі 167 980 (сто шістдесят сім тисяч дев`ятсот вісімдесят) грн 28 коп., а всього 541 800 (п`ятсот сорок одну тисячу вісімсот) грн 46 коп. Судом також встановлено, що відповідач знав про грошове зобов`язання, що підтверджується ухваленим заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2013 року у справі № 381/365/13-ц, яке набрало законної сили, та за яким з нього було стягнуто на користь кредитора грошові кошти у розмірі 1 864 568 грн проте порушив вказане грошове зобов`язання. Фактичне виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2013 року у справі № 381/365/13-ц, було здійснено відповідачем 18 травня 2023 року, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження № 45559529 від 23 травня 2023 року. Звертаючись до суду з позовом сторона позивача просила стягнути розмір трьох відсотків річних, за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 23 листопада 2020 року по 18 травня 2023 року, який становить 138846,00 грн., а розмір інфляційних витрат, за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 23 листопада 2020 року по 18 травня 2023 року, - 854106,89 грн. Стороною відповідача наведений розрахунок заборгованості не спростовано та заперечень щодо заявленої позивачем суми до стягнення не наведено. Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом (ч. 2 ст. 512 ЦК України). У відповідності до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення про стягнення грошових коштів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами\~цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц), у якій, зокрема, Верховний Суд визнав за необхідне відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15. Відтак, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2013 року у справі № 381/365/13-ц не виконувалось протягом тривалого часу до 18 травня 2023 року. Так, як три відсотка річних та інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання за період з 23 листопада 2017 року по 23 листопада 2020 року були стягнуті на підставі постанови Київського апеляційного суду від 25 червня 2024 року у справі № 367/8144/20, то предметом розгляду даної справи є стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання за період з 23 листопада 2020 року по 18 травня 2023 року. Відповідно до здійсненого розрахунку трьох відсотків річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання за період з 23 листопада 2020 року по 18 травня 2023 року, стягненню підлягають 138846 грн. три відсотка річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 23 листопада 2020 року по 18 травня 2023 року та 854\~106,89 грн. інфляційній втрати за невиконання грошового зобов`язання за період з 23 листопада 2020 року по 18 травня 2023 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Статтею 257\~ЦК України\~встановлено,\~що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Аналіз положень статті 625 ЦК України у сукупності з положеннями глави 19 «Позовна давність» розділу V «Строки та терміни. Позовна давність» книги першої «Загальні положення» цього Кодексу про позовну давність дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей), передбачених в частині другій статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу), сплив якої у разі заявлення стороною у спорі про її застосування є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Про це зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду при розгляді справи № 910/9544/19. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували поданню такого позову. Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову було стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 05 листопада 2013 року по 18 травня 2023 року. Представником позивача було подано заяву про залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 05 листопада 2013 року по 23 листопада 2020 року. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~ [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом в\~червні 2023\~року,\~що свідчить\~про те,\~що позов\~пред`явлено з\~дотриманням трирічного\~строку на\~звернення до\~суду з\~позовом про\~стягненнятрьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 23 листопада 2020 року по 18 травня 2023 року. Окрім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже, досліджуючи питання дотримання позивачем строку звернення до суду, суд дійшов висновку про дотримання позивачем трирічного строку на звернення до суду з даним позовом, а тому відсутні правові підстави для застосуванням наслідків пропуску позовної давності. Згідно з вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Стаття 1167 ЦК України, передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно зі статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В контексті практики Європейського суду з прав людини варто зазначити, що справедливість компенсації як категорія, що застосовується й національним законодавцем, проте є не розкритою в судових прецедентах, визначається ЄСПЛ з урахуванням усіх обставин, а також особливостей справи. Суд суворо дотримується позиції, що відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер. В порядку визначеному ч.4 ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року у справі №755/3509/18, провадження № 61-17721св19, зазначено, що за загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 містить висновки, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Для відшкодування матеріальної та моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення: наявність матеріальної та/або моральної шкоди, протиправність дій (бездіяльність), вини особи, причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) і такою шкодою. І лише за наявності всіх цих умов виникає зобов`язання по відшкодуванню шкоди. Так, звертаючись до суду із позовом про стягнення з ПОГ «Акація» моральної шкоди, позивач посилався на те, що ПОГ «Акація» своїми діями, а точніше бездіяльністю, сприяло тому, що ВАТ «УКР-ДЕРЕВОБУДИНОК.РПС» не сплатив на користь боржника ПОГ «Акація», який був змінений на нового стягувача [PERSON] суми заборгованості. В той же час, жодних обставин, за яких у ПОГ «Акація» існував обов`язок щодо контролю виконання боржником договірних зобов`язань перед новим кредитором не вказано. Не надано також доказів, що саме ПОГ «Акація» чинило перешкоди щодо виконання зобов`язання боржником перед новим кредитором. Процесуальним законом саме на позивача покладено обов`язок довести, якими саме діями йому завдано моральну шкоду, в чому вона полягає та з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір. Натомість матеріали справи не містять даних і доказів наявності заподіяння позивачу моральної шкоди саме неправомірними діями ПОГ «Акація». Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Враховуючи викладені обставини справи, суд доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача Відкритого акціонерного товариства «УКР-ДЕРЕВОБУДИНОК.РПС» на користь [PERSON] інфляційні втрати за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 23 листопада 2020 року по 18 травня 2023 року в розмірі 854\~106,89 грн. та три проценти річних від простроченої суми за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 23 листопада 2020 року по 18 травня 2023 року в розмірі 138846 грн. При цьому, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача Підприємства об`єднання громадян «Акація» моральної шкоди, а тому в цій частині в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial