Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою , в якій стверджує, що перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 01 червня 2003 року. 31 січня 2022 року рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області в цивільній справі № 359/6746/21 вказаний шлюб було розірвано . Від шлюбу народився син - [PERSON] [INFO] . Приблизно в кінці жовтня - листопада 2022 року відповідачка виїхала до Сполучених Штатів Америки, з того часу жодного разу до України не поверталася. Після розірвання шлюбу їх спільна дитина проживає з позивачем за адресою реєстрації його місця проживання, а саме: [ADDRESS] . У 2024 році [PERSON] закінчив Бориспільський ліцей «Лідер» Бориспільської міської ради Київської області. Місце перебування відповідачки невідоме . Останнє спілкування дитини з мамою відбулося у листопаді 2022 року за допомогою електронного месенджера. З того часу будь-яких контактів з дитиною не відбувалися, жодної допомоги у вигляді фінансів чи моральної підтримки сина відповідачкою з моменту виїзду за кордон- не надавалося . Вказує, що фактично відповідачка самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідачка не виявляє бажання бачити дитину, не цікавиться її розвитком. Він самостійно матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, має постійний заробіток. На його думку, така поведінка відповідачки створює труднощі та перепони у реалізації простих побутових прав. Відсутність будь-якого інтересу та участі у вихованні сина , ігнорування процесу його виховання та догляду за нею, ухилення від виконання батьківських обов`язків стало підставою для звернення до суду. Враховуючи вищевикладене , просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до її сина - [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали , просили задовільнити позов. Відповідачка у судове засідання не з`явилася , хоча повідомлялася про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомила. Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від неї на адресу суду не надходили. Представники третьої особи у судове засідання також на з`явився. Допитаний у судовому засіданні [PERSON] пояснив , що матір не бачив давно , не спілкується з нею. Взагалі не знає , де вона перебуває на даний час. Вона не цікавиться його життям , не телефонує , не виховує. Батько [PERSON] самостійно підклується про нього. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов , оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до положень ч.ч. 4,5 ст.82 ЦПК України- обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до матеріалів справи , [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.06.2003 по 31.01.2022 рік. Від даного шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] проживає спільно із батьком [PERSON] . Умови проживання- задовільні. Відповідно до інформації ,наданої Державною прикордонною службою України , [PERSON] 07.11.2022 року виїхала за межі України та станом на 07.05.2025 року кордон у зворотньому напрямку не перетинала. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до положень ст.81ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Представником позивача доведено, що поведінка відповідачки відносно її сина [PERSON] є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її сина забезпечуватиме інтереси самої дитини . Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). На підставі наведеного вище,

Outcome: approved