Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач через свого представника звернулась до суду із вказаним позовом. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заяви зазначає, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 22.08.2019 року та 03.06.2025 року позивач є співвласником 2/3 частки земельної ділянки площею 0,1620 га в с. Боратин Луцького району Волинської області (кадастровий номер 0722880700:01:001:8082). Співвласником 1/3 вказаного об`єкту нерухомості є [PERSON] (згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.08.2019 року). На момент отримання вказаної земельної ділянки відповідач був громадянином російської федерації. Оскільки він є іноземцем для нього встановлено обов`язок відчуження зазначеного об`єкту протягом року. [PERSON] як співвласник має переважне право на придбання зазначеної нерухомості. На разі, позасудовим шляхом вирішити вказане питання не виявляється можливим. З огляду на наведене, позивач просить припинити право власності [PERSON] на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,1620 га в с. Боратин Луцького району волинської області (кадастровий номер 0722880900:01:001:8082), та визнати за нею право власності на вказаний об`єкт нерухомості. Ухвалою суду від 04.06.2025 року позовну заяву було залишено без руху. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 13.06.2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. \~ \~ \~ \~Представник позивача в письмовій заяві просила здійснювати розгляд справи без її участі, вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Правом подачі відзиву на позов не скористався. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ч.1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач є власником 2/3 частки земельної ділянки площею 0,1620 га в с. Боратин Луцького району волинської області (кадастровий номер 0722880900:01:001:8082) (а.с.7-12). Власником іншої 1/3 частки зазначеної земельної ділянки є відповідач [PERSON] (а.с.13-15). З матеріалів справи вбачається, що відповідач є громадянином російської федерації (а.с. 13). Згідно ст.41 Конституції України та положень ст.ст.179, 181, 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. За змістом норм ст.ст.355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до норми ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Так, правові підстави припинення права співвласника на частку у спільному майні визначені ст.365 ЦК України, аналіз положень якої дає підстави для висновку, що відсутність конструкції («за наявності одночасно») в ст.365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у ч.1 цієї статті обставин (зокрема, в п.п.1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена п.4 ч.1 ст.365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених п.п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника (п.4), та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. При цьому, застосування п.4 ч.1 ст.365 ЦК України має тлумачитись таким чином, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку. Аналогічні наведеним правові висновки викладені у постанові Великої Палати Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року по справі №908/1754/17, постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі №760/8958/15-ц, від 09 жовтня 2019 року в справі №750/11178/17, від 29 січня 2021 року по справі №629/511/17, від 02 березня 2021 року по справі №757/38476/17-ц, від 18 березня 2021 року по справі №759/7798/16-ц. З матеріалів справи слідує, що розглядуваний об`єкт нерухомого майна є за цільовим призначенням земельною ділянкою для ведення селянського господарства. Згідно ч. 4 ст. 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Відповідно до ч. 6 ст. 88 ЗК України, при продажу учасником належної йому частки у спільній частковій власності на земельну ділянку інші учасники мають переважне право купівлі частки відповідно до закону. З наданих суду доказів вбачається,\~що вказана земельна ділянка фактично перебуває в постійному володінні та користуванні позивача, яка несе всі витрати на її утримання. Судом встановлено,\~що позивач\~спроможна виплатити\~відповідачу компенсацію\~в рахунок\~визнання за\~нею права\~власності на\~спільне майно\~та нею\~попередньо внесено\~вартість частки,\~належної відповідачу,\~на депозитний\~рахунок суду\~в розмірі\~51050,33\~грн.\~(згідно\~даних звіту\~про експертну\~грошову оцінку\~1/3\~частини земельної\~ділянки). Ринкова вартість спірного об`єкта нерухомого майна не спростована іншими належними, достатніми та допустимими доказами. Стаття 365 Цивільного кодексу України регулює правовідносини щодо припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Водночас реалізація співвласником свого суб`єктивного права, передбаченого зазначеною статтею (подання відповідного позову з доведенням обставин, передбачених частиною першою статті 365 Цивільного кодексу України, внесення вартості частки відповідача на депозитний рахунок суду), спрямована не лише на припинення правовідношення спільної власності (пункт 7 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України), а саме на набуття відповідного права за рахунок припинення права власності іншого співвласника, що передбачене пунктом 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (визнання права). Набуття права власності позивачем на припинену частку відповідача у спільному майні в порядку статті 365 Цивільного кодексу України відповідає визначеній частиною п`ятою статті 11 Цивільного кодексу України підставі виникнення цивільних прав та обов`язків. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2024 року у справі № 671/1543/21, провадження № 61-18278сво23 дійшов висновку, що за умови доведення наявності підстав, передбачених частинами першою та другою статті 365 ЦК України, для припинення права на частку у спільному майні, право відповідача на таку частку підлягає припиненню. З метою уникнення ситуації правової невизначеності, недопущення спору при проведенні державної реєстрації права власності за позивачем судам доцільно задовольняти одночасно з вимогою про припинення права власності на частку у спільному майні й заявлену вимогу про визнання права власності на неї за співвласником, який попередньо вніс на депозитний рахунок вартість спірної частки. Жодних доказів, які б свідчили, що припинення права власності відповідача на 1/3 частку земельної ділянки може завдати істотної шкоди його інтересам та інтересам членів його сім`ї, а також що це становитиме це для нього надмірним тягарем, всупереч вимог статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідачем суду не надано. З огляду на наведене, припинення права власності на частку спірної квартири в даному випадку не завдають істотної шкоди відповідачу, спільне володіння і користування майном є неможливим. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved