Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-14 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] звернулась до суду із заявою в якій просила встановити факт, що вона постійно проживала за адресою в [ADDRESS] разом із спадкодавицею [PERSON] [INFO] , котра померла [INFO] . Заява мотивована такими обставинами. За свого життя [PERSON] 21.05.2004 склала заповіт, яким заповіла для [PERSON] усе своє майно, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право. Після смерті спадкодавиці відкрилась спадщина на вище зазначений житловий будинок, в котрому заявниця з 1998 року проживала на постійний основі разом з [PERSON] , здійснювала за останньою догляд, вони обоє були пов`язані спільним побутом, а коли спадкодавиця померла, [PERSON] здійснила її поховання, провела державну реєстрацію смерті, та продовжує проживати у будинку [PERSON] до цього часу. Усі роки заявниця не зверталася за оформленням спадщини, оскільки вважала, що прийняла спадщину шляхом спільного проживання із спадкодавицею, проте при зверненні до нотаріуса, останнім виявлено, що [PERSON] на день смерті [PERSON] не була зареєстрована за однією з спадкодавицею адресою, а тому нотаріус відмовила у видачі їй свідоцтва про право на спадщину. В судовому засіданні [PERSON] вимоги поданої неї заяви підтримала, пояснила, що вона дійсно з 1998 року стала постійно проживати із [PERSON] в будинку останньої, разом вели спільне господарство, вона здійснювала догляд за спадкодавицею, а коли [PERSON] померла, поховала її, та продовжує проживати в цьому ж будинку по теперішній час. Представник заінтересованої особи Полонської міської ради у судове засідання не прибув, подав клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без його участі, справу вирішити за наявними у ній матеріалами (а.с.46). Допитані судом свідки [PERSON] , [PERSON] , які є жителями с. Варварівка, пояснили, що заявниця приблизно з 1998 року стала здійснювати догляд за [PERSON] , проживала разом із нею в будинку [ADDRESS] , а коли остання померла, поховала її, та продовжує надалі проживати в цьому ж будинку. Свідок [PERSON] , яка є старостою Великоберезнянського старостинського округу до якого входить с. Варварівка пояснила, що [PERSON] є жителькою с. Варварівка, її місце проживання зареєстроване в цьому ж селі у будинку по вул. Героїв України, проте із за сімейних обставин, в 1998 році перейшла жити до [PERSON] , після чого там проживала без реєстрації, а коли [PERSON] померла, заявниця поховала її і в подальшому продовжує жити у тому ж будинку. Також зазначила, що [PERSON] померла у с. Новолабунь, Полонського району, так як вона там перебувала у будинку-інтернаті. Заслухавши пояснення [PERSON] , показання свідків, дослідивши письмові докази суд зазначає про таке. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] проживала в своєму будинку, розташованого [ADDRESS] , де вона була зареєстрована одна, про що свідчать дані довідки видані старостою Великоберезнянського старостинського округу № 320 від 05.03.2020 (а.с.11). 21.05.2004 [PERSON] склала заповіт, посвідчений 29.05.2004 року головою Великоберезнянської сільської ради Дончук Н.А., зареєстрований в реєстрі за № 81, яким заповіла для [PERSON] все своє майно, де б воно не було б, і з чого б воно не складалося б, будівлі і все те, що буде належати їй за Законом і на що матиме право (а.с.9). За даними витребуваних за ініціативою суду від Полонського будинку-інтернату для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю доказів вбачається, що [PERSON] з 27.07.2004 стала проживати в Новолабунському відділені Полонського будинку-інтернату, та була зареєстрована з 08.09.2004 за адресою [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла у будинку-інтернаті (а.с.57-62). Відповідно до записів свідоцтва про смерть [PERSON] , вона померла [INFO] в с. Новолабунь, Полонського району, Хмельницької області (а.с.8). Згідно до довідки № 2513 від 11.12.2009 виданої сільським головою Великоберезнянської сільської ради, [PERSON] дійсно проживає у будинку [ADDRESS] , в якому проживала і була зареєстрована померла [PERSON] (а.с.10). За даними сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0097627 [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КСП ім. Островського розміром 2,3 в умовних кадастрових гектарах (а.с.12). 08.04.2025 завідувач Полонською державною нотаріальною конторою Загорська Д.В. листом за № 113/01-16 для [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо майна померлої [PERSON] із мотивів, що спадкоємець не надав доказів про постійне проживання разом із спадкодавицею на час її смерті, та не подав заяву про прийняття спадщину у встановлений Законом строк. (а.с.13). Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заяви [PERSON] суд виходить із такого. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина\~перша\~статті\~15 ЦК України, частина\~перша\~статті\~16 ЦК України). Відповідно до частин\~першої\~та\~другої\~статті\~315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно зі статтями\~1216,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини\~першої\~статті\~1221 ЦК України\~місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до частин першої-третьої статті\~1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частина\~третя\~статті\~1268 ЦК України\~вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такий правовий висновок щодо застосування частини\~третьої\~статті\~1268 ЦК України\~викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року в справі № 569/15147/17; від 18 листопада 2020 року в справі № 523/19010/15-ц; від 02 квітня 2021 року в справі № 191/1808/19; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини\~третьої\~статті\~1268 ЦК України\~має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частиною\~першою\~статті\~29 ЦК України\~визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положення статті\~29 ЦК України\~не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті\~33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею\~1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. [PERSON] , звертаючись до суду із заявою, вказувала, що не була зареєстрованою разом зі спадкодавцем у належному останній житловому будинку, проте починаючи з 1998 року до дня смерті [PERSON] проживала разом із нею у вище згаданому житлі, де продовжує жити до цього часу. Згідно із частинами першою, п`ятою, шостою статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За положеннями ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих\~Конституцією\~і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина\~перша\~статті\~76 ЦПК України). Відповідно до статті\~89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд зазначає, що надані [PERSON] вище перелічені докази з достовірністю не свідчать, що вона на час смерті [PERSON] постійно проживала із спадкодавицею. Разом з тим, із витребуваних за ініціативою суду доказів об`єктивно вбачається, що [PERSON] з 27.07.2004 стала проживати в Новолабунському відділені Полонського будинку-інтернату, де [INFO] померла. Реєстрація місця проживання [PERSON] значилась з 08.09.2004 за адресою [ADDRESS] . За даними свідоцтва про смерть [PERSON] , вона померла [INFO] в с. Новолабунь, Полонського району, Хмельницької області. Таким чином, наведені докази в своїй сукупності беззаперечно спростовують версію [PERSON] , що вона на день смерті постійно проживала разом із [PERSON] , зокрема у належному останній будинку в с. Варварівка, а отже суд відмовляє у задоволенні заяви [PERSON] .

Outcome: dismissed