Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-10 00:00:00

В лютому 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Петропавлівський відділ державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса) про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, в якому просив суд постановити рішення, яким звільнити його, [PERSON] , від сплати заборгованості у розмірі 690\~032 грн. 53 коп. за аліментами на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей за виконавчим провадженням №75572749, відкритим Петропавлівським відділом державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса), та стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати. Представник позивача за ордером на надання правової допомоги [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на те, що заборгованість виникла не з вини боржника, оскільки саме стягувачка (відповідачка у даній справі) недобросовісно використала свої права на звернення виконавчого листа до примусового виконання, при цьому між позивачем та відповідачкою були досягнуті домовленості про те, що відповідачка не буде подавати виконавчий лист до виконання, а позивач буде добровільно виконувати рішення суду. Представник відповідача за ордером на надання правової допомоги [PERSON] у судовому засіданні позовні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідачкою категорично заперечується факт добровільного виконання позивачем зобов`язань зі сплати аліментів в період часу, який передував зверненню до примусового виконання виконавчого листа, а також заперечував факти будь-яких домовленостей з позивачем щодо не звернення виконавчого документу про стягнення з нього аліментів до примусового виконання. Третя особа Петропавлівський відділ державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса) про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, явку свого представника у судове засідання не забезпечила. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, заслухавши учасників процесу, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2014 року у справі №175/4267/14-ц стягнуто з [PERSON] , [INFO] , (ІПН:\~ [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Петропавлівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, 12.04.2005 року), на користь [PERSON] , [INFO] (паспорт серії [NUMBER] , виданий Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 05.01.2010\~року), аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 усіх видів заробітку щомісячно на кожну дитину, починаючи з 06.10.2014 року до досягнення ними повноліття. На підставі рішення суду, 23 січня 2015 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] , [INFO] , (ІПН:\~ [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Петропавлівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, 12.04.2005 року), на користь [PERSON] , [INFO] (паспорт серії [NUMBER] , виданий Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 05.01.2010\~року), аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 усіх видів заробітку щомісячно на кожну дитину, починаючи з 06.10.2014 року до досягнення ними повноліття(а.с.22-23). 13 липня 2024 року відповідачкою було подано вищевказаний виконавчий лист до виконання у Петропавлівський відділ державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса)(а.с.24-25). 18 липня 2024 року старшим державним виконавцем Петропавлівського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса) Халимендиком В.І. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №75572749 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , (ІПН:\~ [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Петропавлівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, 12.04.2005 року), на користь [PERSON] , [INFO] (паспорт серії [NUMBER] , виданий Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 05.01.2010\~року), аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 усіх видів заробітку щомісячно на кожну дитину, починаючи з 06.10.2014 року до досягнення ними повноліття(а.с.26-27). 07 листопада 2024 року старшим державним виконавцем Петропавлівського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса) Халимендиком В.І. здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] у виконавчому провадженні №75572749, згідно якого заборгованість останнього за період з 06 жовтня 2014 року по 01 листопада 2024 року складає 690\~032 грн. 53 коп.(а.с.28-33). Встановлено, що позивач просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам в сумі 690\~032 грн. 53 коп., яка утворилася станом на 01 листопада 2024, посилаючись на недобросовісні дії позивачки, яка умисно не пред`явила виконавчий лист до виконання в більш короткий термін, також зазначає, що весь цей час утримував дітей надаючи кошти на їх утримання. До того ж позивач у справі проходить службу у лавах Збройних сил України та 09 листопада 2024 року отримав мінно-вибухову травму, що підтверджується довідкою про обставини травми від 30 листопада 2024 року №5151(а.с.19). За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно ч. 3 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. За змістом ч. 2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених статтею 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом у постановах від 21 листопада 2018 року у справі №\~343/860/17, від 01 серпня 2018 року у справі №\~344/12158/16-ц, від 20 вересня 2018 року у справі №\~592/2683/17. Згідно ч.3\~ст.12\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі №\~219/1704/17\~від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). У своєму позові позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що обставиною, яка має істотне значення для повного звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, є відсутність вини позивача у виникненні заборгованості по аліментам за 10 років, бо виникла через недобросовісне використання та зловживання відповідачкою своїми правами. Такі доводи позивача не заслуговують на увагу, оскільки відповідачка не порушила вимог ч.3 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» та скористалась своїм правом на пред`явлення виконавчого документу про стягнення аліментів протягом періоду, на який присуджені платежі. Позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що ним добровільно виконувались зобов`язання зі сплати аліментів на утримання його дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (зокрема, квитанцій про переказ коштів, придбання товарів для повсякденного життя, тощо). Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до частини восьмої цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір (чинний на час розгляду справи). Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року в справі № 756/13754/14-ц. Разом з тим, сам по собі розмір заборгованості за аліментами за період з жовтня 2014 року по жовтень 2024 року в сумі 690\~032 грн. 53 коп. сторонами не оспорений, і позивач питання про зміну розміру заборгованості за вказаний період не ставив та таких вимог не заявляв, у зв`язку з чим суд не перевіряє правильність обчисленої державним виконавцем заборгованості з урахуванням положень ст.194 СК України. Поряд з тим, позивач не ставив питання невідповідності вимогам закону розміру обчисленої заборгованості за певний період, вимагаючи звільнення його взагалі від заборгованості відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, вимоги про що судом згідно ст. 4,ч.1 ст.13 ЦПК України розглянуто в заявлених позивачем межах з урахуванням принципу диспозитивності за ч. 3 ст. 13 ЦПК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав, передбачених ч. 2 ст. 197 СК України для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах у даній справі не вбачається. Позивач працездатний, отримував доходи у період утворення заборгованості, ним не спростовано розмір нарахованої заборгованості по аліментах і не доведено наявності обставин, які є суттєвими та могли б бути підставою для звільнення його від сплати існуючої заборгованості по аліментах, які стягнуті з нього за рішенням суду. Отже, зазначені позивачем у позовній заяві доводи не можуть розцінюватись судом як обставини, що мають істотне значення, тому підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові, судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed