Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-17 00:00:00

В лютому 2025 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Органу опіки та піклування Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області, Комісії з питань захисту прав дітей Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області, про визначення місця проживання дітей. В позовній заяві позивачка [PERSON] вказала, що 12 липня 2019 року зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у Чортківському міжрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Фраанківськ), актовий запис №216. Від даного шлюбу народилось двоє малолітніх дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з нею та перебувають на її вихованні. Відповідач [PERSON] , згідно рішення суду, сплачує мені аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу). Під час обстеження матеріально-побутових умов проживання позивачки та її дітей встановлено, що умови проживання добрі. Відповідач з ними не проживає і фактично не приймає участі у вихованні дітей. З відповідачем постійно виникали і виникають непорозуміння відносно постійного місця проживання дітей, та з ким із батьків вони мають проживати, згоди щодо того, з ким будуть проживати діти до цього часу вони так і не дійшли. Так як даний спір не було вирішено і не визначено, з ким з батьків мають проживати малолітні діти, і юридично не визначено постійного місця проживання дітей, в зв"язку з цим позивачка вимушена звернутись до суду з даним позовом. Представник позивачки [PERSON] адвокат Камінський М. В. в судове засідання не з`явився, на адресу суду поступила заява про розгляд справи без його участі та без участі позивачки, позовні вимоги підтримують, просять задоволити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечують.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзиву не подав, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, на адресу суду поступила заява про розгляд справи без їхньої участі. Зі згоди позивачки та її представника адвоката Камінського М.В. суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши зміст позовної заяви, додані до неї письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовну заяву слід задоволити з наступних мотивів. Судом встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), 12 липня 2019 року зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у Чортківському міжрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис №216 їй було присвоєно прізвище -" [PERSON] ", що стверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12.07.2019 року. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: дочку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] , батьком яких є [PERSON] , що стверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданими Чортківським відділом РАГС. Діти проживають з позивачкою та перебувають на її вихованні. Згідно рішення суду відповідач [PERSON] сплачує позивачці [PERSON] аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу). Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2024 року вказаний шлюб між сторонами було розірвано. Питання про місце проживання малолітніх дітей не вирішувалось. Судом вставлено, що ще до розірвання шлюбу, діти постійно проживали разом із позивачкою [PERSON] , а з лютого місяця 2024 року і по даний час постійно проживають в [ADDRESS] , в будинку батьків позивачки. Той факт, що діти дійсно проживають разом з позивачкою [PERSON] в [ADDRESS] , стверджується Актом обстеження на встановлення факту проживання від 20 січня 2025 року, складеним компетентною комісією Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області, з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , разом із своїми дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , дійсно з лютого місяця 2024 року проживають без реєстрації, в будинку [PERSON] , за адресою: с. Білобожниця Чортківського району Тернопільської області. Згідно рішення виконавчого комітету Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області № 94 від 19 червня 2025 року про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вирішено затвердити рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті сільської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей за місцем проживання їхньої матері [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини Білобожницької сільської радли про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з матір`ю [PERSON] , [INFO] , жителькою с. Білобожниця Чортківського району Тернопільської області вбачається, що розглянувши заяву [PERSON] та представлені документи комісія вважає за доцільне визначити місцем проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - місце проживання мати [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] . Згідно рішення № 20 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області від 20 червня 2025 року про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] вбачається, що комісія вирішила вважати місцем проживання малолітніх дітей - місце проживання матері [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] . Згідно акту обстеження умов проживання жительки [ADDRESS] [PERSON] комісією встановлено, що вона проживає з дітьми за вказаною адресою. Умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним вимогам. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 Сімейного кодексу України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 3 статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. За приписами частин 4-6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. В матеріалах справи міститься висновок щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю за місцем її проживання. При вирішенні позовних вимог сторін суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вирішуючи спір, враховуючи вищевказані норми матеріального права, у повному обсязі встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд встановив, що мати дитини має постійне місце проживання, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку сина. При цьому судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю. Таким чином, враховуючи інтереси дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю підлягають задоволенню, оскільки умови для проживання дітей з матір`ю в повній мірі можуть забезпечити їхній повноцінний розвиток, навчання та виховання, що підтверджується відповідними актами обстеження умов проживання та висновком органу опіки та піклування. Враховуючи вік дітей, прив`язаність до матері, а також той факт, що у якнайкращих інтересах дітей є забезпечення їхнього розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним, визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю відповідає інтересам дітей. Визначаючи місце проживання дітей з матір`ю, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надав першочергове значення саме найкращим інтересам дітей.

Outcome: approved