Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в Городищенський районний суд Черкаської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що з 22 грудня 2023 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі - [PERSON] , згідно актового запису №300 Городищенського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Від шлюбу не мають спільних дітей, але в неї є син від першого шлюбу, який наразі проживає разом із ними у будинку, який вони придбали в період шлюбу разом в с.Хлистунівка вул.Нова Черкаський район Черкаської області. Сімейне життя не склалося і сім`я фактично розпалася по причині відсутності взаєморозуміння між ними, змінилися їх характери, кожен має власні цілі та діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Втрачені почуття любові та поваги один до одного. Шлюб перебуває у фактичних шлюбних відносинах. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає неможливим, а тому зберігати шлюб стало недоцільно, що і стало підставою звернутися до суду з позовною заявою про його розірвання (а.с.1-4). У судове засідання сторони у справі, будучи належно повідомленими, шляхом надіслання судових повісток, не з`явилися, у змісті надісланих до суду письмових заяв від 09 липня 2025 року та 07 липня 2025 року вказали на підтримання і визнання позовних вимог і розгляд справи без їх участі. З врахуванням вищезазначеного, суд, вбачає можливим провести судове засідання у відсутність сторін, повідомивши їх про прийняте судом рішення. За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін і їх згоду на розгляд справи без їх участі, суд, приймає рішення про можливість проведення судового засідання у їх відсутність, остільки у справі достатньо доказів для її об`єктивного розгляду. Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, враховуючи належне повідомлення сторін, зміст заяв з клопотаннями про розгляд без їх участі, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення, з наступних підстав. Так, згідно ч.3 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.ст.104,105,110 СК України, однією із підстав припинення шлюбу є його розірвання, яке може відбуватися на підставі рішення суду за позовом одного із подружжя. У відповідності до ч.ч.3,4 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Відповідно до положень ст.ст.111-112 СК України, суд, з`ясувавши взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність малолітньої дитини, - постановляє рішення про розірвання шлюбу. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні із змісту досліджених доказів, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] від 22 грудня 2023 року згідно актового запису №300 Городищенського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (а.с.9). Від шлюбу не мають спільних дітей (а.с.1-9). Подальше збереження сім`ї позивачем і відповідачем не можливе, поскільки сторони подружні стосунки не підтримують, відновлювати спільне життя не вбачають потреби, сім`я фактично розпалася по причині відсутності взаєморозуміння між ними (а.с.16,23). Втрачені почуття любові та поваги один до одного. Шлюб перебуває у фактичних шлюбних відносинах. Вжиття заходів щодо примирення подружжя є безпідставним, виходячи із тих обставин у справі, що шлюб між сторонами існує лише юридично, без паритетних засад про почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, та не бажанням сторін щодо надання такого строку, про що зазначили у письмових заявах до суду. Судом встановлено,\~згідно до\~змісту поданих\~заяв,\~позивач на\~розірванні шлюбу\~наполягає,\~відповідач не\~заперечує. В силу вищенаведеного, суд, вбачає відсутньою морально-правову основу шлюбу і приходить до висновку про наявність підстав для його розірвання. Спір про поділ майна на день розгляду цивільної справи в суді, не встановлений із змісту наданих до провадження суду доказів. Встановивши, що між сторонами шлюбно-сімейні відносини припинені, шлюб носить формальний характер, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача і відповідача, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд, приходить до висновку про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя, враховуючи правову позицію відповідача про визнання позову, і наявність на те законних підстав, та ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вважає за доцільним, з огляду на зміст позовної заяви позивача, не змінювати їй після розірвання шлюбу прізвище набуте у шлюбі, виходячи із права наданого ст.113 СК України на вибір прізвища після розірвання шлюбу, як особі яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу. Позивачем у справі заявлено вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з оплатою судового збору при зверненні до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу та понесених витрат на отримання правничої допомоги від адвоката, які відповідно, суд, вбачає підстави вирішити щодо відшкодування таких відповідачем. Згідно ч. 1-2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі: задоволення позову - на відповідача; відмови в позові - на позивача; часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З вище наведенного вбачається, що позивачем надано докази та документально підтверджено витрати по сплаті судового збору, які підлягають до часткового задоволення, з врахуванням змісту позицій сторін про спільне рішення розірвати шлюб. В частині відшкодування позивачу судових витрат на правничу допомогу за рахунок відповідача у розмірі 6000,00 грн., то суд у відповідності до ст.141 ЦПК України вбачає, їх такими, що не обгрунтовані до стягнення у визначеному розмірі. Так, відповідно до Договору про надання правової допомоги від 19 травня 2025 року №16, з додатковим договором №16/1 від 19 травня 2025 року та актом виконаних робіт (наданих послуг), в яких вказано вид послуг, одиниця виміру, найменування послуги, термін виконання, ціна виконаної роботи (фіксована та погодинна), між позивачем та адвокатом Білінкіною Т.В., клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даними договорами (а.с.29-32). Між сторонами визначено витрати за надання правничої допомоги на суму 6000,00 грн., як такі, що адвокатом надані, а позивачем прийняті, та без підтвердження про сплату таких на рахунок адвоката (а.с.32). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд з`ясував склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, які є відповідно до змісту наданих письмових доказів, не співмірними із складністю справи та не відповідають критерію реальності адвокатських витрат, достатності їх розміру. При визначенні суми для відшкодування вказаних витрат суд виходить із встановлення їх дійсності та необхідності, виходячи з конкретних обставин справи. Так, Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського Суду з прав людини від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» вказав, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер. Оцінивши в цій частині розмір позовних вимог позивача, суд, вбачає обґрунтованим розміром для відшкодування понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу, розмір у 2500 грн. 00 коп.. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial