Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

У провадженні Шевченківського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовна заява мотивована тим, що у травні 2019 року до позивачки звернувся її дядько [PERSON] відповідач у справі, з проханням позичити йому певну суму грошей задля розвитку власної справи. На той час позивач зі своїм чоловіком продали власний бізнес та вона мала певні заощадження, тому таке прохання її не здивувало. 01 липня 2019 року [PERSON] надала [PERSON] грошові кошти у сумі 1700000.00 грн оформивши це договором позики, згідно якого останній повинен був остаточно повернути кошти 01 липня 2023 року. Станом на 25 вересня 2019 року [PERSON] повернув позивачу частково кошти у сумі 230000.00 грн., про що була складена відповідна заява. Крім того, 12 травня 2020 року [PERSON] знову звернувся до позивача з проханням надати йому додаткові кошти на закупку товарів та обладнання для власного бізнесу, та остання надала йому кошти у сумі 700000.00 грн, про що також оформили договором позики № 2, зі строком повернення 01 липня 2023 року. У зазначений термін, станом на 01 липня 2023 року відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, кошти не повернув, у зв`язку з чим станом на 26 грудня 2024 року загальна сума заборгованості склала 2170000.00 грн. Тому позивач, просить суд заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 07 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву суду не надав. Оскільки позивачка зазначила, що їй не відоме місце знаходження відповідача, за місцем реєстрації він відсутній, то судом були розміщені оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про виклик [PERSON] як відповідача у справі. Відповідно до частини другої статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що 01 липня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі було укладено договір позики (а.с. 10) відповідно умов якого позикодавець [PERSON] передала позичальнику [PERSON] грошові кошти у сумі 1700000 (один мільйон сімсот тисяч) грн 00 коп., а позичальник зобов`язався повернути вищевказану суму грошових коштів в строк до 01 липня 2023 року (пункти 1 2 Договору). Відповідно до п. 3 Договору позики від 01 липня 2019 року (а.с. 10) позикодавець та позичальник домовились, що позика може бути повернута достроково. Фактом повернення позики буде отримання від позикодавця письмового повідомлення про погашення позики. Із заяви від 25 вересня 2019 року, засвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, зареєстрованої в реєстрі за № 1184 (а.с. 9) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , підписанням цієї заяви підтвердив, що станом на 25 вересня 2019 року його заборгованість за договором позики від 01 липня 2019 року перед [PERSON] , [INFO] , становить 1470000 (один мільйон чотириста сімдесят тисяч) грн 00 коп., інша частина позики у розмірі 230000 (двісті тридцять тисяч) грн 00 коп. ним повернута. Залишок коштів у розмірі 1470000 (один мільйон чотириста сімдесят тисяч) грн 00 коп. він зобов`язується повернути в строк до 01 липня 2023 року. 12 травня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № 2 (а.с. 11) відповідно умов якого, позикодавець [PERSON] передала позичальнику [PERSON] грошові кошти у сумі 700000 (сімсот тисяч) грн 00 коп., а позичальник зобов`язався повернути вищевказану суму грошових коштів в строк до 01 липня 2023 року (пункти 1 2 Договору). Відповідно до п. 3 Договору позики № 2 від 12 травня 2020 року (а.с. 11) позикодавець та позичальник домовились, що позика може бути повернута достроково. Фактом повернення позики буде отримання від позикодавця письмового повідомлення про погашення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст . 1047 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 76 ЦПК України). Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України). На час розгляду справи судом відповідач не надав даних, що свідчать про добровільне погашення суми грошових коштів за договорами позики від 01 липня 2019 року та від 12 вересня 2020 року та про причини несвоєчасного повернення коштів у добровільному порядку. Разом з тим, в матеріалах справи є нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 25 вересня 2019 року (а.с. 9) відповідно змісту якої останній зобов`язується повернути кошти у сумі 1470000.00 грн в строк до 01 липня 2023 року. Аналогічні зобов`язання відповідача у справі містяться в п. 3 договору позики від 01 липня 2019 року (а.с. 10) та договору позики № 2 від 12 травня 2020 року (а.с. 11). За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача суму грошових коштів у розмірі 2170000 (два мільйони сто сімдесят тисяч) грн 00 коп. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріали справи свідчать, що позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 15140.00 грн, що підтверджується відповідною квитанцією № 9364-4330-2076-7608 від 23 грудня 2024 року (а.с. 1). Оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, то відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) грн 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved