Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] та свої вимоги обгрунтовує тим, що у період з 12 липня 2001 року по 16 квітня 2013 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Шлюб розірвано рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16 квітня 2013 року. Не зважаючи на розірвання шлюбу з відповідачем по справі вони проживали разом до 2021 року, однак повторно шлюб не реєстрували. У 2021 році відповідач по справі виїхав з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , однак до сих пір залишається в ній зареєстрованим. Вона із спільним з відповідачем сином [PERSON] , [INFO] , так і залишились проживати у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , яку вони придбали під час перебування у шлюбі, проживає в ній і по теперішній час. Де мешкає відповідач їй не відомо. 21 грудня 2011 року нею та відповідачем за спільні кошти подружжя на підставі договору купівлі - продажу квартири було придбано трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , квартиру було придбано за 172582 грн За взаємним їхнім рішення покупцем квартири було зазначено відповідача, купівля здійснювалась за її згоди, як дружини покупця, про що зазначено у договорі купівлі-продажу. Право власності на вказану вище квартиру було зареєстровано за відповідачем у справі, що підтверджується витягом про Державну реєстрацію прав. 22 листопада 2012 року позивачка зареєструвалась у вказаній вище квартирі, в якій проживає та зареєстрована по теперішній час, всі витрати по утриманню квартири, по сплаті за комунальні послуги також несе вона. У січні 2025 року вона запропонувала відповідачу укласти у нотаріуса договір про поділ спільно нажитого майна (квартири) з метою того, щоб за нею також було визначено та зареєстровано право власності на частку спільно нажитої квартири, що необхідно для вирішення питання про оформлення субсидії на житлово - комунальні послуги. Оскільки вона не є власником квартири, то не може навіть отримати довідку про осіб, які в ній зареєстровані, так як для цього вимагається підтвердження належності їй хоча б частки квартири на праві власності. Крім цього, квартира розташована в районі, де неодноразово відбувались ракетні атаки зі сторони російської федерації, в результаті чого було пошкоджено майно жителів сусідніх будинків. Поруч знаходяться інфраструктурні об`єкти, які можуть бути черговою ціллю для ракетних атак зі сторони російської федерації, не виключено й можливе пошкодження квартири, в якій вони проживають разом з сином, однак оскільки за нею не зареєстровано право власності хоча б на частку квартири вона не зможе подати заяву на отримання допомоги на відновлення квартири. Відповідач цим питанням займатися не буде, так як втратив інтерес до квартири, з часу коли вони остаточно розійшлися (з 2021 року). Тому поділ майна та закріплення за нею права власності на квартиру необхідне й для того, щоб у разі пошкодження майна, вона могла б отримати допомогу на її відновлення, оскільки це єдине її житло, в якому крім неї проживає і їхній спільний з відповідачем син [PERSON] . \~ \~ \~ \~ На її пропозицію відповідач спочатку погодився, вона дізналась у нотаріуса які документи потрібні, озвучила відповідачеві, що необхідно зробити для укладення договору про поділ майна подружжя та який перелік документів потрібно зібрати, на що він відповів, що цим питанням займатись не буде, бо у нього немає на це часу, а без відповідача, який по документам є власником їхньої квартири, придбаної під час шлюбу за спільні кошти, вона не може отримати необхідні для укладення договору довідки, так як вимагається подання заяв саме від власника або співвласника квартири. Оскільки укласти нотаріально посвідчений договір про поділ майна, придбаного ними під час шлюбу, не виявилось за можливе, вона вимушена звернутись з даним позовом до суду. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд у порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати за позивачкою право власності на частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 лютого 2025 року відкрито провадження у вказаній справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання 01 травня 2025 року, 13 год.00 хв. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 01 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено дану справу для розгляду по суті на 06 серпня 2025 року о 09 год. 00 хв. В зазначене судове засідання сторони не з`явилися, від них надійшли письмові заяви, в яких просять слухати справу в їх відсутність. Позивачка заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 12 липня 2001 року сторони вступили в шлюб, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.6). 16 квітня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 квітня 2013 року у справі № 1805/13153/2012 (а.с.7). З копії договору купівлі-продажу квартири від 21 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В.В., вбачається, що власником квартири за адресою [ADDRESS] , являється відповідач [PERSON] . Квартира складається з трьох житлових кімнат, загальною житловою площею 61,6 кв.м., житловою площею 46,5 кв.м. (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього \~господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.ст. 68, 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Під час судового розгляду встановлено, що придбання квартири за адресою: [ADDRESS] відбувалося в період перебування подружжя [PERSON] у шлюбі, в період їх спільного проживання, що не заперечується відповідачем, а тому вказане житлове приміщення належить сторонам на праві спільної сумісної власності. За нормами ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З огляду на вказане, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на частину житлового приміщення квартири [ADDRESS] . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а тому з [PERSON] підлягають стягненню понесені [PERSON] судові витрати в розмірі 1570 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved