Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості по орендній платі та розірвання договору оренди землі, а також стягннення судових витрат, посилаючись на те, що їй належать земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,3651 га, кадастровий номер 5120482100:01:001:0476, площею 6,36 га, кадастровий номер 5120482100:01:001:0477, розташовані на території Долинівської сільської ради Арцизького району Одеської області. Після оформлення спадщини позивачка дізналася про наявність договорів оренди землі № 202, № 203 від 10 січня 2014 року, укладених між відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Арцизька м`ясна компанія» (далі ТОВ «Арцизька м`ясна компанія») та [PERSON] . Станом на вересень 20212023 року у відповідача утворилася заборгованість по орендній платі за період 2021-2023 років у загальному розмірі 111\~024,59 грн., яку позивачка просить стягнути з відповідача, а також розірвати договори оренди землі № 202, 203 від 10 січня 2014 року, укладені між ТОВ «Арцизька м`ясна компанія» та [PERSON] , у зв`язку з несвоєчасною сплатою орендної плати відповідачем, тому позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. До суду від представника відповідача надійшов відзив, відповідно до якого представник відповідача просив позов задовольнити частково в частині стягнення заборгованості по орендній платі у розмірах, передбачених в відповідних договорах, без застосування цивільно-правових санкцій, у задоволенні позовних вимог про розірвання договорів оренди просив відмовити, посилаючись на те, що позивачка умисно перешкоджає виконанню відповідачем покладених на нього обов`язків відповідно до цих договорів, позивачка не отримує поштові відправлення, які надсилаються на її адресу, не отримує грошові кошти за оренду землі, які відповідач як орендар надсилає на її адресу поштовими переказами, а також відмовляється надати номер свого карткового рахунку для переказу належної їй суми річної орендної плати. Позивачка відмовляється надавати відповідачу найкращий і зручний для неї спосіб отримання цієї плати, внаслідок чого відповідач позбавлений можливості перерахувати ці кошти щорічно Позивачка та її представник у судовому засідання позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні просив позов задовольнити частково, в частині заборгованості по орендній платі за період 2021-2023 роки, у іншій частині просив відмовити. Суд, розглянувши позовну заяву, вислухавши обґрунтування представника позивачки, заперечення представника відповідача, дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] (а.с. 9-10), позивачці по справі, належать на праві приватної власності земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,3651 га, кадастровий номер 5120482100:01:001:0476, площею 6,36 га, кадастровий номер 5120482100:01:001:0477, розташовані на території Долинівської сільської ради Арцизького району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії ННВ № 103887 від 29 березня 2018 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 118996087 від 29 березня 2018 року, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії ННВ № 103814 від 21 березня 2018 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 117922087 від 21 березня 2018 року (а.с. 11, 12, 13, 13 зворот). Між [PERSON] та ТОВ «Арцизька м`ясна компанія» 10 січня 2014 року були укладені договори оренди землі № 202, № 203, згідно умов яких [PERSON] надала, а ТОВ «Арцизька м`ясна компанія», відповідач по справі, прийняло у платне користування земельні ділянки площею 6,3651 га, площею 6,36 га, розташовані на території Долинівської сільської ради Арцизького району Одеської області, строком на 15 років (а.с. 14-16, 17-18), що також підтверджується актами прийому-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) від 10 січня 2014 року (а.с. 19). Відповідно до пунктів 9, 10, 11 договорів оренди землі, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3 % від вартості земельної ділянки або натуроплати 12 % від середньої врожайності, але не більше ніж 500 кг зерна з одного гектара землі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням (без урахування) індексу інфляції. Орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року. Пунктом 14 договору передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,3 % несплаченої суми за кожен день прострочення. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 39655869, № 396556407, № 396556211 від 25 вересня 2024 року, державним реєстратором Соколовим В.В. внесено відомості до реєстру про речове право право оренди земельних ділянок (а.с. 20, 21, 22). 22 червня 2023 року Арцизьким районним судом Одеської області видані виконавчі листи № 492/624/21, № 492/623/21 про стягнення з ТОВ «Арцизька м`ясна компанія» на користь [PERSON] заборгованості зі сплати орендної плати у загальному розмірі 26385,52 грн, а також судових витрат (а.с. 23, 24). Згідно з інформацією станом на 01 січня 2021 року нормативно грошова оцінка сільськогосподарських угідь в Україні, зокрема, в Одеській області рілля складає 31017 грн, станом на 01 січня 2022 рік 31017 грн, станом на 01 січня 2023 року 31017 грн (а.с. 25, 26, 27). Відповідно до розрахунку заборгованості за період з 01 січня 2024 року по 25 вересня 2024 року розмір заборгованості за договором оренди № 202 від 10 січня 2014 року з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних склала 55490,02 грн (а.с. 28). Згідно з розрахунком заборгованості за період з 01 січня 2024 року по 25 вересня 2024 року розмір заборгованості за договором оренди № 203 від 10 січня 2014 року з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних склала 55534,57 грн (а.с. 29, 30, 31). Як вбачається з відповіді на звернення № 71 від 15 липня 2018 року ТОВ «Арцизька м`ясна компанія» було запропоновано позивачці [PERSON] укласти договори оренди у зв`язку з зміною власника земельних ділянок (а.с. 53), яке отримано останньою 09 серпня 2018 року (а.с. 54). З метою виплати орендної плати та отримання номеру карткового рахунку [PERSON] , ТОВ «Арцизька м`ясна компанія» неодноразово зверталося до позивачки з письмовими повідомленнями про необхідність отримання орендної плати (а.с. 81, 82, , 883 зворот, 112). 06 липня 2021 року [PERSON] надіслала до ТОВ «Арцизька м`ясна компанія» повідомлення про виставлення на продаж земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,3651 га, кадастровий номер 5120482100:01:001:0476, площею 6,36 га, кадастровий номер 5120482100:01:001:0477, розташовані на території Долинівської сільської ради Арцизького району Одеської області (а.с. 119). 05 серпня 2021 року ТОВ «Арцизька м`ясна компанія» надіслало позивачці лист про наявність переважного права купівлі-продажу зазначених вище земельних ділянок (а.с. 118). За змістом частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами частин 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України. Стаття 81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами згідно зі ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-80 ЦПК України. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з частиною 4 статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про орендну землі». Згідно з частиною 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. За змістом статті 15 Закону України «Про орендну землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією із суттєвих умов договору оренди. Відповідно до статті 21 Закону України «Про орендну землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Положеннями статті 24 Закону України «Про орендну землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивачці [PERSON] належать на праві приватної власності земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 6,3651 га, кадастровий номер 5120482100:01:001:0476, площею 6,36 га, кадастровий номер 5120482100:01:001:0477, розташовані на території Долинівської сільської ради Арцизького району Одеської області. 10 січня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Арцизька м`ясна компанія» були укладені договори оренди землі № 202, 203, згідно з якими [PERSON] , надала, а ТОВ «Арцизька м`ясна компанія», прийняло у платне користування вищезазначені землі строком на 15 років. Відповідно до пункту 5 договорів оренди землі нормативна грошова оцінка земельних ділянок становила 113263,70 грн. Згідно з пунктами 9, 10, 11 договорів оренди землі, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3 % від вартості земельної ділянки або натуроплати 12 % від середньої врожайності, але не більше ніж 500 кг зерна з одного гектара землі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексу інфляції. Орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року. Пунктом 14 договору передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,3 % несплаченої суми за кожен день прострочення. Судом встановлено, що до звернення позивачки до суду з даним позовом відповідач не виконував взяті на себе договірні зобов`язання з виплати орендної плати за укладеними між сторонами договорами оренди землі від 10 січня 2014 року, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість зі сплати орендної плати з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних та пені у розмірі 111\~024,59 грн, яка складається із заборгованості по орендній платі у розмірі 35522,49 грн., інфляційних витрат 6089,41 грн., процентів 1848,91 грн, пені 67563,78 грн. Під час розгляду справи представник відповідача не надав жодних доказів на спростування наявності заборгованості зі сплати орендної плати за договорами оренди, а також, що заборгованість по орендній платі за оспорювані періоди, існування якої зумовило звернення позивачки до суду з цим позовом була погашена відповідачем у повному обсязі. Не заслуговують на увагу посилання представника відповідача у відзиві на те, що несплата орендної плати за спірні періоди пов`язана з ухиленням позивачки [PERSON] від її отримання, оскільки на адресу останньої неодноразово надсилались повідомлення про необхідність отримання орендної плати. На підтвердження цих обставин відповідачем були надані копії письмових повідомлень, адресованих [PERSON] , із пропозицією надати номер карткового рахунку для переказу належної позивачці суми річної орендної плати та докази отримання позивачкою повідомлень. Так, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора (ст. 612 ЦК України). Таким чином, умовою, за якої боржник звільняється від негативних наслідків невиконання зобов`язання, є прострочення кредитора. Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку (ч. 1\~ст. 613 ЦК України). Доказів того, що сторонами була досягнута домовленість щодо отримання позивачкою орендної плати шляхом переказу на номер карткового рахунку, матеріали справи не містять. Не надано відповідачем і доказів того, що [PERSON] відмовлялася прийняти належне виконання (орендну плату), запропоноване відповідачем. Відповідно до приписів частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України\~саме на сторону покладений обов`язок доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до частин 1 та 2 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 15 Закону істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Згідно з положеннями статей 21, 22 Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України «Про плату за землю»). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Відповідно до статті 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором. Пунктом «в» частини 1 статті 96 ЗК України визначено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату. Відповідно до частини 1 статті 32 Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Аналогічні підстави для припинення договору оренди землі шляхом його розірвання містяться у пункті 38 договорів оренди землі. У пункті «д» частини 1 статті 141 ЗК України зазначено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Таким чином, законодавство передбачає як необхідну умову для розірвання договору оренди землі - систематичне невиконання умов договору, в тому числі і щодо несплати орендної плати. Результат аналізу зазначених норм дає підстави для висновку, що положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але повторне порушення вже може свідчити про систематичність. Отже, відповідно до статті 141 ЗК України та статті 32 Закону України «Про оренду землі» підставою розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати, а не разове порушення умов договору у цій частині. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18), Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2023 року у\~справі № 499/793/21 (провадження № 61-8740 св 23). Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18). Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалася\~на те, що ТОВ «Арцизька м`ясна компанія» не сплачувало їй, як орендодавцю, орендну плату за користування належними їй на праві власності земельними ділянками за 2021-2023 роки, чим порушило істотні умови договорів оренди землі та позбавляє її отримувати грошові кошти від земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Судом встановлено, що орендар ТОВ «Арцизька м`ясна компанія» не виплачувало орендну плату у 2021-2023 роках, що є суттєвим порушенням умов договору оренди землі, укладеного між позивачкою [PERSON] та відповідачем ТОВ «Арцизька м`ясна компанія», що є підставою для розірвання договору оренди. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що орендна плата за 2021-2023 роки орендарем не виплачувалась у строки, визначені умовами договорів, що відповідно до наведених норм права є суттєвими порушеннями умов договору, з огляду на майновий стан позивачки, та такими, що позбавили позивачку права на те, на що вона розраховувала (стаття 651 ЦК України), тому такі порушення утворюють системність порушень умов договору та дають підстави для розірвання договору оренду землі. Повно та всебічно дослідивши обставини у справі та надані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди землі. Суд не бере до уваги докази, а саме: фіскальні чеки від 16 липня 2021 року (а.с. 93, 94, 95), оскільки відповідно до договорів оренди землі орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року та зазначені письмові докази не містять інформації щодо предмета доказування у наявній справі, відповідно до статті 77 ЦПК України та не стосуються предмету спору. Також, суд не бере до уваги письмові докази реєстри № 82, 83, 84 приймання переказу з електронної пошти (а.с. 96, 97), оскільки представником відповідача надано суду копії зазначених письмових доказів, які не відповідають оригіналам, наданими представником відповідача у судовому засіданні та оглянутими судом. Щодо судових витрат. Згідно з частиною 1, частиною 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до частини 1, частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України сума судового збору за подання до суду позовної заяви у розмірі 3633,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, оскільки понесені витрати підтверджені відповідною квитанцією (а.с. 1). Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 133, частин 1-3 статті 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати зокрема на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже,\~на підтвердження\~понесених витрат\~на правничу\~допомогу,\~які позивачка\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~ з\~метою розподілу\~судових витрат\~позивачці необхідно\~було надати\~суду такі\~докази:\~1)\~договір про\~надання правничої\~допомоги (договір\~доручення,\~договір про\~надання юридичних\~послуг тощо);\~2)\~документи,\~що свідчать\~про оплату\~гонорару та\~інших витрат,\~пов`язаних із\~наданням правничої\~допомоги,\~оформлені у\~встановленому законом\~порядку (квитанція\~до прибуткового\~касового ордера,\~платіжне доручення\~з відміткою\~банку або\~інший банківський\~документ,\~касові чеки,\~посвідчення про\~відрядження тощо);\~3)\~рахунок,\~який необхідно\~оплатити після\~прийняття судом\~рішення за\~результатами розгляду\~справи; докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачкою було надано: договір про надання правової допомоги від 10 липня 2024 року (а.с. 33-34); рахунок фактуру « 10/07 від 10 липня 2024 року (а.с. 35 зворот), розрахунок гонорару від 10 липня 2024 року (а.с. 36), квитанцію від 10 липня 2024 року про оплату послуг за договором про надання правової допомоги від 10 липня 2024 року на суму 7500,00 грн. (а.с. 35). Відповідно до\~частини 5,\~частини 6\~статті 137\~ЦПК України\~у разі\~недотримання вимог\~частини четвертої\~цієї статті\~суд може,\~за клопотанням\~іншої сторони,\~зменшити розмір\~витрат на\~правничу допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Разом із тим, у пунктах 150-151 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) вказано, що клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу має бути належним чином мотивовано. У справі «East/West Alliance Limited проти України» Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. У відзиві на позов представник відповідача заперечував проти задоволення вимог про стягнення з відповідача втрат на правову допомогу. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що підстав для відмови чи зменшення розміру витрат позивачки на професійну правничу допомогу відсутні, оскільки клопотання, заявлене представником відповідача, є необґрунтованим та не доводить неспівмірності витрат, які просить стягнути позивачка. Враховуючи вищезазначене, вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн., суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн., внаслідок чого вимога позивачки про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у зазначеному нею розмірі підлягає задоволенню. Вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивачки та якими доказами вони підтверджуються, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заявлених [PERSON] вимог позову.

Outcome: approved