Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-20 00:00:00

16 травня 2025 року позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 12 листопада 2007 року між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 2102; визначити місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом їхнім батьком [PERSON] . Вимоги мотивує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 12 листопада 2007 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Вказує на те, що сімейні стосунки між ними поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. За наведених обставин з відповідачем шлюб носить лише формальний характер, подальше його збереження, примирення з відповідачем неможливі. Фактично сторони проживають окремо з 2023 року, шлюбні відносини припинено. Сім`я фактично розпалась, в зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2025 року позовну заяву було залишено без руху (а.с. 29). 09.06.2025 року позивачем виконано вимоги ухвали суду та усунені недоліки заяви (а.с. 31). Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10\~червня 2025\~року відкрито провадження у справі та визначено проводити її розгляд в порядку загального позовного\~провадження(а.с.36). В підготовче засідання позивач та його представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином, заяв та клопотань до суду не подавали (а.с. 39-40, 44). Відповідач в підготовче засідання також не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнає, та зазначила, що станом на час розгляду справи у суді перебуває за кордоном у республіці Німеччина. У найближчий період повертатися до України не планує. Відповідно, також не заперечую стосовно визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом їхнім батьком [PERSON] (а.с.42). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, згідно з приписами ч. 3 статті 200 ЦПК України, приймаючи до уваги визнання відповідачем заявленого позову, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судове засідання здійснювати у відсутність учасників справи, за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 12 листопада 2007 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 2102,\~що підтверджується\~ копією\~свідоцтва про\~шлюб серії\~ [NUMBER] \~від 12.11.2007\~року (а.с. 17). Від даного шлюбу мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.11,12). З матеріалів справи вбачається, що подружні відносини між сторонами припинились з 20.08.2023 року. З того часу сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально. За такої сукупності обставин суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим та таким, що суперечить інтересам кожного з них. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 105 ч. 3 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу, яка зазначає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За такої сукупності обставин, з огляду на те, що сімейне життя подружжя не склалося, шлюбні відносини між сторонами припинено, кожен з них проживає окремо, спільного бюджету та домашнього господарства не ведуть, сім`я існує формально, тому суд дійшов висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо вимоги про проживання дітей разом з батьком. Як вбачається з Витягів з реєстру територіальної громади № 2025/007289432 від 03.06.2025 року та № 2025/007289572 від 03.06.2026 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 34, 35). Відповідно до даних, зазначених в паспорті громадянина України про зареєстроване місце проживання позивача [PERSON] , [INFO] , останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-10). Отже, на час розгляду справи в суді, діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають разом із своїм батьком, позивачем по справі - [PERSON] , [INFO] . У постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року №200/952/18 викладена правова позиція, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. В даному випадку спір між сторонами стосовно визначення місця проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , - відсутній, а тому їх слід залишити проживати разом з батьком [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Питання про стягнення судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved