Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

21.04.2025 надійшла позовна заява від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № L4601733 від 01.02.2019 у загальному розмірі 35 816,29 грн., з яких: 22 694,01 грн. - заборгованість за кредитним договором №L4601733 від 01.02.2019; 2 040,60 грн. - 3% річних; 11 081,68 грн. - інфляційні втрати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 01.02.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» (первісний кредитор) та гр. [PERSON] (відповідач) був укладений договір кредитної лінії № L4601733. На виконання умов зазначеного договору первісний кредитор здійснив перерахування грошових коштів на рахунок відповідача. Однак відповідачем не були виконані умови договору щодо повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Згідно з детальним розрахунком заборгованості, загальна сума заборгованості станом на дату передачі вимоги склала 22 694,01 грн, з яких: основна сума кредиту - 9 643,73 грн; проценти за користування кредитом - 3 052,27 грн; штрафні санкції - 4 999,00 грн. Відповідно до п. 6.5, п. 6.5.1 кредитного договору передбачено можливість уступки прав вимоги будь-якій третій особі без додаткової згоди боржника. 01.07.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення права вимоги №01072019, внаслідок якого новий кредитор - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» - набув права вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. 25 липня 2024 на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс». На момент укладення договору відступлення права вимоги заборгованість відповідача перед новим кредитором становила 22 694,01 грн. У період з 01.07.2019 по 20.04.2025 кошти на погашення цієї заборгованості не надходили, у зв`язку з чим заборгованість не була погашена. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 03.06.2025, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 03.06.2025 до матеріалів справи долучено додаткові письмові пояснення представника позивача, подані через систему «Електронний суд», в яких детально викладено обставини укладення кредитного договору № AG1454473, зокрема: зазначено, що [PERSON] подала заявку на отримання кредиту, ознайомилася зі спеціальними умовами та паспортом споживчого кредиту, надала згоду на обробку персональних даних для оцінки платоспроможності, підтвердила умови договору через введення одноразового коду, отриманого в SMS, та здійснила верифікацію шляхом введення пароля; наведено перелік здійснених платежів у період з 01.02.2019 по 02.04.2019, зазначено присвоєння внутрішнього номера договору № L4601733 у системі ТОВ «ФК «Дінеро», а також підтверджено укладення договору відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію»; додатково до пояснень додано копії довіреності на ім`я Завадської Оксани Вікторівни, яка діє як представник, та виписки з ЄДР, що підтверджує правосуб`єктність юридичної особи. 03.06.2025 розгляд справи відкладено на 05.08.2025 в зв`язку з задоволенням клопотання представника позивача про витребування доказів від АТ «ТАСКОМБАНК», про що винесено відповідну ухвалу. На виконання ухвали про витребування доказів від 03.06.2025 АТ «ТАСКОМБАНК» листом №4022/47.7.-БТ від 02.07.2025 повідомив, що станом на 11.06.2025 відсутня інформація про [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ), відповідно, рахунки в АТ «ТАСКОМБАНК» не відкривались. Зазначений в ухвалі номер мобільного телефону [NUMBER] клієнтам АТ «ТАСКОМБАНК» не належить (вх.№14432 від 10.07.2025). Ухвалою від 05.08.2025 призначено заочний розгляд справи. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку, а саме за допомогою направлення судових повісток на електронну адресу. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку, а саме за допомогою направлення судової повістки за її зареєстрованим місцем проживання, яка повернута на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Відзив на позовну заяву відповідач не подала, будь-яких клопотань на адресу суду від неї не надходило. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 дійшов висновку про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку, суду. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за наявності всіх наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 01.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» та відповідачем 01.07.2019 було укладено Кредитний договір №AG1454473, номер договору в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця № L4601733 за умовами якого відповідачу було надано на умовах поворотності, платності та цільового характеру використання кредит у розмірі 15 400 грн., строк кредиту 14 днів (а.с.36-72). 01 липня 2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за договором кредитної лінії № L4601733 за яким ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно відповідача (а.с.16-21). Станом на дату укладення договору №01072019 від 01 липня 2019 відступлення права вимоги, сума заборгованості відповідача перед новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором становила 22 694,01 грн. (а.с.29 на звороті). 25 липня 2024 на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс». Заборгованість відповідача за кредитним договором № L4601733 від 01.02.2019 складає 35 816,29 грн., з яких: 22 694,01 грн. - заборгованість за кредитним договором №L4601733 від 01.02.2019; 2 040,60 грн. - 3% річних; 11 081,68 грн. - інфляційні втрати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно із статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 509 цього Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з частиною першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (статті 517 ЦК України). За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №6-979цсі5. Згідно із статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до Кредитного договору № L4601733 від 01.02.2019, що укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та відповідачем, Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві суму кредиту та сплатити Позикодавцю відсотки за користування кредитом, платежі за надані послуги. Отже, виходячи з наведених умов договору, надання позики здійснюється шляхом перерахування коштів на банківський рахунок клієнта. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. У постанові від 30.01.2018 у справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Надані представником позивача документи не містять доказів про отримання коштів відповідачем за вказаним договором, що суперечить положенням статті 1046 ЦК України, відповідно до якої договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Будь-яких належних доказів на підтвердження безготівкового перерахування коштів на платіжну банківську картку позичальника, як то виписки з особового рахунку, копії меморіального ордеру тощо, позивачем не надано та відповідно до листа з АТ «ТАСКОМБАНК» станом на 11.06.2025 відсутня інформація про [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ), відповідно, рахунки в АТ «ТАСКОМБАНК» не відкривались. Зазначений в ухвалі номер мобільного телефону [NUMBER] клієнтам АТ «ТАСКОМБАНК» не належить. До позовної заяви навіть не доданий розрахунок заборгованості по вищевказаному кредитному договору. Отже, встановивши відсутність належних, достовірних та достатніх доказів щодо здійснення перерахування та зарахування грошових коштів на банківський рахунок Клієнта за Кредитним договором, суд дійшов висновку про недоведеність наявності підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Він Фінанс» заборгованості за вказаним кредитним договором. Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви у повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем. Частина 2 ст. 141 ЦПК України передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, відтак, витрати на професійну правничу допомогу на підставі п. 2 ч. 2ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed