Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-14 00:00:00

представник позивача адвокат Темненко В.О. звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 22.05.2025, просить: 1) скасувати усиновлення позивача відповідачем [PERSON] ; 2) внести зміни в актовий запис № 228 від 20.05.1999 про народження позивача, виключивши дані про батька відповідача [PERSON] ; 3) встановити батьківство відповідача [PERSON] щодо позивача; 4) внести зміни в актовий запис № 228 від 20.05.1999 про народження позивача, зазначивши дані батька - [PERSON] , [INFO] , громадянин України, уродженець с. Дніпровки Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, місце реєстрації: [ADDRESS] та змінивши запис прізвища у [PERSON] на « [PERSON] » та по батькові на « [PERSON] ». Позов обґрунтований тим, що [PERSON] народився [INFO] в м. Енергодарі Запорізької області. На теперішній час йому виповнилось 26 років. Відповідно до його свідоцтва про народження його батьком є [PERSON] , а матір`ю ~ [PERSON] . Все своє життя позивач вважав своїми біологічними батьками саме їх. Перебуваючи вже в усвідомленому віці він бачив, що свідоцтво про його народження було видано в 2004 році, в той час як він народився в 1999 році, але на запитання до матері з приводу цього остання повідомляла, що це повторно видавалось у зв`язку з втратою першого свідоцтва. Лише на початку 2025 року мати повідомила позивачу про те що відбувалось у його житті після народження, а саме: мати (тоді ще [PERSON] ) з вересня 1998 року проживала разом з [PERSON] однією сім`єю та вели спільне господарство. [PERSON] дуже зрадів, коли мати завагітніла, він піклувався про неї, дбав про неї та про її стан здоров`я. Як зазначила позивачу мати для [PERSON] він був очікуваною дитиною. Але між ними часто виникали сварки і 21 квітня 1999 року [PERSON] пішов від матері. [INFO] народився позивач. Мати не стала вимагати від [PERSON] визнання батьківства, спільної заяви батьків або заяви батька до органів РАЦС при реєстрації народження дитини подано не було, а тому запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень було здійснено за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька записано за вказівкою матері - [PERSON] . Тобто прізвище мати вказала своє, а ім`я та по батькові ~ саме біологічного батька та відповідача по справі. Незважаючи на напружені стосунки з матір`ю позивача саме [PERSON] забирав їх з пологового будинку та набував майже все для немовляти. Біологічний батько ( [PERSON] ) майже до 2 років відвідував свого сина та піклувався про нього, незважаючи на припинення відносин з матір`ю, тобто він вважав і відносився до позивача як до свого сина. Непрості відносини між батьками поклали край спілкуванню батька з сином і з 2 років 2 місяців (зі слів матері) [PERSON] на вимогу матері перестав спілкуватись з сином. 21 червня 2003 року мати уклала шлюб з [PERSON] , а в лютому 2004 року відповідно до рішення Енергодарського міського суду він всиновив позивача та було внесено зміни в актовий запис про народження дитини, змінивши прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » та по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Життя матері з [PERSON] виявилось невдалим та швидким. Вже 24 лютого 2005 року шлюб між ними було розірвано. Хоча, зі слів матері, вони припинили спільне проживання та сімейні стосунки значно раніше, ніж офіційне розірвання шлюбу. Позивач взагалі не пам`ятає, які були відносини між ним та батьком, який, як з`ясувалось, його усиновив. Батько після розлучення з матір`ю позивача не спілкувався з ними, участі у його вихованні не приймав, матеріальної допомоги не надавав. Він взагалі викреслив зі свого життя позивача. Єдине, що пам`ятає позивач, це те, що [PERSON] був дуже великого зросту, і коли вони зустрічались ненароком в м. Енергодар, той намагався уникнути спілкування, що дуже бентежило позивача та надавало болю. Таким чином, між ним та усиновлювачем склались відносини, які роблять неможливим їх подальше спілкування, проживання тощо. Позивач жодного разу не називав його батьком. Позивач наполягає, що вказане робить неможливим існування такого всиновлення, оскільки між ним та [PERSON] не склалися відносини, незалежно від волі позивача, та відсутність будь-яких стосунків роблять неможливими таке всиновлення. Відповідач не приклав жодного зусилля для спілкування з позивачем, щоб бути підтримкою позивачу в житті та дійсно батьком. У них не було і не має емоційного зв`язку, необхідного для формування гармонійних сімейних відносин. Розірвання шлюбу між матір`ю позивача та відповідачем (усиновлювачем) призвело до зміни сімейних обставин, через що юридичний зв`язок між позивачем (сином) та відповідачем (усиновлювачем) втратив свою актуальність та доцільність. 24 лютого 2022 року стався воєнний напад Російської Федерації та почалось повномасштабне російське вторгнення в Україну, і позивач став на захист Вітчизни в лавах ЗСУ. Саме тому мати позивача з часом розкрила йому обставини його народження та всиновлення, переживаючи, щоб син знав правду. З метою забезпечення права знати своїх біологічних батьків, юридичного визнання того, що біологічним батьком позивача є [PERSON] , з метою закріплення таких відомостей у відповідних документах, підтримання сталих відносин та кровної спорідненості позивач вважає, що наявні підстави для звернення до суду щодо скасування усиновлення, яке прийнято на підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 04 лютого 2024 року та встановлення факту визнання батьківства. Скасування усиновлення та встановлення факту визнання батьківства дозволить юридично врегулювати сімейні відносини у спосіб, який найкраще відповідає реальним обставинам та інтересам усіх сторін, а також допоможе уникнути потенційних правових суперечностей. Позивач після того, як мати розповіла йому про обставини його народження та усиновлення, знайшов у соцмережах біологічного батька, вони поспілкувались, батько визнав дійсно позивача за сина. Крім того є необхідність внести зміни до актового запису № 228 від 20.05.1999 року про народження [PERSON] , вказавши в графі «відомості про батька»: [PERSON] . Відповідач [PERSON] відзив на позов не подав. Відповідач [PERSON] 01.07.2025 подав суду нотаріально посвідчену заяву про визнання позову. Суд постановляє відмовити у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позову, яке порушує права відповідача [PERSON] . Треті особи [PERSON] та Шевченківський відділ ДРАЦС у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) пояснення щодо позову не подали. Ухвалою про відкриття провадження у справі від 27.05.2025 відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання. Ухвалою про призначення судового розгляду від 15.07.2025 було закрите підготовчепровадження та справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки не повідомив. Представники позивача адвокат Темненко В.О. позов та обставини, якими він обгрунований, підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки не повідомив. Відповідач [PERSON] у удове засідання не з`явився. У заяві про визнання позову просив розглянути справу за його відсутності. Третя особа [PERSON] позов підтримала. Пояснила, що у неї було кохання до [PERSON] , від якого народився позивач. [PERSON] дуже бажав сина. До виповнення синові двох років [PERSON] спілкувався з сином. Однак після цього вона заборонила [PERSON] спілкуватись з сином. Після одруження з [PERSON] , останній за власною ініціативою усиновив її сина. У подальшому вона розлучилась з [PERSON] . Після розлучення [PERSON] перестав спілкуватись з сином. Біологічного батька син знайшов у соціальних мережах та у теперішній час активно з ним спілкується. Представник третьої особи Шевченківський відділ ДРАЦС у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи [PERSON] , допитавши свідків, дослідивши позовну заяву та заяву про визнання позову, письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до показань свідка [PERSON] , позивач є його племінником, з відповідачами він знайомий, оскільки вони були членами сім`ї його рідної сестри [PERSON] . Коли йому було дванадцять років його сестра одружилась з [PERSON] . До одруження у неї вже був син - позивач [PERSON] . Про те, що біологічним батьком [PERSON] був [PERSON] він дізнався від сестри у 2033 році. Чи був [PERSON] усиновлений [PERSON] йому не відомо. До народження [PERSON] сестра проживала з [PERSON] в одній квартирі з ним та його та [PERSON] матір`ю. Який час вони проживали разом він не пам`ятає. Після народження [PERSON] постійно навідував його, ставився до нього як батько. [PERSON] намагався стати батьком [PERSON] , але це йому не вдалося. Після розлучення [PERSON] питав у нього про [PERSON] при зустрічях. Згідно з показаннями свідка [PERSON] позивач є її онуком, з відповідачами вона знайома оскільки вони проживали з її донькою [PERSON] . У 1998 році її донька стала проживати з [PERSON] в її квартирі. Разом вони проживали приблизно рік. Потім між ними стався розлад. [INFO] народився [PERSON] . [PERSON] забрав її доньку з дитиною з полового будинку. Після народження [PERSON] постійно навідувався до них. Після того, як [PERSON] одружився у 1999 році на іншій жінці, її донька заборонила йому спілкуватись з сином. У 2003 році її донька одружилась з [PERSON] , який усиновив [PERSON] . Проте [PERSON] увагу сину не приділяв. У шлюбі її донька та [PERSON] перебували приблизно півтора року, після чого розлучились. Після розлучення [PERSON] взагалі не спілкувався з сином. У показаннях свідка [PERSON] зазначено, що позивач доводиться їй онуком. З відповідачами вона знайома, оскільки вони раніше проживали однією сім`єю з її племінницею [PERSON] . Приблизно у 1998-1999 роках племінниця проживала з [PERSON] у квартирі її батьків у м. Енергодарі. У 1999 році народився [PERSON] (позивач). На час народження [PERSON] племінниця вже не проживала з [PERSON] . Проте [PERSON] забрав її та дитину з пологового будинку. Протягом року після цього [PERSON] відвідував [PERSON] . Потім [PERSON] одружився з іншою жінкою і племінниця заборонила йому зустрічатись з дитиною. У 2003 або 2004 році племінниця вийшла заміж за [PERSON] , який усиновив [PERSON] . Племінниця та [PERSON] проживала разом приблизно два роки, після чого розлучились. [PERSON] не ставився до [PERSON] як до сина. [INFO] народився [PERSON] матір`ю якого є [PERSON] , відомості про батька до актового запису про народження внесені за вказівкою матері, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 14.05.2025 № 00051208813. Згідно зі свідоцтвом про народження від 20.04.2004 серії [NUMBER] позивач [PERSON] народився [INFO] . У свідоцтві про народження його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 04.02.2004 у справі № 2-166/2004 [PERSON] усиновлений [PERSON] . В актовий запис про народження дитини внесені відповідні зміни щодо відомостей про батька та змінене прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові « [PERSON] » на « [PERSON] ». 24.02.2005 розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 24.02.2005 серії [NUMBER] . Відповідно до висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження від 04.07.2025 № 48814 ймовірність того, що [PERSON] , [INFO] , є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , в рамках проведеного дослідження складає 99,999999 %. Оскільки усиновлення [PERSON] відбулося 04.02.2004, права і обов`язки сторін, що існували з 01 січня 2004 року, регулюються положеннями Сімейного кодексу України, який набрав чинності 01.01.2004 (далі - СК України). Питання щодо усиновлення врегульовані Главою 18 СК України. Так статтею 207 СК України встановлено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Відповідно до частин третьої - п`ятої статті 232 СК України, з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. На підставі рішення суду про усиновлення в актовий запис про народження дитини або повнолітньої особи, складений органами державної реєстрації актів цивільного стану України, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни і видає нове Свідоцтво про народження з урахуванням цих змін (частина перша статті 233 СК України). Отже, в контексті положень про усиновлення та батьківство, усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися питаннями її виховання та розвитку таким чином і обсягом, яке в мінімальному значенні закріплено у законодавстві та диктується загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 204/586/20 (провадження № 61-8871св21), від 15 квітня 2022 року у справі № 343/1092/20 (провадження № 61-7355св21). У частині першій статті 238 СК України визначено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Частиною другою статті 238 СК України регламентовано, що скасування усиновлення не допускається після досягнення дитиною повноліття. Водночас усиновлення може бути скасоване після досягнення дитиною повноліття, якщо протиправна поведінка усиновленого, усиновлювача загрожує життю, здоров`ю усиновлювача, усиновленого або інших членів сім`ї. Усиновлення повнолітньої особи може бути скасовано судом за взаємною згодою усиновлювача і усиновленого або на вимогу одного з них, якщо сімейні відносини між ними не склалися. Усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду (частини три, чотири статті 238 СК України). Таким чином, усиновлення може бути скасовано тільки за рішенням суду, зокрема за позовом усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років, що передбачено у статті 240 СК України. Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інших обставин, що негативно впливають на емоційний стан дитини. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 175/1713/20 (провадження № 61-189св22). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з позовом, позивач [PERSON] як на підставу скасування усиновлення посилалась на те, що сімейні відносини між ними та усиновлювачем [PERSON] не склалися. Разом із тим установлено, що позивач просить скасувати його усиновлення після набуття ним повноліття. Проте у даному випадку усиновлення може бути скасовано лише на підставі частини другої статті 238 ЦПК України у разі, якщо протиправна поведінка усиновленого, усиновлювача загрожує життю, здоров`ю усиновлювача, усиновленого або інших членів сім`ї. Протиправна поведінка як з боку усиновлювача, так і з боку усиновленого для скасування усиновлення повинна бути наявна, доведена. Суду не надано доказів на підтвердження того, що протиправна поведінка усиновлювача [PERSON] загрожує життю, здоров`ю усиновленого [PERSON] або інших членів сім`ї. Суд відхиляє аргументи позивача та його представника про те, що підставою для скасування усиновлення є частина третя статті 238 СК України, відповідно до якої усиновлення повнолітньої особи може бути скасовано судом за взаємною згодою усиновлювача і усиновленого або на вимогу одного з них, якщо сімейні відносини між ними не склалися. Суд зауважує, що частина третя статті 238 СК України може бути застосована лише у випадку, коли усиновленою була повнолітня особа, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування (частина друга статті 208 СК України). За таких обставин відсутні підстави для скасування усиновлення позивача відповідачем [PERSON] . Відповідно до частини п`ятої статті 239 СК України у разі скасування усиновлення дитина має право на збереження прізвища, імені та по батькові, які вона одержала у зв`язку з усиновленням. За бажанням дитини їй присвоюється прізвище, ім`я, по батькові, які вона мала до усиновлення. Таким чином вимога про внесення змін в актовий запис про народження позивача з виключенням даних про батька відповідача [PERSON] є похідною вимогою від вимоги про скасування усиновлення, а отже відсутні підстави для її задоволення. Щодо вимог позову про встановлення батьківства відповідача [PERSON] щодо позивача та внесення зміни в актовий запис про народження позивача, зазначивши дані батька - [PERSON] , [INFO] , громадянин України, уродженець с. Дніпровки Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, місце реєстрації: [ADDRESS] та змінивши запис прізвища у [PERSON] на « [PERSON] » та по батькові на « [PERSON] ». За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Вказаний висновок містить постанова Верховного Суду від 1 листопада 2021 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21). Оскільки позивач [PERSON] народився [INFO] , то спірні правовідносини регулюються нормами КпШС України, що правильно установлено судом апеляційної інстанції. Відповідно до частини другої статті 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 53 КпШС України визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, згідно зі статтею 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Судом встановлено, що біологічним батьком позивача [PERSON] є відповідач [PERSON] , що підтверджується висновком молекулярно-генетичного експертного дослідження від 04.07.2025 № 48814, показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Також 20.05.1999 складений актовий запис № 228 про народження [PERSON] , відомості про батька дитини до якого внесені за вказівкою матері на підставі частини другої статті 55 КпШС. 20.04.2004 до актового запису № 228 на підставі рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 04.02.2004 у справі № 2-166/2004 внесені зміни у відомостях про дитину - прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », по батькові « [PERSON] » - на « [PERSON] ». Також внесені зміни у відомостях про батька - прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », ім`я « [PERSON] » - на « [PERSON] », по батькові « [PERSON] » - на « [PERSON] », відсутня дата про народження - на « [INFO] », тощо. Відповідно до частини першої статті 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. Враховуючи відмову в позові в частині скасування усиновлення, відсутні підстави для визнання батьківства відповідача [PERSON] стосовно позивача [PERSON] , оскільки останні відомості про батька в актовому записі про народження позивача внесені не за вказівкою матері, а на підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 04.02.2004 у справі № 2-166/2004. Згідно зі статтею 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Таким чином вимога про внесення змін в актовий запис про народження позивача з зазначенням даних батька - [PERSON] є похідною вимогою від вимоги про встановлення батьківства, а отже відсутні підстави для її задоволення. За таких обставин у позові необхідно відмовити за недоведеністю. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у позові сплачений позивачем судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed