Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

Позиції сторін, процесуальні дії [PERSON] звернулася через свого представника з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: орган опіки та піклування виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказує, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 19.06.2019. Сторони мають двох дітей - доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач не виконує своїх обов`язків по утриманню їх спільних дітей, не приймає участі в їх вихованні, не цікавиться розвитком, здоров`ям, формуванням світогляду, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків з 2019 року. На підставі викладеного, позивачка звернулася з цим позовом до суду та просить позбавити відповідача батьківських прав відносно її дітей. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, які викладені у позові, та просила їх задовольнити. Пояснив, що відповідач взагалі не цікавиться життям дітей, що створює перешкоди у реалізації певних прав щодо дитини, для яких потрібна згода обох батьків. В судове засідання відповідач не з`явився, причини неявки суду не пояснив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивачки не заперечував проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. Обставини справи, зміст спірних правовідносин Позива [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.08.2011 року, який було розірвано 19.06.2019. Сторони мають двох дітей - доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах №22379/4 від 19.03.2024 року, виданому Черкаським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції( м.Київ), заборгованість по аліментам [PERSON] станом на березень 20245 року становить 308915,43 грн. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання складений комісією в складі депутата Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області від 03.01.2025 року, [PERSON] проживає в [ADDRESS] з донькою [PERSON] , сином [PERSON] , чоловіком [PERSON] , дітям створені належні умови, вони доглянуті та охайні. До позовної заяви долучені заяви сусідів позивача: [PERSON] та [PERSON] , які зазначають, що [PERSON] участі у вихованні та утриманні дітей не приймає. З характеристик наданих КЗ "Михайлівський ліцей" слідує, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є учнями даного навчального закладу, мати [PERSON] постійно спіклується з педагогами, які навчають цікавиться шкільним життям дітей,. Батько, контакту із школою, де вчаться діти, не підтримує взагалі, із вчителями не спілкується, шкільним життям дітей не цікавиться. Релевантні джерела права У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України), мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до пунктів 16, 18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року по справі № 466/9380/17 вказано, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Відповідно до постанови Верховного Суду від 02 липня 2025 року по справі № 490/3580/21, позбавлення батьківських прав є обґрунтованим за умови встановлення свідомої та винної поведінки батьків в ухиленні від виконання обов`язків, що призвело до повного розриву сімейних зв`язків з дітьми. Формальне заперечення проти позову без реальних дій щодо налагодження стосунків з дітьми не є підставою для збереження батьківських прав. У справі «Мамчур проти України» (рішення від 16 липня 2015 року, заява № 10383/09) ЄСПЛ зазначив, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до висновків ЄСПЛ у справах про права дітей та забезпечення їхніх найкращих інтересів, взаємна потреба батьків і дітей у сімейному контакті один з одним є чи не найважливішою складовою поняття «сімейне життя», і заходи, що перешкоджають задоволенню таких потреб, є втручанням у відповідне право, захищене статтею 8 Конвенції. Тому такі заходи мають обов`язково відповідати нагальній соціальній потребі, що переслідується, та не порушувати справедливий баланс, який повинен бути досягнутий між відповідними конкуруючими інтересами, з пріоритетом забезпечення найкращих інтересів дитини (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2017 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії», заява № 37283/13, від 18 червня 2019 року у справі «Хаддад проти Іспанії», заява № 16572/17). У рішенні ЄСПЛ від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», заява № 8793/79, Суд вважає, що захід має бути як відповідним поставленій меті, так і пропорційним їй. Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти. Оцінка доказів та аргументів сторін На думку суду, позбавлення батьківських прав, як вірно вказано у вищезазначеній постанові Верховного Суду, є крайнім заходом, який застосовується у виняткових випадках та виключно тоді, коли невиконання батьківських обов`язків зумовлено винною, усвідомленою поведінкою одного з батьків, що негативно впливає на фізичний, духовний, психологічний розвиток дитини як складові її виховання. Вихованням є процес залучення особистості до засвоєння вироблених людством цінностей, створення сприятливих умов для реалізації нею свого природного потенціалу та творчого ставлення до життя, спрямований на утвердження суспільно значущих норм і правил поведінки особистості. Процес виховання є двостороннім (обов`язкова взаємодія (вихователя і вихованця) та виявляється в піклуванні про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, наданні дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, створенні умов для отримання дитиною освіти, тощо. Зі змісту вищенаведених письмових доказів, а також зі змісту пояснень позивачки та дитини вбачається, що відповідач протягом тривалого часу не бере участі у процесі вихованні дитини, зокрема, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не цікавиться створенням умов для освіти дитини, взагалі не докладає зусиль для спілкування з дитиною особисто або дистанційно. На думку суду, вищеописана поведінка батька негативно впливає на розвиток дитини, оскільки батько свідомо позбавив дитину своєї уваги та піклування. Таким чином, відповідач протягом тривалого часу свідомо ухиляється від будь-якої участі у процесі виховання дитини. Суд вважає, що заявник міг і повинен був усвідомлювати, що таке тривале і повне розставання з дітьми, враховуючи їх вік станом на 2019 рік, коли їх контакт з батьком припинився, може призвести до значного ослаблення, якщо не повного розриву, зв`язку між ними і відчуження дітей від нього. Саме бездіяльність заявника призвела до розриву зв`язків між ним і його дітьми. Враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин між дітьми та батьком, що є найважливішою складовою поняття «сімейне життя», протягом останніх 5 років, що передували пзверненню позивача з даною позовною заявою, у суду відсутні підстави вважати, що анулювання юридичного зв`язку між батьком і дітьми негативно вплине на ці відносини. Що стосується висновку органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд не бере його до уваги, оскільки він є недостатньо обґрунтованим. До такого висновку орган опіки та піклування дійшов тільки через недостатність доказів (таке формулювання вказано у висновку), що не позбавляло його можливості отримати і дослідити додаткові докази, щоб висновок був беззаперечним. Підсумовуючи викладене, а також враховуючи відсутність заперечень у відповідача проти задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне позовні вимоги про позбавлення батьківських прав задовольнити. Розподіл судових витрат та інші процесуальні питання Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що позивач не спалвчувала судовий збір при подачі позову. Суд стягує з [PERSON] судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп. на користь держави.

Outcome: approved