Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] , обґрунтовуючи позов тим, що шлюб між ними був укладений 14.09.2002 року. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей. Однак, одруження з відмовідачем виявилось невдалим; у зв`язку з різними поглядами на життя між ними виникали непорозуміння і сварки. Шлюбні відносини припинені через втрату почуття взаємної любові, несумісністю поглядів на спільне життя та сімейні відносини. У липні 2022 року їх шлюбні відносини фактично припинились. Сімейне життя і збереження сім`ї стали неможливими. На даний час вони проживають окремо, шлюбними стосунками не пов`язані, спільного господарства не ведуть, спільного сімейного бюджету не мають. Примирення вважає неможливим. Представник позивачки [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його та позивачки участі, просив позов задовольнити. Відповідача повідомлено про розгляд справи засобами поштового зв`язку; відзиву на позовну заяву, заяв, клопотань у встановлений судом строк відповідач не надав. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Статтею 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14 вересня 2002 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис 201. В шлюбі народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивачка стверджує, а відповідач не надав заперечень щодо того, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинилися. Зважаючи на небажання сторін зберегти шлюб, враховуючи те, що вони не мають дітей віком до одного року і не проживають разом однією сім`єю з липня 2022 року, суд вважає недоцільним застосовувати заходи щодо примирення подружжя й приходить до висновку, що відсутні підстави для відмови в задоволенні позову, а отже, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За заявою позивачки суд залишає їй прізвище - « [PERSON] ». При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує приписи статті 141 Цивільного процесуального кодексу України та вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved