Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з даним позовом, в якому просить визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком за адресою: [ADDRESS] та залишити неповнолітніх дітей на утриманні та вихованні батька - [PERSON] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали у шлюбі в селі Війтівка з 09.07.2010 року. 19.11.2024 позивач та відповідач розірвали шлюб (рішення Бершадського районного суду по справі №126/2007/24 від 19.11.2024 року) так як їхнє сімейне життя не склалося, вони припинили сімейні відносини, оскільки мають різні погляди на життя та майбутнє сім`ї. Від спільного життя позивач та відповідач мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Діти після розірвання шлюбу залишилися проживати разом з батьком, а мати дітей проживає окремо від сім`ї. Відповідач з 2019 року і по теперішній час перебуває за кордоном, належної участі у вихованні та утриманні дітей не приймає. Відповідач лише час від часу приймає участь у вихованні дітей шляхом спілкування в телефонному режимі, не відвідує батьківські збори, інколи спілкується з вчителями цікавиться успіхами дітей також в телефонному режимі. Відповідач безпосередньо не піклується про дітей, не проявляє достатньої зацікавленості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливало б на їх фізичний розвиток як складову виховання якщо б ці обов`язки не вчиняв позивач; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не в повній мірі сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання їх освіти, так як більшість свого часу проводить за кордоном. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, безпосередньо не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Діти знаходяться на самостійному утриманні та вихованні позивача. Батько приймає активну участь у вихованні дітей. Діти виховуються у доброзичливій атмосфері, повністю забезпечені усім для комфортного життя та навчання. Позивач є самозайнятою особою, має самостійний достатній дохід і постійне місце проживання. За місцем роботи і проживання характеризується позитивно. На обліку в нарколога та психіатра не знаходиться. Із сусідами та односельчанами проживає у добросусідських відносинах. Малолітній син та неповнолітня донька позивача мають постійне місце проживання з народження за адресою батька та тривалий час за цією адресою проживають саме з батьком, до якого мають більшу прихильність і який зможе забезпечити більш стабільні та звичні матеріально-побутові умови для проживання, а тому місце проживання дітей з батьком відповідатиме їх найкращим інтересам. Позивач [PERSON] та його представник, адвокат Рижавський С.С., позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили прийняти до уваги висновок служби у справах дітей та позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи в її відсутність. Представник служби у справах дітей Бершадської міської ради Смакоус Ж.Л. просила взяти до уваги висновок служби у справах дітей Бершадської міської ради та визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника служби у справах дітей Бершадської міської ради, дослідивши матеріали даної цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності приходить до переконання, що в задоволені позовних вимог слід відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.07.2010 року, який було розірвано рішенням Бершадського районного суду Вінницької області 19 листопада 2024 року. За час перебування в шлюбі в сторін народились діти - дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Згідно витягів з реєстру територіальної громади та довідки №202 про зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] , та їх діти - [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно характеристики учениці 8-Б класу Війтівського ліцею Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області [PERSON] від 14.01.2025, дівчинка зарекомендувала себе як старанна і дисциплінована учениця. Характеризується організованістю, доброзичливістю, працелюбністю, Підтримує дружні стосунки з однокласниками та учнями школи. Має авторитет серед однокласників, користується повагою серед учителів. Мати перебуває за кордоном. Дитина проживає з батьком, який приймає активну участь у вихованні доньки. Цікавиться шкільним життям, організовує правильне проведення вільного часу. Постійно підтримує зв`язок з школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори. Згідно характеристики учня 7-А класу Війтівського ліцею Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області [PERSON] , рівень загальних інтелектуальних здібностей -середній. Учень має природні здібності, непогану пам`ять, проте увага на уроках нестійка. [PERSON] має добрий загальний розвиток, любить уроки фізкультури. До виконання громадських доручень ставиться несумлінно. Не завжди бере участь у громадському житті школи та класу. Живе в сім`ї, яка приділяє увагу навчанню та вихованню сина. Згідно акту обстеження умов проживання від 06.01.2025, працівниками служби у справах дітей та центру соціальних служб Бершадської міської ради було обстежено умови проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання: [ADDRESS] . Загальна площа будинку 100 кв.м., житлова - близько 70 кв.м. Будинок належить батькові дітей. Електрифікований, опалення - твердопаливний котел, водопостачання індивідуальне. Санітарно-гігієнічний стан та температурний режим задовільний. Прибудинкова територія огороджена та безпечна для дітей. Будинок умебльований та оснащений побутовою технікою. Діти, [PERSON] та [PERSON] , мають спільну кімнату, в якій є окремі спальні місця з чистою постільною білизною, шафа для одягу, стіл для занять, хоча хлопчик більше часу проводить у залі. Діти забезпечені одягом та взуттям відповідно до віку, статі та сезону. Мають розвиваючі іграшки, книги, ігри, мобільні телефони, ноутбук, велосипеди. Є необхідні засоби гігієни. Діти чисті, охайні та доглянуті. Згідно з висновком, умови проживання [PERSON] та [PERSON] є такими, що задовольняють потреби дітей у вихованні та розвитку. Факту наявності складних життєвих обставин, насильства над дітьми не виявлено. Згідно висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , затвердженого Рішенням виконавчого комітету Бершадської міської ради 24.06.2025 № 154, орган опіки та піклування вирішив: правові підстави для визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , відсутні у зв`язку з досягненням дитиною такого віку, коли місце проживання визначається нею самою. Визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. На час звернення до суду та розгляду справи судом старша дитина сторін- [PERSON] досягла 14 років та має право самостійно визначати місце свого проживання. Що стосується визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до абзацу четвертого ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні ЄСПЛ «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року зазначено, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За загальними правилами доказування, визначеними статями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18) зроблено висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту потрібно встановити, які саме права (правомірні інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного права чи неправомірність або неефективність вибраного позивачем способу захисту прав, які суд за результатами вирішення спору вважатиме порушеними, невизнаними або оспорюваними, є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові. Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Жодних доказів існування спору між [PERSON] та [PERSON] з приводу місця проживання їх малолітнього сина суду не надано. Більш того, встановивши дійсні обставини справи, а саме, що син сторін [PERSON] постійно проживає з батьком, є зареєстрований за місцем реєстрації батьків, батько належним чином здійснює свої батьківські обов`язки, відповідач - мати дитини, не перешкоджає в цьому та не заперечує проти цього, оскільки вони обоє, як батьки, погоджуються на проживання дитини саме з батьком, ні позивач, ні відповідачка не заперечують проти того, щоб їх дитина і надалі залишалися проживати з батьком, судом не встановлено порушеного права позивача відповідачем, яке потребувало би судового захисту. Так, під час розгляду справи судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання їх малолітнього сина [PERSON] , сторони узгодили його місце проживання з батьком, матір погоджується щоб її син проживав разом з своїм батьком, тобто, такі відносини відповідають нормам, передбаченим у ст. 160 СК. Крім того, ст. 161 СК передбачає можливість визначення судом місця проживання дитини тільки у разі, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. Тому, виходячи із встановлених обставин справи, де вбачається відсутність спору про місце проживання дитини, суд не має правових підстав для задоволення позову про визначення місця проживання дитини, а тому позов має бути відхилений. Схожих висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 10 липня 2024 року у справі № 127/16211/23 (провадження № 61-1964св24), від 10 грудня 2024 року у справі №299/8679/23 (провадження № 61-14033св24). Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. По справі встановлено, що фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживає і від якого мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження наявності спору між сторонами, порушення чи оспорювання його прав відповідачем щодо визначення місця проживання їх спільної дитини разом з ним. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed