Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" звернулося в Сихівський районний суд м. Львова з позовною заявою до [PERSON] про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 07 вересня 2023 року відбулася дорожньо транспортна пригода за участю автомобіля ЗАЗ д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та за участю автомобіля Рено д.н.з. [NUMBER] , що був застрахований в ПрАТ "СК "Уніка" за договором добровільного страхування наземного транспорту №014052/4605/0000107 від 07.03.2023. Відповідно до постанови Сихівського районного суду м. Львова від 28.09.2023 у судовій справі про адміністратиивні правопорушення № 464/6197/23, дорожньо транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] ПДР України. Зазначає, що на підставі заяви потерпілого та договору добровільного страхування, з урахуванням вимог ЗУ "Про страхування", складено страховий акт та визначено розмір страхового відшкодування 87\~610, 10 грн., який виплачений потерпілій стороні. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відтак, просить стягнути з відповідача виплачене страхове відшкодування в розмірі 87\~610, 10 грн. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 06.11.2023 справу передано за підсудністю на розгляд Франківського районного суду м. Львова. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 07.12.2023 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено досудового розгляду по суті без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Підстави таких рішень викладені у вищевказан6их ухвалах. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що [PERSON] є неналежним відповідачем, оскільки його цивільно правова відповідальність як водія транспортного засобу ЗАЗ д.н.з. [NUMBER] не була застрахована, був відсутній чинний поліс, а відтак обов`язок відшкодування шкоди покладено на МТСБУ. В матеріалах справи відсутні докази сплати страхового відшкодування потерпілій стороні, огляд пошкодженого транспортного засобу проводився без участі відповідача, вартість відновлювального ремонту належним чином не обґрунтована. У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача зазначає, що саме відповідач є відповідальною особою за завдані збитки, оскільки покладання відповідальності на МТСБУ не є можливим в силу п. 36.4 ст. 36 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Крім того, позивач зазначає, що роздруківка щодо виплати страхового відшкодування є належним підтвердженням, а участь відповідача в огляді пошкодженого транспорту, не є обов`язковою. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 13.02.2024 продовжено розгляд цивільної справи в судовому засіданні з повідомленням учасників судового процесу, призначено судове засідання, визнано обов`язковою явку в судове засідання позивача та відповідача для дачі пояснень з приводу обставин справи, яких зобов"язано надати оригінали документів, що стосуються предмету спору, для їх огляду та дослідження в судовому засіданні. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 09.04.2024 ухвалено перейти до розгляду цивільної справи №465/7530/23 за правилами загального позовного провадження, визнано явку позивача та відповідача обов"язковою в підготовче засідання для надання особистих пояснень з приводу обставин справи, зобов"язано осіб, явка яких визнана обов"язковою в підготовче засідання, надати усі документи, які стосуються предмету спору, для їх дослідження в підготовчому засіданні. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11.11.2024 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Моторне (Транспортне) страхове бюро до участі в цивільній справі, закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу. В письмових поясненнях представниця МТСБУ зазначає, що потерпілою особою порушено вимоги ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо звернення з відповідною заявою про страхове відшкодування та щодо збереження пошкодженого транспортного засобу. Звертає увагу, що позивачем здійснено оплату за ремонт пошкодженого автомобіля, а не за розмір заподіяної шкоди. Наявні докази у справі не дають можливості встановити дійсний розмір спричиненої шкоди. В судовому засіданні представник позивача надав аналогічні пояснення, викладені в позовній заяві, просив позов задоволити. В судовому засіданні відповідач та його представник надали аналогічні пояснення, викладені у відзиві на позовну заяву, просили відмовити в задоволенні позову. Представниця третьої особи просила при ухваленні рішення врахувати письмові пояснення зважаючи на те, що при підготьовці таких їй не було відомо про два акти огляду транспортного засобу та не було долучено схему джо ДТП. Наявність інформації у вказаних документах ставиить під сумнів вимоги позивача. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини, у їх сукупності, у тому числі й пояснення представника позивача, який не зміг пояснити суду ряд обставин, що мають суттєве значення для прийняття судом рішення. Так, представник не зміг пояснити обставини наявності двох, різних за змістом акти огляду трансопртного засобу, які крім того складені у різний час та різними особами. Не зміг пояснити причини недолучення ним до матеріалів позовеної заяви схеми до протоклу складеного за наслідками ДТП, що мала місце за участю відповідача та потерпілої сторони. Відтак, зважаючи на вищевикладені обставини, суд приходщить до висновку, що позовні вимоги позивача, у тому вигляді та механізмі їх доведення, задоволенню не підлягають. Так, відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. \~ \~ \~ У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що відповідно до постанови Сихівського районного суду м. Львова від 09.02.2021 в адміністративній справі № 464/6197/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, а також стягнено в дохід держави 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок судового збору. Даною постановою встановлено, що [PERSON] 07.09.2023 о 14.25 год. на вул. Луганська, б/н у м. Львові АЗС «WOG», керуючи транспортним засобом марки ЗАЗ 51154 ТС, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки Renault д.н.з. [NUMBER] , який зупинився попереду, завдавши транспортним засобам механічних пошкоджень, чим порушив вимоги п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху. Постанова набрала законної сили. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак, вказана постанова є обов`язковою в частині, що стосується вчинених відповідачем дій, тому його вина у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не підлягає доказуванню. Так само, не потребують доказуванню дата, час, місце та обставини події, оскільки такі встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили. Згідно відповіді роздруківки НПУ, другим учасником ДТП, водієм Renault д.н.з. [NUMBER] , був [PERSON] , відповідальність якого станом на час вчинення ДТП була застрахована в ПрАТ "СК "Уніка" на підставі страхового полісу № 213625406. Суд звертає увагу, що сам поліс позивачем до матеріалів справи не долучений, як не долучені і другимй акт про огляд таранспортногшо засобу, схема до протоколу про ДТП та належний доказ того, що позивач здійсни перерахунок коштів на рахунок потерпілого у вказаному ДТП. Відповідно до ремонтної калькуляції №1302717408 від 18.09.2023, вартість ремонту автомобіля Renault з ПДВ склала 99044,06 грн. Згідно страхового акту №13027174086 від 18.09.2023 сума страхового відшкодування складає 87610,10 грн. На підтвердження перерахування потерпілому страхового відшкодування в розмірі 87610,10 грн. позивачем долучено роздруківку платіжного доручення №112769 від 19.09.2023, на якій відсутні будь які підписи, печатки. За загальними положеннями ЦПК України, на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Позивачем, з покликанням на матеріали справи, доведено та підтверджено належними і достатніми доказами факт настання дорожньої - транспортної пригоди, у якій винен гр. [PERSON] , а потерпілим був [PERSON] , відповідальність якого станом на час вчинення ДТП була застрахована в ПрАТ "СК "Уніка" на підставі страхового полісу № 213625406. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 993\~ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Верховний Суд дійшов висновку, що звіт про оцінку транспортного засобу лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. З ремонтної калькуляції №1302717408 від 18.09.2023 не вбачається, що в ній встановлені такі вихідні дані як вартість пошкодженого автомобіля до та після ДТП, фізичний знос пошкодженого транспортного засобу, інші дані які та обтавини, які у своїй сукупності впливали і влпивають на загальну оцінку. Крім того, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі №753/21177/16-ц, від 30 червня 2020 року по справі №200/12295/17 та від 03 червня 2021 року по справі № 461/2217/19. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 30.10.2019 року у справі з єдиним унікальним номером 753/19288/14-ц, у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі, розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати. Встановивши відсутність доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на здійснення відновлювального ремонту автомобіля, і їх розміру, суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у стягненні відповідного відшкодування. Згідно з постановою Верховного Суду від 25.03.2019 року у справі за єдиним унікальним номером 591/3152/16-ц, факт проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та проведення позивачем оплати за його проведення підтверджується актом виконаних робіт та квитанцією про сплату грошових коштів. Натомість стороною позивача такий акт не долучено, як недолучено ряд інших обовязкових документів, а інформація в долучених є різною (акти огляду транспорного засобу, виявлені пошкодження які зазначено у схемі до протоколу про ДТП). З огляду на викладене, на переконання суду, належними та допустимими доказами позивач не довів заявлений розмір страхового відшкодування, будь-яких інших доказів проведення ремонту та оплати ремонтних робіт не додано, так само і не надано суду доказів вартості пошкодженого транспортного засобу після ДТП. Про призначення судової ексвпертизи представуник позивача клопотання не заявив, натомість заявив суду, що автомобіль вдремонтовано. Суд звертає увагу, що вказана обставина позбавила можливості суду здійснити перевірку спірних питань шляхом експертного дослідження та унеможливила визначення різниці між вартістю автомобіля до та після ДТП для встановлення дійсного розміру шкоди відповідно до статті 30\~Закону України\~"Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів" а відтак, відповідного відшкодування заподіяної шкоди. Зазначене свідчить про неможливість встановлення та перевірки обґрунтованості заявленого до стягнення розміру майнової шкоди, який розраховано позивачем у позовній заяві, а отже розмір заявленої шкоди є необґрунтованим та недоведеним, а здійснити їх перевірку судом за вказаних обставин не виявляється можливим. Судом встановлено, що на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується матеріалами справи, що також не заперечувалось відповідачем під час судового розгляду. Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачені випадки виплати відшкодування шкоди потерпілим у разі використання транспортного засобу власником, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Так, відповідно ст. 41 цього Закону України, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відтак, суд приходить переконання, що позивач не вжив заходів з метою встановлення страховика відповідальності [PERSON] та, за відсутності такого, не звернувся до вчасно з заявою про відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди. Докази протилежного стороною позивача не надані, а представницею третьої особи - МТСБУ перед судом доведено некоректність позову з підстав порушення послідовності відповідних дій, що визначені Законом. Наведене, в свою чергу, свідчить про перекладання позивачем на даного відповідача тягаря з відшкодування завданої ним шкоди та суперечить змісту вимог п. а ст. 41.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Суд враховує, що вимоги процесуального закону покладають тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20 (провадження № 61-475св22). Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду\~України №14\~від 18\~грудня 2009\~року "Про\~судове рішення\~у цивільній\~справі" встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зістатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine) ", § 23). На підставі наведеного,

Outcome: dismissed