Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення пені за несплату аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до судового наказу виданого Шевченківським районним судом м. Києва 22.06.2012 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2013 збільшено розмір аліментів на утримання сина починаючи з 05.11.2013 і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, до стягнення з відповідача, згідно виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Києва, з 05.11.2013 до досягнення дитиною повноліття, підлягали аліменти в розмірі частини усіх видів заробітку платника аліментів. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.06.2018 у справі 761/36845/17, яке набрало законної сили на підставі постанови Київського апеляційного суду від 04.12.2018 з відповідача [PERSON] на користь позивачки стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 05.06.2012 по 01.03.2017. 25.11.2024 Шевченківським відділом Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надано позивачці розрахунок заборгованості зі сплати аліментів відповідачем за період з листопада 2013 по жовтень 2024 року. Отже, заборгованість боржника [PERSON] зі сплати аліментів відповідно до вищезгаданого розрахунку станом на листопад 2024 становить 436 767,75 грн. Таким чином, оскільки у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів, позивачка провела розрахунок пені та вважає, що відповідач має сплатити на її користь пеню, що станом на жовтень 2024 року становить 433 621,75 грн. 17.12.2024 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді [PERSON] . Розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду м.Києва від 04.03.2025 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 761/47132/24 у зв`язку з тим, що суддю [PERSON] наказом голови суду від 05 лютого 2025 року № 02-04-К-27 відраховано зі штату суддів Шевченківського районного суду міста Києва у зв`язку зі звільненням у відставку відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 04 лютого 2025 року № 171/0/15-25. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2025 матеріали вказаної справи передані для розгляду судді Аббасовій Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.03.2025 відкрито провадження у даній справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивачка в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про дату та час розгляду справи, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивачка не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до судового наказу, виданого Шевченківським районним судом м. Києва від 22.06.2012, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання сина - [PERSON] , у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2013 позов [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів задоволено частково, збільшено розмір аліментів на утримання їх сина до 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 05.11.2013 і до досягнення дитиною повноліття. За виконавчим листом Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2013 з відповідача на користь позивачки стягуються у збільшеному розмірі аліменти на утримання їх сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 05.11.2013 і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 12.06.2018 у справі 761/36845/17, з відповідача [PERSON] на користь позивачки стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 05.06.2012 по 01.03.2017. Постановою Київського апеляційного суду від 04.12.2018 вказане рішення суду залишено без змін. Судом встановлено, що в провадженні Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа від 07.02.2014 № 761/28622/13-ц, виданого Шевченківський районним судом м.Києва, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини. Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам від 25.11.2024, складеним Шевченківським відділом Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у виконавчому провадженні [NUMBER], за період з листопада 2013 по жовтень 2024 року, заборгованість боржника [PERSON] зі сплати аліментів становить 436 767,75 грн. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу систематичної несплати відповідачем на користь позивача аліментів на утримання дитини, у зв`язку з чим позивач бажає стягнути з відповідача відповідні суми неустойки. Вказані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України та Законом України «Про виконавче провадження». Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (стаття 181 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Як вбачається із постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15ц ( провадження № 14-37цс18 ), роз`яснено, що неустойка ( пеня ) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів (постанова Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 372/3260/20, провадження № 61-8523св22). З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 25.11.2024 складеним Шевченківським відділом Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у виконавчому провадження [NUMBER] вбачається, що боржником частково здійснювались платежі в межах вказаного виконавчого провадження, що свідчить про його обізнаність про наявність заборгованості. Відповідач не скористався правом надання відзиву на позовну заяву та не надав доказів відсутності вини платника аліментів в утворенні заборгованості по їх сплаті. За таких обставин, належних та допустимих доказів того, що заборгованість утворилася з незалежних від відповідача причин суду надано не було, а також враховуючи, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дітей, позовні вимоги про стягнення на користь позивачки неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів є правомірними. Разом з цим, перевіряючи правильність розрахунків позивача та обраховуючи розмір неустойки за несплату аліментів, суд враховує наступне. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 відсоток від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Розмір пені становить 1 відсоток за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Вбачається, що розмір пені має розраховуватись за наступною формулою: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 відсоток. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 в справі № 333/6020/16-ц. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 12.06.2018 у справі 761/36845/17, з відповідача [PERSON] на користь позивачки стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 05.06.2012 по 01.03.2017. В обґрунтування розміру суми неустойки (пені) за прострочення сплати відповідачем аліментів, позивачкою надано відповідні розрахунки, згідно яких, остання обрахувала розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2013 року по жовтень 2024, яка становить загальну суму - 433 621,75 грн. Суд не може погодитись із розрахунками позивачки, оскільки такі розрахунки здійснено невірно в частині зазначення періоду (з листопада 2013 року по жовтень 2024), оскільки такий період частково охоплює період за який вже стягнуто суму неустойки (пені) рішення суду від 12.06.2018 у справі 761/36845/17, яке набрало законної сили та пред`явлено до примусового виконання. Так, досліджуючи розрахунок заборгованості наданий державним виконавцем, судом встановлено, що у лютому, квітні, травні, липні, листопаді та грудні 2019 року боржником внесені платежі в рахунок погашення заборгованості по аліментах. Щодо врахування здійснених боржником платежів, суд вважає необхідним зазначити наступне. Якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин (стаття 8 СК України). Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України). Грошове зобов`язання представляє собою зобов`язання по сплаті грошових коштів. Воно може бути, зокрема: як договірним, так і недоговірним; готівковим і безготівковим та ін. У грошових зобов`язаннях предметом виконання виступає певна грошова сума, що має бути сплачена. Причому сплата коштів може відбуватися як готівкою, шляхом передачі коштів, так і в безготівковому порядку. У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу (стаття 534 ЦК України). Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії; положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин; в СК України не передбачено як відбувається погашення вимог за грошовим зобов`язанням. Тому в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства, а саме стаття 534 ЦК України; при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць. Таким чином, платежі, внесені боржником у лютому, квітні, травні, липні, листопаді та грудні 2019 року мають бути зараховані, як погашення боргу по сплаті аліментів за попередній період та не впливають на формування заборгованості на поточний місяць здійснення платежу. З огляду на викладене, суд, з урахуванням вищезазначеного висновку Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019р. в справі № 333/6020/16-ц, здійснив власний розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з березня 2017 по жовтень 2024, згідно якого сума пені становить 371 415,25 грн. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт заборгованості за аліментами підтверджується розрахунком заборгованості державного виконавця, що не спростовано стороною відповідача, та виникла ця заборгованість з вини відповідача, який свої зобов`язання зі сплати аліментів не виконує, а належних та допустимих доказів того, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин відповідач не надав, як і не надав доказів неправильності проведеного державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментам. Таким чином, заявлені вимоги є такими, що пілягають частковому задоволенню у межах заявлених позивачкою вимог в частині заявленої позивачкою суми стягнення, а саме: з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з березня 2017 по жовтень 2024 у розмірі 371 415,25 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує, що позивачка звільнена від сплати судового збору, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 3 714,15 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial