Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

У серпні 2023 року представник позивача [PERSON] - адвокат Березовська І.А. звернулась до суду із позовною заявою до\~відповідача Устинівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, про встановлення факту родинних відносин позивача з гр-нкою [PERSON] , як рідного брата останньої, та визначення додаткового строку для прийняття позивачем спадщини у виді земельної ділянки площею 5,76 га, кадастровий номер 3525855000:02:002:0426, яка відкрилась після смерті [INFO] [PERSON] , терміном у три місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач [PERSON] є рідним братом [PERSON] і відповідно спадкоємцем другої черги. З метою реалізації своїх спадкових прав позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Кубасова І.Ю., який постановою від 21 червня 2023 року відмовив у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском позивачем строку на прийняття спадщини та відсутністю достатніх документів, що підтверджують родинні відносини позивача та спадкодавця. Підставами несвоєчасно вчинених позивачем дій щодо прийняття спадщини є: значна віддаленість його місця проживання (за 600 км.) від місця відкриття спадщини, похилий вік та стан здоров`я, а також його необізнаність про відсутність спадкоємців першої черги. З огляду на викладене, представник позивача прохає суд визнати зазначені підстави поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини та врахувати відсутність інших спадкоємців, чиї майнові інтереси могли б бути порушені прийняттям позивачем спадщини, що залишилась після смерті його рідної сестри. В судовому засіданні по розгляду справи по суті представник позивача підтримала позов та прохала суд його задоволити в повному обсязі заявлених вимог. Додатково пояснила, що позивач після смерті їх батьків досить рідко підтримував спілкування із [PERSON] .. На похороні сестри позивач не був, хоча його повідомили про її смерть. У 2009 році випадково позивач дізнався про те, що після смерті сестри є спадщина і її ніхто не прийняв, після чого він звернувся до нотаріуса. З приводу обставин, за яких позивач дізнався про смерть [PERSON] , представник зазначила, що таких пояснень вона надати не може. Також прохала суд врахувати, що Устинівською селищною радою не було подано відзиву на позов, що свідчить про згоду відповідача із вимогами, викладеними в позовній заяві. В судове засідання по розгляду справи по суті представник відповідача Устинівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області не з`явився. Згідно поданої до суду заяви прохав провести розгляд справи без його участі (а.с.165). На виконання вимог п.п.2, 3 ч.3\~ст.265 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, та процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 14 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.42-43). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 14 лютого 2025 року задоволено клопотання представника позивача, витребувано від приватного нотаріуса Кубасова І.Ю. копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] та згідно з положеннями п.4\~ч.5\~ст.198\~ЦПК України\~в підготовчому\~засіданні оголошено\~перерву(а.с.61-62). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 02 квітня 2025 року задоволено клопотання представника позивача, витребувано від приватного нотаріуса Кубасова І.Ю. інформацію зі Спадкового реєстру про заповіти, спадкові договори, складені за життя [PERSON] та видані свідоцтва про право на спадщину після її смерті та згідно з положеннями п.4\~ч.5\~ст.198\~ЦПК України\~в підготовчому\~засіданні оголошено\~перерву(а.с.106-107). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 15 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с.134). Заслухавши пояснення представника позивача та безпосередньо дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] в смт.Устинівка у віці 65 років померла гр-нка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). \~ \~ \~ \~Як вбачається зі змісту зазначеного свідоцтва, датою та місцем народження гр-нки [PERSON] є: « [INFO] , с.Криве Сколівський район Львівська область». \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно з довідкою Устинівської селищної ради Кіровоградської області за №02-38/482 від 30 травня 2023 року гр-нка [PERSON] була зареєстрована та проживала у будинку [ADDRESS] . Спільно з нею станом на 14 травня 2005 року у вказаному житловому будинку ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с.16). \~ \~ \~ \~Згідно зі свідоцтвом про народження позивача [PERSON] (серія [NUMBER] ), в якому записи виконані російською мовою, останній народився [INFO] . Батьками зазначені: у рядку «Батько» - « [PERSON] », у рядку мати - « [PERSON] » (а.с.13). \~ \~ \~ \~За інформацією Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області за вих.№844/02-18/23 від 26 липня 2023 року, згідно запису в погосподарській книзі, [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) (а.с.83). \~ \~ \~ \~Згідно з витягом з погосподарської книги за №,№1, 2, 3, 4 основних виробничих показників у сільраді за 1947-1949 роки в с.Криве Боринського району Дрогобицької області головою сімї та господарства під №31 був [PERSON] , 1888 року народження, а членами сімї: жінка [PERSON] , 1900 року народження, та, крім інших, також дочка [PERSON] та син [PERSON] , 1949 року народження (а.с.84-86). \~ \~ \~ \~Зі змісту заяви про видачу 26 серпня 1980 року паспорта гр-нці [PERSON] , [INFO] , вбачається запис про реєстрацію нею 03 травня 1963 року Березівською сільською радою шлюбу з гр-ном [PERSON] (а.с.87). Згідно іншого запису в заяві про видачу 15 грудня 2003 року паспорта [PERSON] вбачається запис про її сімейний стан: в шлюбі не перебуває та місце проживання: [ADDRESS] (а.с.87). \~ \~ \~ \~30 травня 2023 року позивачем [PERSON] написана заява про прийняття спадщини за законом після смерті сестри [PERSON] , справжність підпису якої позивачем засвідчена приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Стрельцовою О.О. та зареєстрована в реєстрі за №2119 (а.с.14). \~ \~ \~ \~Постановою приватного нотаріуса Кропивницького районного нотаріального округу Кубасова І.Ю. від 21 червня 2023 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 5,76 га, що розташована на території Устинівської селищної ради Кіровоградської області, після смерті [PERSON] з підстав не подання ним на протязі 6-ти місячного терміну заяви про прийняття спадщини та інших документів, що підтверджують факт прийняття спадщини, та документів, що підтверджують родинні відносини за відсутності записів в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян (а.с.15). \~ \~ \~ \~Згідно з наданою приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Кубасовим І.Ю. інформацією, спадкова справа після смерті [PERSON] станом на 21 лютого 2025 року та на 16 квітня 2025 року не заводилась (а.с.73, 120). \~ \~ \~ \~Відомості про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, а також заповіти та спадкові договори після смерті [PERSON] у Спадковому реєстрі відсутні (а.с.121, 122). \~ \~ \~ \~До позовної заяви представником позивача [PERSON] - адвокатом Березовською І.А. також була додана копія Державного акту на право приватної власності на землю серія ІV-КР №026355, у якому прізвище, імя та по батькові громадянки, якій він виданий, зазначені як « [PERSON] » (а.с.17-18). Виконуючи приписи ч.1 ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним представником позивача, як учасником судового процесу, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову (див. постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19). Відповідно до п.9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Згідно з п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом на загальних підставах (в порядку позовного провадження), оскільки його вимога про встановлення факту родинних відносин з гр-нкою [PERSON] є взаємопов`язаною з вимогою про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини після її смерті, тобто з наступним вирішенням спору про цивільне право в одній справі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами. За змістом ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Чинне законодавство не містить вичерпного переліку засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватися факт родинних відносин, тому застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 15 січня 2025 року у справі №205/4972/23, родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - це кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Виходячи з вимог діючого\~ЦК України поняттями «родичі», «родинні стосунки» охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Доказом родинних відносин є зокрема свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії судових рішень, які набрали законної сили щодо встановлення факту родинних відносин. На підставі викладеного, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, а також кожному доказу окремо, суд приходить до висновку про задоволення заявленої [PERSON] вимоги про встановлення факту його перебування в родинних відносинах з гр-нкою [PERSON] , як її рідного брата, що повністю підтверджується: 1) копією свідоцтва про народження позивача, в якому батьками останнього зазначені - батько [PERSON] та мати - [PERSON] ; 2) копією належного позивачу паспорта громадянина України, з якого вбачається дата та місце його народження - « [INFO] , с.Криве Сколівського району Львівської області»; 3) копією свідоцтва про смерть гр-нки [PERSON] , з якого вбачається дата та місце її народження - « [INFO] , с.Криве Сколівського району Львівської області; 4) наданою Козівською сільською радою Стрийського району Львівської області інформацією та витягом із погосподарської книги №,№1, 2, 3, 4 основних виробничих показників господарств у сільраді с.Криве Боринського району Дрогобицької області за 1947-1949 роки, з яких вбачається належність до однієї сім`ї позивача [PERSON] (син) та гр-нки [PERSON] (дочка), батьками яких являються гр-ни [PERSON] та [PERSON] ; 5) зміною гр-нкою [PERSON] прізвища на « [PERSON] » у зв`язку з реєстрацією нею 03 травня 1963 року шлюбу з гр-ном [PERSON] .. Зазначені докази в їх сукупності на переконання суду доводять факт перебування позивача [PERSON] в родинних відносинах з гр-нкою [PERSON] , як близьких родичів за походженням від спільних батьків, а саме: як рідних брата та сестри, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про визначення [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ч.ч.1, 2\~ст.1269 ЦК України). За загальним правилом, передбаченим ч.1\~ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України). \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~ Рідні брати та сестри спадкодавця мають право на спадкування у другу чергу (ч.1 ст.1262 ЦК України). Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч.ч.1, 3\~ст.1272 ЦК України). За змістом ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до розяснень п.24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»,\~вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Як вбачається зі змісту позовної заяви, на обгрунтування заявленої до відповідача вимоги про визначення позивачу [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] представник позивача посилається на значну віддаленість його місця проживання від місця відкриття спадщини, похилий вік та стан здоров`я позивача, а також ту обставину, що позивачу не було відомо про відсутність спадкоємців першої черги. Разом з тим, суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо (див. правові висновки, викладеними в постановах Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі №638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі №361/8259/18). Доказів наявності у позивача тяжкого тривалого захворювання, яке потребувало від нього постійного лікування, в тому числі і протягом визначеного законом строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини суду надано не було. Зазначена у позовній заяві обставина наявності у позивача похилого віку, як підстава пропуску ним, визначеного ч.1 ст.1270 ЦК України, строку для прийняття спадщини не береться судом до уваги, оскільки на дату відкриття спадщини ( [INFO] ) та протягом шести місяців після цього, позивач [PERSON] мав вік 55-56 років відповідно, а тому згідно із ст.10 Законом України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» не був особою похилого віку (для чоловіків такий вік був визначений у 60 років). Крім того, згідно з п.207 розділу 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 №20/5 (в редакції, чинній на день відкриття спадщини та закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини) письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Отже, позивач [PERSON] за наявності наміру прийняти спадщину після смерті своєї сестри [PERSON] не був позбавлений можливості направити відповідну письмову заяву поштою, не дивлячись на віддаленість його місця проживання від місця відкриття спадщини. Суд також оцінює як неспроможну наведену представником позивача в судовому засіданні обставину необізнаності [PERSON] про відсутність інших спадкоємців, які б після смерті [PERSON] звернулись із заявою про прийняття спадщини, що обумовило пропуск ним строку для прийняття спадщини, оскільки закон жодним чином не обмежує право особи, яка вважає себе спадкоємцем, звернутись з відповідною заявою до нотаріуса незалежно від волевиявлення інших спадкоємців та вчинення чи не вчинення ними дій, спрямованих на прийняття спадщини чи відмову від неї. Крім того, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] . Останнім днем визначеного законом строку для подання заяви про прийняття спадщини було 13 серпня 2005 року. 21 червня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Кропивницького районного нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його рідної сестри [PERSON] .. Отже, пропуск позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини складає більше 17 років. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі №405/7111/19, при оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність обєктивних, непереборних перешкод для реалізацією особою права на прийняття спадщини. Перший період - період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період - від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначення додаткового строку для прийняття спадщини.\~\~\~\~ Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати обєктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Під час судового розгляду позивачем та його представником не було надано до суду жодних доказів існування обєктивних та істотних перешкод, які унеможливили звернення [PERSON] , як спадкоємця, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] в межах визначеного ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячного строку. При цьому, враховуючи відсутність у позовній заяві та у вступному слові представника позивача пояснень з приводу того, за яких обставин позивач дізнався про смерть [PERSON] , суд вважає за необхідне зазначити, що необізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця не є поважною причиною пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, яка унеможливила чи в інший спосіб перешкодила йому вчасно здійснити своє право на подання заяви про прийняття спадщини, та не є обєктивною перешкодою для здійснення такої дії. У цьому випадку правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні (див. правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі №192/1663/17, від 17 жовтня 2019 року у справі №766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18). З огляду на викладене, повідомлена представником позивача у судовому засіданні обставина про те, що позивач [PERSON] у 2009 році дізнався про наявність спадкового майна та відсутність інших спадкоємців, які б звернулись із заявою про прийняття спадщини, не має жодного юридичного значення та не визнається судом поважною причиною пропуску ним строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки дана обставина, яка під час судового розгляду не була підтверджена належними та допустимими доказами, все одно мала місце поза межами шестимісячного строку, визначеного ч.1\~ст.1270 ЦК України, а її настанню передував тривалий період часу - понад 3 роки, протягом якого позивач не вживав жодних належних заходів для оформлення своїх спадкових прав. Також під час судового розгляду позивачем та його представником не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що після 2009 року і до червня 2023 року позивач не мав обєктивної можливості звернутись до нотаріуса із відповідною заявою, у звязку із чим суд приходить до висновку про невиконання позивачем процесуального обовязку із доведення тих обставин, на які він посилається в позовній заяві, як на підставу своїх вимог. Отже, позивачем, як спадкоємцем за законом, не була обгрунтована послідовність його дій після спливу строку, встановленого для прийняття спадщини, і до дати звернення із письмовою заявою до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а судом не встановлені поважні причини, які б перешкоджали позивачу звернутись до суду за захистом своїх прав протягом всього цього періоду. Відповідно до правових висновків, викладених в п.п.54-56, 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23, за конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.\~Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. З огляду на викладене, наведені представником позивача у позовній заяві аргументи на обгрунтування підстав для задоволення позову - відсутність інших спадкоємців, чиї майнові інтереси могли б бути порушені прийняттям позивачем спадщини, а також надані представником позивача в судовому засіданні під час розгляду справи по суті пояснення з приводу відсутності поданого відповідачем відзиву, що свідчить про його згоду із викладеними в позовній заяві вимогами, оцінюються судом як безпідставні та не враховуються при прийнятті рішення, оскільки: 1) згідно з приписами ч.4 ст.174 ЦПК України подання заяв по суті справи, до яких належить відзив на позовну заяву, є правом, а не обовязком учасника справи; 2) відсутність заперечень відповідача проти задоволення позову не звільняє суд від обовязку, виходячи із основних засад цивільного судочинства, перевірити відповідність такої процесуальної позиції відповідача, як учасника справи, вимогам закону; 3) сама по собі обставина відсутності інших спадкоємців за законом не може зобовязувати суд визначити додатковий строк для прийняття спадщини спадкоємцю, який пропустив його без поважних причин, оскільки матиме наслідком незаконне втручання в належне територіальній громаді право на визнання спадщини відумерлою. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що наведені у позовній заяві причини пропуску строку для прийняття спадщини [PERSON] , за відсутності інших повідомлених обставин, які істотно перешкодили вчиненню ним дій, спрямованих на прийняття спадщини після смерті його сестри [PERSON] на протязі більше ніж 17 років, не мають характеру обєктивних, а тому не можуть свідчити про поважність причин пропуску позивачем визначеного ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячного строку в розумінні ч.3 ст.1272 ЦК України. За встановлених судом обставин, пропуск позивачем [PERSON] , як спадкоємцем, строку для прийняття спадщини\~без поважних причин\~не може свідчити про наявність у нього порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. На підставі викладеного, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; приймаючи до уваги не надання позивачем доказів на підтвердження обставин, які обєктивно та істотно перешкодили реалізації ним права на прийняття спадщини після смерті його сестри [PERSON] шляхом звернення у встановлений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, приходить до висновку про відсутність правових підстав вважати, що позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, у звязку з чим позов в цій частині не підлягає до задоволення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.5 ч.3 ст.2, ч.1 ст.13 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства належить диспозитивність, згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зі змісту прохальної частини позовної заяви та наданих представником позивача в судовому засіданні пояснень, позивач не бажає стягувати з відповідача судові витрати у виді сплаченого ним судового збору (а.с.6). На підставі викладеного, з урахуванням того, що судовими витратами при розгляді даної справи є сплачений позивачем [PERSON] судовий збір у розмірі 2148 грн. 00 коп. за предявлення до суду двох позовних вимог немайнового характеру, і в задоволенні позову в частині визначення додаткового строку відмовлено, суд, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства та процесуальної позиції представника позивача щодо відмови від стягнення судових витрат з відповідача, приходить до висновку про відсутність підстав для покладення на Устинівську селищну раду обовязку відшкодувати на користь позивача сплачену ним суму судового збору в порядку розподілу судових витрат між сторонами. Інші судові витрати, повязані з розглядом даної справи, передбачені ч.3 ст.133 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed