Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

25.06.2025 позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування позову посилалася на те, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON] , а отже зобов`язаний утримувати сина до досягнення повноліття; що їх син є дитиною з інвалідністю, потребує постійної як медичної так і психолого-педагогічної реабілітації, що вимагає значних матеріальних витрат. Крім того, заявила вимогу про стягнення з відповідача на свою користь аліментів на власне утримання в розмірі 2920,00 грн протягом часу проживання з дитиною, оскільки з огляду на малий вік та стан здоров`я дитини вона позбавлена можливості працювати та утримувати себе. Ухвалою суду від 01.07.2025 відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. 14.07.2025, тобто у строк визначений судом, відповідач надав відзив, в якому не заперечуючи проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини та колишньої дружини просив визначити їх розмір на рівні 4000,00 та 1000,00 грн з урахуванням його доходів та також незадовільного стану здоров`я після бойової травми, отриманої у 2022. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, з підстав викладених у ньому, просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що сімейні відносини з позивачкою припинені, шлюб між ними розірвано. Що до лютого 2025 він в добровільному порядку утримував сина, після чого позивачка відмовилася отримувати від нього матеріальну допомогу. Просив визначити розмір аліментів в межах сум зазначених у відзиві, адже він окрім утримання дитини та колишньої дружини має забезпечити своє утримання, крім того несе витрати з утриманням житла, щоденні транспортні витрати на дорогу до роботи з села Чорний Потік до міста Чернівці, а розмір його заробітної плати не є значним. Крім того, після отриманої вибухової травми в ході бойових дій він періодично проходить курс лікування у невропатолога, що також потребує матеріальних витрат. Представник відповідача просив задовольнити позов частково, з урахуванням доводів, викладених у відзиві. Дослідивши позовну заяву та додані до неї письмові докази, відзив та додані до нього докази, з урахуванням доводів відповідача та представників сторін, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Малолітній [PERSON] проживає разом з матерію [PERSON] позивачкою у справі (а.с.5-7) та є дитиною з інвалідністю підгрупи «А», діагноз: G-80, М-21.0 (а.с.10, 12), потребує постійного стороннього догляду (а.с.14). За змістом статей 180, 181 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1, 2\~ст.88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього\~Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , а отже зобов`язаний утримувати сина до досягнення повноліття. Крім того, під час розгляду справи встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю та не може обходитися без постійного стороннього догляду, який здійснює матір [PERSON] .. На відміну від обов`язку батьків утримувати неповнолітню дитину до досягнення повнолітня, який не залежить від їх матеріального становища та пов`язаний виключно з походженням дитини від батьків, право матері дитини з інвалідністю, яка проживає з дитиною та опікується нею, виникає залежно від наявності у чоловіка можливості надавати матері дитини матеріальну допомогу. У відзиві та під час розгляду справи відповідач заявив про можливість надавати матеріальну допомогу колишній дружині [PERSON] в розмірі 1000,00 грн, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що у [PERSON] виникло право на утримання від колишнього чоловіка [PERSON] на підставі ст.88 СК України. Фактично спір між сторонами стосується лише розміру утримання як на утримання неповнолітньої дитини так і на утримання матері дитини з інвалідністю, яка нею опікується. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4)\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Встановлено, що на момент розгляду справи малолітній [PERSON] досяг одного року, є дитиною з інвалідністю підгрупи «А». Захворювання дитини пов`язане з можливістю самостійної ходи, самообслуговування, орієнтації, спілкування тощо, що потребує медичної, психолого-педагогічної, соціальної та побутової реабілітації у відповідних установах, потребує ортопедичних виробів. Тобто, окрім задоволення базових потреб дитини, таких як забезпечення необхідним харчуванням, одягом, засобами гігієни, іграшками за віком тощо, дитина потребує утримання що пов`язане з її лікуванням, адаптацією до повсякденного життя. Відповідач в свою чергу, є молодим працездатним чоловіком, працює, має постійний дохід, що дорівнює близько 16 тис. грн на місць (а.с._), інвалідності, інших утриманців не має. Стан здоров`я відповідача на даний час суд розцінює як задовільний, адже відомості про його лікування та реабілітацію, що пов`язані з отриманням вибухових травм під час виконання бойового завдання, датовані в останнє 2022 роком. Частиною 2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний\~рекомендований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~становить розмір\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~і може\~бути присуджений\~судом у\~разі достатності\~заробітку (доходу)\~платника аліментів. Відповідно до\~ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік», прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить - 2563 гривні. Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу №7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Визначаючи розмір коштів, що стягуються як аліменти, суд повинен прагнути не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Розмір стягуваних аліментів повинен служити задоволенню актуальних життєвих потреб, відповідати життєвому стандарту в місці проживання, а не призводити до збагачення та бути джерелом інших нецільових витрат. З огляду на зазначені вище принципи захисту та піклування про дітей, з метою забезпечення прав дитини [PERSON] на достатній та гармонійний розвиток в умовах постійного зростання цін в країні на продукти харчування, одяг, іграшки, спортивний інвентар, медичне обслуговування та реабілітацію тощо, з урахуванням часткового визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 4500,00 грн щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів, з урахуванням обов`язку позивачки по утриманню дитини, забезпечить потреби дитини, відповідатиме об`єктивним можливостям відповідача, який не заперечував проти стягнення аліментів, задовольнятиме правомірні очікування позивача на отримання аліментів, і з урахуванням балансу інтересів батьків та дитини буде достатнім для забезпечення її належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу. Розмір аліментів на утримання позивачки, яка проживає разом з дитиною інвалідністю, яка потребує постійного догляду, суд визначає в сумі 2000,00 грн протягом всього часу проживання та опікування дитиною з інвалідністю [PERSON] і вважає його обґрунтованим з урахуванням матеріального стану відповідача та можливості відповідачем здійснювати таке утримання. Сукупний розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини та матері дитини з інвалідністю, з якою дитина проживає, становить 6500,00 грн, що не перевищує 50% доходу відповідача, не посягає на встановлений державою прожитковий мінімум для працездатної особи, якою є відповідач. За вищевикладених обставин, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю, підлягає частковому задоволенню. Стягнення аліментів з [PERSON] слід здійснювати з дати подачі позову, що відповідає положенням ст.191 СК України. Пунктом 1 ч.1 ст.430\~ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин, обґрунтованим буде допустити негайне виконання вказаного рішення у межах суми аліментного платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. При зверненні до суду з вказаним позовом позивачка мала сплатити судовий збір в розмірі 1211,20 грн, що відповідає ставкам судового збору, визначеним положеннями ЗУ «Про судовий збір», проте, на підставі п.3 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивачка звільняється від сплати судового збору. Крім того, позивачка понесла витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 9000,00 грн, яка складається з консультацій вартістю 1000,00 грн та складання позовної заяви 8000,00 грн, що підтверджується договором про надання професійно правової допомоги, розрахунком витрат на правничу допомогу. Відповідно до\~ст.141\~ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Про зменшення витрат на правовому допомогу відповідач ані у відзиві, ані в ході розгляд справи не заявив, заявив про відмову у відшкодуванні ним витрат позивачки на правову допомогу не мотивуючи власної позиції. Таким чином, підстави для зменшення витрат позивачки на правничу допомогу відсутні. Крім того, наведені у розрахунку витрати на професійну правничу допомогу є співмірними зі складністю справи, її значенням для позивачки, часом, витраченим адвокатом на правничу допомогу. Позовні вимоги позивачки задоволені частково на 50,3% (6*(4500+2000)/6*(10000+2920)*100%=50,3%, де 6-кількість місяців, за якими розраховується ціна позову про стягнення аліментів, 10000 та 2920 заявлений до стягнення розмір аліментів, 4500 та 2000 розмір присуджених аліментів). Отже, частковому відшкодуванню підлягає судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу, тобто пропорційно до розміру позовних вимог. З урахуванням викладеного, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, що дорівнює 609,23 грн (50,3%*1211,20), а на користь відповідачки 4527,00 грн витрати на професійну правничу допомогу. Підстави для звільнення відповідача від відшкодування судових витрат на підставі п.13 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» відсутні, адже хоча він і є учасником бойових дій, але спір що виник між сторонами не пов`язаний з захистом прав відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial