Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивачка [PERSON] через свого представника - адвоката Богач А.О. звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган як орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14.10.2011 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають спільного сина - [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2015 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу, спільний син сторін залишився проживати разом з матір`ю. Представник позивача зазначила, що після розірвання шлюбу, відповідач взагалі припинив цікавитися життям дитини, припинив виконувати свої батьківські обов`язки, займатись вихованням сина, його станом здоров`я не цікавиться. Навіть у період перебування у шлюбі з позивачкою, відповідач також весь час перекладав свої батьківські обов`язки по догляду за дитиною на матір. Дитина протягом тривалого часу повністю знаходиться на самостійному вихованні та утриманні матері, а відповідач, будучи батьком неповнолітнього [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків щодо нього та самоусунувся від їх виконання та вже досить тривалий час не спілкується з дитиною, участі у житті сина не приймає, не цікавиться його життям, не проявляє турботу до нього, вихованням не займається, не надає і належного утримання. У зв`язку з чим існують достатні правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина [PERSON] .. Посилаючись на викладені обставини, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Рух справи. Позиції учасників справи. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.04.2024 у справі відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання. У судовому засіданні 11.09.2024 ухвалою суду без видалення до нарадчої кімнати закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Позивачка [PERSON] та її представники Богач А.О. , [PERSON] в судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Железняк Л.В. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, у задоволенні позову просили відмовити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району в судове засідання не з`явилась, просила судове засідання провести без її участі, про що до суду подала письмову заяву. 26.07.2024 від представника відповідача - адвоката Земцової В.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не підтверджено доказами обставини на які вона посилається в позовній заяві. Окрім того, представник відповідача зазначила, що після зміни способу стягнення аліментів, відповідач був офіційно працевлаштований, та з його заробітної плати здійснювались відрахування в рахунок сплати аліментів. Після розірвання шлюбу [PERSON] перешкоджала спілкуванню сина з батьком, у зв`язку з чим відповідач неодноразово звертався до різних органів за вирішенням цього питання. В грудні 2016 року звертався до відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей ЗМР щодо визначення порядку участі у вихованні малолітнього сина, у зв`язку з чим було проведено обстеження житлових умов проживання та бесіду з [PERSON] . У листопаді 2017 року та у 2018 році відповідач звертався до суду щодо встановлення годин зустрічі з дитиною. За таких обставин, [PERSON] не мав можливості спілкуватись з дитиною з незалежних від нього умов. Зазначає, що документи, на які посилається позивачка не свідчать про ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, оскільки свідчать про те, що після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю. Позивачка приховувала місце знаходження дитини. 06.01.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача - адвоката Железняк Л.В., у якому представник просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачкою не надані докази на підтвердження того, що після розірвання шлюбу [PERSON] припинив виконувати свої батьківські обов`язки. Зазначає, що саме позивачка чинила перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитино та причиною тому була її дотичність до організації «Свідки Ієгови». Дитина не мала спілкування з батьком з об`єктивних причин, однією з яких також є виїзд матері з дитиною за кордон на тривалий час. Звертала увагу суду на те, що додані позивачкою письмові документи не містять доказів ухилення відповідача від батьківських обов`язків, оскільки складені в присутності лише матері та під її впливом. 13.01.2025 представником позивача надано відповідь на відзив, у якій представник позивача заперечила проти доводів, викладених у відзиві, просила позовну заяву задовольнити. Зазначила, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, його звернення до суду про визначення способу участі у вихованні дитини було фіктивним. Вважає, що надані стороною позивача докази є належними, у тому числі показання заявлених свідків. 13.01.2025 від представника відповідача надійшли заперечення в порядку ст.180 ЦПК України у справі, у яких представник відповідача не погоджується з доводами, викладеними у відповіді на відзив, у задоволенні позову просить відмовити. 21.01.2025 від представника позивача до суду надійшла відповідь на заперечення. Встановлені судом обставини. Судом встановлено, що 14.10.2011 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.26 т.1). Від шлюбу сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.27 т.1). Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2015 у справі №336/5686/15-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с.28-29 т.1). [PERSON] 21.01.2017 уклала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.30 т.1). Згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2015 у справі № 336/5684/15-ц задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 516 грн.00 коп., щомісячно до повноліття дитини, тобто до [INFO] , починаючи з 14.08.2015 та аліменти на утримання [PERSON] (а.с.31-33 т.1). Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2017 у справі №336/3949/17 змінено спосіб стягнення аліментів, стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дати набрання цим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття (а.с.34-36 т.1). Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання дитини від 19.02.2019 дитина зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.37 т.1). Згідно з довідкою дитячо-юнацької спортивної школи № 1 з спортивної гімнастики ЗМР Запорізької області № 2 від 27.03.2024 та Доповненням до довідки № 2 від 27.03.2024, [PERSON] дійсно займався у школі з травня 2019 року по 2022 рік, супровід дитини здійснювала мама [PERSON] та її чоловік [PERSON] . З громадянином [PERSON] не бачились та супровід дитини він не здійснював (а.с.38-39 т.1). [PERSON] дійсно навчався у Запорізькій гімназії № 41 ЗМР, за даними класного керівника 4-Б класу Ганни Божий, питаннями щодо виховання дитини під час навчання в закладі освіти займалася мати [PERSON] . Батько дитини [PERSON] не приймав участі у вихованні дитини, зі слів класного керівника до закладу освіти не звертався, батьківські збори не відвідував, про що свідчить довідка Запорізької гімназії № 41 ЗМР від 27.03.2023 р. № 01-29/63 (а.с.40 т.1). На прийоми до лікаря педіатра [PERSON] приходить у супроводі своєї матері, [PERSON] та її чоловіка, [PERSON] , інколи приводить бабуся, [PERSON] , що підтверджується листом КНП «ЦПМСД № 10» від 29.03.2024 № 0590/01-08 (а.с.41 т.1). Судом досліджено висновок спеціаліста (практичного психолога) від 05.04.2024, згідно з яким не виявлено відхилень у психічному розвитку дитини (а.с.42-50). Згідно з інформацією Служби (Управління) у справах дітей Відділу по Вознесенському району від 29.12.2016 [PERSON] у своїй письмовій заяві відмовився від надання згоди на обстеження і лікування сина у психіатра (а.с.56 т.1). Судом досліджено Висновок психолога від 05.01.2017 та супровідний лист КУ «Психіатрична лікарня» ЗОР від 18.01.2017, з якого слідує, що вказаний висновок робився з приводу скарг матері на частий нічний енурез дитини, безпокійний нічний сон після конфлікту з її колишнім чоловіком ( [PERSON] ) (а.с.57-59 т.1). Згідно з Листом КЗ «ЦПМСД №10», при відвідуванні дитини, з ним завжди тільки матір [PERSON] . Батька дитини [PERSON] жодного разу не було, в уході та лікуванні участі не приймає (а.с.60 т.1). За період з 01.09.2017 [PERSON] з працівниками дошкільного закладу не спілкувався, батьківські збори не відвідував, успіхами сина не цікавився, про що зазначено у довідці ДНЗ ясла-садок № 125 «Суничка» ЗМР Запорізької області від 02.03.2018 № 01-26/25 (а.с.61 т.1). Судом досліджено письмову заяву [PERSON] від 12.04.2018, зі змісту якої слідує, що вона була свідком побиття [PERSON] її колишнім чоловіком [PERSON] . При цьому таке її побиття відбулося у присутності дитини на руках. За наслідками даного побиття [PERSON] була госпіталізована в 5-ту міську лікарню м. Запоріжжя з діагнозом черепно-мозкова травма та струс головного мозку (а.с.62 т.1). Згідно з актом обстеження умов проживання від 21.11.2018, дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю. Умови проживання відповідні (а.с.63-64 т.1). Судом досліджені додані до відзиву на позовну заяву докази, а саме: акт обстеження житлово-побутових умов проживання, лист РА ЗМР по Шевченківському району, лист Шевченківського ВП, лист РА по Вознесенівському району ЗМР, копія ухвали суду у справі № 336/6633/17, копія заяви про дозвіл на виїзд дитини за кордон, копія позовної заяви, копія ухвал суду у справі № 336/248/18-ц, з яких вбачається, що [PERSON] вживались заходи щодо врегулювання питання щодо участі у спілкуванні з сином (а.с.126-131,136-137, 143-147 т.1). Згідно з випискою про відрахування, за місцем роботи [PERSON] здійснювались відрахування в рахунок стягнення аліментів (а.с.133-135,138-142 т.1). Судом досліджені надані представником позивача документів з перекладом щодо перебування дитини за кордоном (а.с.193-222, 241-243 т.1). Згідно з актом обстеження умов проживання, наданим РА ЗМР по Вознесенівському району, умови проживання дитини задовільні (а.с.238-239 т.1). Свідок [PERSON] суду пояснила, що є свекрухою позивачки. Її син одружився з позивачкою у 2017 році, разом почали проживати з 2015 року, коли дитині було 1 рік 2 місяці. Родина сина зареєстрована в її квартирі, там же вони й проживають. Відповідача [PERSON] вона бачила лише один раз, коли він давав згоду на реєстрацію дитини. Дитина її називає бабусею. Відповідачу було відомо місце проживання дитини , оскільки він брав довідку про місце реєстрації дитини. Їй відомо, що позивачка зверталась до [PERSON] за матеріальною допомогою на утримання сина, однак він ніколи її не надавав. Відповідач ніколи не приходив ні до дитячого садочку, ані до школи дитини. Дитина, [PERSON] знає про свого біологічного батька, однак її сина (теперішнього чоловіка позивачки) також називає батьком, у них гарні стосунки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є свекром позивачки. Про відповідача знає з 2015 року, оскільки його син проживає з позивакою з 2015 року. Свідок часто сидів з дитиною, оскільки позивачка та її син працювали. Одного разу мав місце інцидент, коли дитина дуже перелякалась, бо подумала, що прийшов [PERSON] , коли подзвонили у двері. У дитини після зустрічі з батьком проявилось нетримання сечі. [PERSON] свідок побачив у 2018 році, коли той підписував дозвіл на виїзд дитини за кордон. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір`ю позивачки. [PERSON] знає. ЇЇ донька зустрічалась з ним 10 місяців, потім вони одружились. На другий день весілля відповідач не прийшов. Вказала, що коли її донька завагітніла від [PERSON] вони вже не проживали разом. [PERSON] просив позивачку перервати вагітність. Зазначила, що батько для дитини нічого не купував. Дитина народилась на 37 тижні, потребувала медичного допомоги. З пологового будинку дитину відповідач не забирав. Всім цим займались лише тільки батьки позивачки. Зазначила, що відповідач ніколи не виявляв бажання спілкуватись з дитиною, не дарував подарунки, не приходив до дитини. [PERSON] ніколи не виявляв бажання спілкуватись з дитиною. Їй відомо, що він звертався в поліцію для встановлення місцезнаходження сина. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є другом відповідача по роботі. Працював разом з [PERSON] на заводі Іскра . У них склались дружні відносини. Знайомі 12 років. Зустрічались пару разів на місяць вдома у свідка або на вулиці. Про родину [PERSON] не дуже говорив. Знає, що у нього є син, з його слів він хотів спілкуватись з дитиною, однак з дружиною відносини не складались. Також зазначив, що три роки тому [PERSON] просив його поїхати разом з ним до колишньої дружини на зустріч з сином, однак у свідка не вийшло. Опитаний у судовому засіданні [PERSON] , вказав, що проживає з мамою і батьком [PERSON] , батька [PERSON] бачив 1 раз. Нормативне обґрунтування. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Згідно до ч.2, ч.3 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частинами 3 і 4 ст.164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Згідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 N 3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналогічними висновками керувався КЦС ВС й у постановах від 28.11.2018 року № 718/337/17 та від 16.01.2019 року № 465/3694/14-ц. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Висновки суду. З досліджених судом доказів, з урахуванням зазначених роз`яснень, встановлено, що відповідач має постійне місце проживання, місце роботи, стабільний дохід. Згідно долучених до матеріалів справи доказів, своєчасно сплачував аліменти на утримання дитини. Також матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] бажає спілкуватись з дитиною, зокрема звертався до органу опіки та піклування з заявами про встановлення графіку побачень з дитиною та до суду з позовною заявою про встановлення годин зустрічі з дитиною. Крім того, поведінка відповідача під час судового розгляду вказує на те, що він не мав і не має наміру ухилятись від виконання своїх батьківських обов`язків, хоче спілкуватися з дитиною та дуже емоційно реагує з приводу позбавлення його батьківських прав. Також у ході розгляду справи, судом встановлено, що [PERSON] з грудня 2022 року перебуває в умовах Запорізького слідчого ізолятора, відповідно позбавлений можливості спілкуватися з дитиною. Окрім того, [PERSON] на час розгляду справи перебував та перебуває з матір`ю в Канаді, що також є перешкодою у спілкуванні батька з дитиною. Суд критично сприймає покази свідків, оскільки вказані особи є близькими родичами позивачки і виявляють безпосередню зацікавленість в розгляді справи. Окрім того, під час розгляду справи, позивачем не надано беззаперечних доказів вчинення неправомірних дій [PERSON] відносно неї та сина [PERSON] , не підтверджено нанесення тілесних ушкоджень їй [PERSON] . Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно з ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суду надано висновок органу опіки і піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який суд визнає обґрунтованим. На думку суду висновок спеціаліста (практичного психолога), про те, що під час дослідження нею не виявлено ознак інтересу з боку батька до внутрішнього світу дитини, не може бути доказам ухилення батька від своїх батьківських обов`язків, оскільки його надано спеціалістом виключно після спілкування з дитиною і без спілкування з батьком. Щодо думку дитини [PERSON] , який висловився про те, що його батько є [PERSON] , суд зазначає наступне. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Суд має враховувати висловлену думку дитини системно, з`ясовуючи фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню спору. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб. Озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через малолітній вік неспроможна надати правильну оцінку. При цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч.3 ст. 171 СК України). Судом враховано, що дитина тривалий час проживає з матір`ю, яка негативно налаштована по відношенню до батька та проти будь-яких побачень батька та дитини, що не заперечувалось самою позивачкою у судовому засіданні. Тобто мати має вплив на сина і такими своїми діями формує у дитини відношення до свого батька. Отже на думку суду, малолітній [PERSON] , висловлює свою думку під впливом своєї матері, яка має намір позбавити батьківських прав відповідача, для того, аби в майбутньому створити нову сімю, що суперечить інтересам дитини в першу чергу. [PERSON] , якому на момент розгляду справи виповнилося 10 років, в повній мірі неспроможний надати правильну оцінку діям батька, його вчинкам, а його відношення до батька сформовано лише на підставі характеристик матері. Таким чином, виходячи з аналізу викладених обставин справи, суд вважає, що відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, а отже про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з ненадання позивачем належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги, а саме факт ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 19, 150, 164,166 СК України, ст.1, 2, 17 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: dismissed