Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

17 квітня 2025 року [PERSON] через свого представника - адвоката Сідько Світлану Іванівну, яка діє на підставі ордера серії ВІ №1296099 від 17.04.2025, через систему «Електронний суд» подав до суду позов до відповідачки про зменшення розміру аліментів на утримання дітей, а саме просив: зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на підставі рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 08.02.2024 у справі № 535/25/24 на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , до 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що [PERSON] є батьком дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб з відповідачкою розірвано. Після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів на утримання дітей позивач сплачує аліменти на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу). Заборгованість по виконавчому провадженню про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей відсутня. На даний час сімейний стан позивача змінився, а саме: позивач уклав шлюб з [PERSON] , разом з ними проживають двоє синів дружини. Також він сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Тобто, [PERSON] , окрім дочки [PERSON] та сина [PERSON] , на яких сплачує аліменти, утримує трьох неповнолітніх дітей. У зв`язку з наведеним позивач змушений звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання дітей. Провадження у справі №535/366/25 відкрито ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 22.04.2025 у порядку загального позовного провадження (а.с. 37). Відповідачка не скористалася правом подати відзив на позовну заяву. 04.06.2025 ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області закрито підготовче провадження й призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.67). Сторони та представник позивача у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, у тому числі відповідно до вимог п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст.130 ЦПК України (а.с.88-94). Представник позивача - адвокат Сідько С.І. 23.07.2025 подала до суду через систему «Електронний суд» заяву, в якій просить справу розглядати без її та позивача участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві (а.с.102-103). Відповідачка [PERSON] про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подала. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що у задоволенін позову слід відмовити повністю, з наступних підстав. Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст. 181, 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, необхідно з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я. Аналіз статті 192 Сімейного кодексу України дає можливість дійти висновку, що зміна сімейного стану є окремою, незалежною від матеріального становища, підставою для зміни розміру аліментів. Водночас положення закону не виключає одночасне виникнення двох підстав для зміни розміру аліментів - як зміни сімейного стану, так і зміни матеріального становища. Таким чином, суд з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Згідно з довідкою Військової частини [NUMBER] від 28.08.2024 за вих.№4314, [PERSON] проходить службу у військовій частині [NUMBER] з 03.04.2023 по теперішній час, грошове забезпечення з січня 2024 по червень 2024 становить 526826,38 грн (а.с.16). Жодних безумовних доказів погіршення майнового стану (як до січня 2024 року, так і з липня 2024 року й до дня звернення з позовом до суду), що унеможливлює сплату ним аліментів у раніше визначеному рішенням суду розмірі та на підтвердження зменшення розміру аліментів на утримання дітей з 1/3 до 1/4 частки заробітку доходу платника аліментів, позивач до суду не надав. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі (постанова Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №234/16272/15-ц). Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (постанова Верховного Суду від 11.12.2019 по справі №320/4938/17). Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 08.02.2024 у справі №535/25/24 встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є батьками: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 08.02.2024 у справі №535/25/24 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на уримання дітей: дочки - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 11.01.2024 й до досягнення дітьми повноліття (а.с. 9-10, 28-31). Згідно з рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 04.10.2023 у справі №535/1029/23 розірвано шлюб між [PERSON] й [PERSON] , що був зареєстрований 04.03.2021 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Котелевського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №11. Після розірвання шлюбу позивачці [PERSON] залишено дошлюбне дівоче прізвище - [PERSON] (а.с.7-8). Щодо зміни сімейного стану позивача, пов`язаного з укладенням шлюбу, як вказаної позивачем підстави для зменшення розміру аліментів, суд зазначає наступне: 11 вересня 2024 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Котелевським відділом ДРАЦС у Полтавському районі Полтавській області Східного міжрегіонального управління юстиції від 11.09.2024. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини - [PERSON] (а.с.13). Суд не приймає до уваги доводи позивача, що зміна сімейного стану у зв`язку з укладенням шлюбу 11.09.2024 є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки сама по собі зміна сімейного стану, а саме одруження, без надання доказів неспроможності сплати аліментів на утримання дітей в розмірі, що був встановлений рішенням суду, не тягне за собою зменшення розміру аліментів. Щодо зміни сімейного стану позивача, пов`язаного з перебуванням на його утриманні пасинків, як вказаної позивачем підстави для зменшення розміру аліментів, суд зазначає наступне: Позивач у позовній заяві зазначив, що на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей дружини - [PERSON] , [INFO] , й [PERSON] , [INFO] (копії свідоцтв про народження дітей - а.с. 14, 15). Приписами статті 260 Сімейного кодексу України регламентовано, що якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні. Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки. Сімейне законодавство передбачає права та обов`язки щодо утримання вітчимом падчерки, пасинка (ст. 268 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 268 Сімейного кодексу України, мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Виходячи із вказаного припису закону, вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинка, прямо передбачений законом, лише за сукупності наступних обставин: такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; вітчим може надавати матеріальну допомогу. Згідно з матеріалами справи пасинки позивача мають рідних батьків і беззаперечних доказів, які б вказували на те, що біологічні батьки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , інші особи, визначені ст. 268 Сімейного кодексу України, не виконують обов`язку щодо утримання своїх дітей, чи наявність у них поважних причин, що впливають на їх неможливість його виконання, позивачем суду не надано. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази, якими підтверджується обов`язок позивача утримувати малолітніх пасинків, відповідно до вимог ст.268 Сімейного кодексу України. При цьому суд враховує, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження розміру/розрахунку витрат, що він несе на утримання нової сім`ї, а також того, що [PERSON] є одинокою матір`ю. У тому числі, позивачем не надано та не встановлено судом під час судового розгляду, що неповнолітні діти дружини позивача спільно проживають з позивачем/дружиною позивача, та/або доказів перебування дітей дружини позивача на його утриманні. Отже, доводи позивача про те, що він перебуває у повторному шлюбі та на його утриманні також перебувають неповнолітні сини дружини, не є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Щодо наявності на утриманні позивача дочки - [PERSON] , [INFO] , як вказаної позивачем підстави для зменшення розміру аліментів, суд зазначає наступне: [PERSON] й [PERSON] є батьками - дочки [PERSON] , [INFO] , що встановлено рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 25.04.2019 у справі №535/402/19. Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 25.04.2019 у справі №535/402/19 змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, ухвалених рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 22.11.2010 у справі №2-1490/10, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с.32-35). Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 08.01.2025 у справі №567/1462/23, суд, установивши, що змінився сімейний стан особи, а саме народження дитини від іншого шлюбу, на утримання якої останній сплачує аліменти відповідно до судового рішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказана обставина є самостійною підставою для зменшення розміру стягуваних із нього аліментів. Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 25.04.2019 у справі №535/402/19 змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, ухвалених рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 22.11.2010 у справі №2-1490/10, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 29-30). Крім того, рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 19.06.2025 зменшено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] , на підставі рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 25.04.2019 (справа №535/402/19), на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно до 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 97-100). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Спори про зменшення або збільшення аліментів вимагають особливої уваги, оскільки вони стосуються інтересів дітей і забезпечення їх гармонійного розвитку й виховання, а також матеріального добробуту. У ч.1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченні інтересів дитини. Відповідно до статей 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Позивач, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання дітей, покликався на зміну його сімейного стану - наявності дочки у попередньому шлюбі та необхідності матеріального забезпечення дружини та її неповнолітніх дітей у новому шлюбі. Однак, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28.05.2021 у справі № 715/2073/20. Варто також наголосити, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку щодо утримання дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 755/14148/18, від 09.09.2021 у справі № 554/3355/20). З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено та не підтверджено належними й допустимими доказами те, що зміни, що відбулися у сімейному стані платника аліментів (позивача), дають суду підстави для зменшення розміру аліментів, а отже у задоволенні позову слід відмовитиу повному обсязі. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому виходячи із змісту вище зазначеної норми, у зв`язку з відмовою у задволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, покладаються на позивача. Про понесення судових витрат відповідачка суд не повідомляла.

Outcome: dismissed