Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

В жовтні 2024 р. [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в якому просила суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за несвоєчасно сплачені аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 333 756 гривень 75 копійок. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19.11.2018 у справі №761/25708/18 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 17 червня 2011 року у Запорізькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис - № 398 - розірвано, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття,визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] . На підставі виконавчого листа від 25.08.2020 №761/25708/18, виданого Шевченківським районним судом міста Києва 09.10.2020 державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження. В рамках виконавчого провадження відбувалося часткове погашення заборгованості зі сплати аліментів за період з грудня 2019 по травень 2020 включно у розмірі 9 300, 97 грн. Заборгованість зі сплати аліментів з [PERSON] з липня 2018 р. по вересень 2024 р. становила 333 756 гривень 75 копійок Відповідач не виконує свої зобов`язання щодо належної та своєчасної сплати аліментів на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості. Відсутність виконання Відповідачем свого обов`язку позбавляє дитину необхідних коштів для забезпечення її потреб, що негативно впливає на її матеріальне становище та створює додаткові труднощі для Позивача у забезпеченні належного рівня життя дитини. За розрахунками позивача розмір пені становить 3384238,71 грн, але оскільки неустойка (пеня) не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, просить стягнути з відповідача 333 756 гривень 75 копійок. Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом. У відзиві на позов представник відповідача заперечує щодо його задоволення, зазначає, що має місце помилка державного виконавця у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, адже відповідач мав офіційний дохід у вигляді заробітної плати, однак державний виконавець помилково здійснив нарахування заборгованості не з офіційної зарплати відповідача, а із розміру середньої заробітної плати для працівника міста Києва, що в свою чергу є незаконним та протиправним рішенням. Також відповідач не вважає себе винним у виникненні заборгованості зі сплати аліментів за рішенням суду, оскільки дізнався про її існування вперше 27.01.2025. Крім цього, зазначає, що з позивачем були усні домовленості, які полягали в тому, що відповідач замість сплати аліментів мав одноособово сплачувати щомісячні платежі погашення заборгованості за кредитним договором №243/07/2013/0060 від 12.07.2013, оскільки під час перебування в шлюбі вони з Позивачем прийняли рішення про придбання у спільну власність квартири за рахунок залучених кредитних коштів. Також просить врахувати, що стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У відповіді на відзив, представник позивача зазначає, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. В межах виконавчого провадження з відповідача стягувались кошти за місцем роботи, а тому відповідач не міг не знати про існування відкритого виконавчого провадження. Заперечує наявність будь-яких домовленостей щодо сплати щомісячних платежів погашення заборгованості за кредитним договором №243/07/2013/0060 від 12.07.2013 р. замість сплати аліментів. Відповідач, будучи обізнаним про наявність у нього обов`язку сплачувати аліменти та утримувати дитину, а також про відкрите виконавче провадження, мав можливість звернутися до Державного виконавця із запитом щодо причин невідрахування аліментів із його заробітної плати. Крім того, твердження відповідача про нібито помилку державного виконавця у розрахунку заборгованості не є достатньою підставою для заперечення його обов`язку щодо сплати аліментів. Навіть якщо мала місце помилка у визначенні розміру заборгованості, відповідач не був позбавлений можливості своєчасно з`ясувати та врегулювати це питання у встановленому законом порядку. Факт наявності у Відповідача офіційного доходу не звільняє його від виконання зобов`язань щодо належного утримання дитини. Помилкові дії або бездіяльність державного виконавця не можуть бути підставою для ухилення від сплати аліментів, оскільки відповідач мав право і можливість вчасно ініціювати уточнення розрахунків та, за необхідності, їхнє коригування в межах виконавчого провадження. Ухвалою судді від 23.10.2024 р. відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи. Ухвалою суду від 19.02.2025 р. залучено Шевченківський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в якості третьої особи до участі в справі, витребувано в Шевченківського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) копії матеріалів виконавчого провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №761/25708/18 від 25.08.2020 р. Ухвалою суду від 26.03.2025 р. витребувано в відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) копії матеріалів виконавчого провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №761/25708/18 від 25.08.2020 р. копії матеріалів виконавчого провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №761/25708/18 від 25.08.2020 р. Протокольною ухвалою суду від 01.07.2025 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позов підтримала за викладених у позовній заяві обставин, просила його задовольнити. Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову. Третя особа в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про день та час розгляду справи, причини неявки суду не відомі. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19.11.2018 у справі №761/25708/18 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 17 червня 2011 року у Запорізькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис - № 398 - розірвано, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття,визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] 25.08.2020 р. видано виконавчий лист №761/25708/18 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. 09.10.2020 р. було відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №761/25708/18 від 25.08.2020 р. Під час виконавчого провадження встановлено, що [PERSON] отримує дохід в ТОВ «Комбінат -Черкаси», в зв`язку з чим 11.12.2020 р. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату божника. Як вбачається з розпоряджень державного виконавця перші кошти в рахунок погашення заборгованості від ТОВ «Комбінат -Черкаси» надійшли 30.12.2020 р. Разом з позовною заявою надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні [NUMBER], за яким станом на 17.06.2024 р. заборгованість складає 310772,51 грн. При цьому, у вказаному розрахунку зазначено, що з липня 2018 р. по листопад 2019 (включно) аліменти розраховувались виходячи з середньої заробітної плати працівника для відповідної місцевості, з грудня 2019 р. по травень 2020 р. (включно) виходячи з заробітної плати боржника в ТОВ «Комбінат -Черкаси», з червня 2020 р. по травень 2024 р. (включно) виходячи з середньої заробітної плати працівника для відповідної місцевості. Зазначені обставини підтверджуються також відповіддю Шевченківського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 28.06.2024 р. Між тим, як вбачається з індивідуальних відомостей про застраховану особу ПФУ [PERSON] з червня 2021 р. по грудень 2021 р. (включно) нараховувалась заробітна плата у ТОВ «Онт-Груп», а з лютого 2022 р. по травень 2022 р. (включно) нараховувалась заробітна плата у ТОВ «Украгрозбут». Крім цього, [PERSON] з 27.11.2020 р. зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади від 29.01.2025 р. 20.02.2025 р. винесено постанову про передачу виконавчого провадження [NUMBER] у відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). В матеріалах виконавчого провадження міститься оновлений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів (з урахування розміру доходу боржника та середньої заробітної плати працівника для місцевості), за яким станом на 20.02.2025 р. заборгованість складає 167440,54 грн. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за несвоєчасно сплачені аліменти на утримання неповнолітньої дитини за період з 01.08.2018 р. по 17.10.2024 р. у розмірі 333 756 гривень 75 копійок, що фактично відповідає розміру заборгованості зі сплати аліментів за вказаний період в межах виконавчого провадження за розрахунками позивача. Так, за змістом ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. У разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 14.12.2020 р. у справі № 661/905/19. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, що містяться у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. У постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 316/639/18 зазначено, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважав за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Відповідач заперечує вину у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, зазначає що не був обізнаний з наявністю заборгованості зі сплати аліментів та дізнався про її наявність лише 27.01.2025 р. Позивач згідно позовної заяви нараховує заборгованість зі сплати аліментів з 01.08.2018р. по 17.10.2024 р. Судом встановлено, що : - 19.11.2018 р. ухвалено рішення Шевченківського районного суду міста Києва у справі №761/25708/18, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття; - [INFO] стягувач отримала виконавчий лист №761/25708/18; - 28.09.2020 р. стягувач звернулась з заявою про відкриття виконавчого провадження, яку 06.10.2020 р. передано на виконання та 09.10.2020 р. відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №761/25708/18. Тобто, з часу набрання законної сили рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у справі №761/25708/18 (20.12.2018), яким з відповідача стягнуто аліменти, до часу пред`явлення виконавчого документа до виконання (28.09.2020), у [PERSON] були відсутні майнові претензії до відповідача щодо сплати аліментів. В матеріалах виконавчого провадження відсутні докази направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження та докази вручення йому будь-яких процесуальних документів в межах виконавчого провадження. Водночас з часу відкриття виконавчого провадження з заробітної плати відповідача в примусовому порядку стягувалися аліменти за постановою державного виконавця від 11.12.2020 р. та перші кошти в рахунок погашення заборгованості від ТОВ «Комбінат -Черкаси» на рахунок ДВС надійшли 30.12.2020 р. З огляду на викладене, боржник [PERSON] був обізнаний про наявність виконавчого провадження з 30.12.2020 р. (доказів протилежного суду не надано) та з цього часу вбачається його вина у виникненні заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, а також умисел в ухиленні від їх сплати. Схожого висновку щодо необхідності врахування відсутності майнових претензій до відповідача щодо сплати аліментів з моменту набрання рішенням законної сили до відкриття виконавчого провадження дійшов Верховний Суд в постанові віл 29.01.2025 р. у справі №707/3423/23. З огляду на викладене, позивач має право на нарахування пені (неустойки), яка виникла з 31.12.2020 р. по 17.10.2024 р. Щодо розміру пені (неустойки) варто зазначити наступне. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Як було зазначено вище, в матеріалах виконавчого провадження міститься оновлений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів (з урахування розміру доходу боржника та середньої заробітної плати працівника для місцевості), за яким станом на 20.02.2025 р. заборгованість складає 167440,54 грн. Вказаний розрахунок є дійсним та стороною відповідача не оскаржений. Судом проведено розрахунок заборгованості неустойки (пені) станом на 17.10.2025 (на дату звернення позивача до суду з позовом) з урахуванням дати, з якої боржнику стало відомо про наявність виконавчого провадження (30.12.2021) та встановлено, що її розмір перевищує 100 відсотків заборгованості, яка виникла у виконавчому провадженні за вказаний період (з січня 2021 по 17.10.2024 р. заборгованість зі сплати аліментів складає 122711,22 грн=167440,54-32208,54 (заборгованість до січня 2021 р.)-3627,50 (заборгованість за січень 2025 р.)-3627,50 (заборгованість за грудень 2024 р.)-3627,50 (заборгованість за листопад 2024 р.)-1638,25 (заборгованість 18.10.2024-31.10.2024). Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обґрунтованим є стягнення з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з січня 2021 року по 17.10.2024 року в сумі - 122711,22 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України потрібно стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі - 1227, 11 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial