Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до виконавчого комітету Степанківської сільської ради про зобов`язання повернути кошти, сплачені як адміністративний штраф, в обґрунтування вказав, що 20.09.2024 поставною адміністративної комісії Виконавчого комітету Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 1360 грн за ст. 152 КУпАП. Штраф було сплачено 23.09.2024. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 19.11.2024 вказану постанову було скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито. Оскільки орган на рахунок якого було сплачено кошти відмовляється їх повернути, то [PERSON] вимушений звернутися до суду, та просить зобов`язати Виконавчий комітет Степанківської сільської ради повернути на рахунок позивача сплачені ним 1360 грн. адміністративного штрафу. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 04.07.2025 відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 18.07.2025 від представника відповідача до суду надійшов відзив, в якому він просив в задоволенні позовних вимог відмовити, в обґрунтування вказав, що позивачем був здійснений платіж готівкою в сумі 1360 грн. через АТ «ПриватБанк», однак в квитанції не було вказано, а ні постанови адміністративної комісії, а ні її номеру та дати винесення. Зазначив, що відповідач не є розпорядником коштів Степанківської ТГ, оскільки ним є Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 19.11.2024 скасовано постанову адміністративної комісії Виконавчого комітету Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 23 від 20.09.2024 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, а відповідну справу про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] за ст. 152 КУпАП закрито. З квитанції АТ «ПриватБанк» до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0.3902422051.1 від 23.09.2024 вбачається, що [PERSON] здійснив переказ коштів в сумі 1360 грн. на рахунок Казначейства України, призначення платежу адміністративні штрафи та інші санкції, фактичний платник [PERSON] , ІПН [NUMBER] . Листом Виконавчого комітету Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 618/02-14 від 14.04.2025 позивача повідомлено, що підстави для повернення сплаченого останнім адмінстягнення відсутні, тобто фактично відмовлено позивачеві у поверненні коштів сплаченого штрафу. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Суд вважає, що саме норми ст.1212 ЦК України підлягають застосуванню при вирішенні даного спору. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Позивач обґрунтував вимогу про стягнення суми сплаченого ним адміністративного штрафу тим, що суд в адміністративній справі скасував постанову про застосування цього штрафу. Тому, як наслідок, відсутні підстави у стягненні з [PERSON] штрафу в розмірі 1360грн., а вказані кошти позивач бажає отримати назад. Суму штрафу, перераховану до бюджету на підставі постанови про застосування такого стягнення, яку надалі суд визнав протиправною та скасував, можна стягнути на користь платника згідно зі ст. 1212 ЦК як безпідставно утримувану. На такі правовідносини не поширюються приписи ЦК України про відшкодування шкоди та Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до Державного та місцевих бюджетів України, затвердженого наказом Мінфіну від 3 вересня 2013 року № 787. До такого\~висновку дійшла\~Велика Палата\~Верховного Суду\~у справі\~щодо повернення\~платникові суми\~адміністративно-господарського\~штрафу у\~постанові від\~08\~серпня 2023\~року №\~910/5880/21. Відповідно, у даному випадку не можна вважати, що [PERSON] сплатив кошти помилково. Також з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що він сплатив штраф надміру, тобто в розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням адміністративного суду про визнання протиправною та скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала. Порядок № 787 застосовний до випадків повернення помилково чи надміру зарахованих коштів до бюджету. Оскільки сума адміністративного штрафу, яку [PERSON] сплатив до бюджету, не є помилково чи надміру зарахованою, Порядок № 787 на спірні правовідносини не поширюється. Також немає підстав застосовувати до спірних правовідносин приписи ЦК про відшкодування шкоди. На ці правовідносини поширюються приписи ст. 1212 ЦК. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з ч. 4 ст. 58 ЦПК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у конкретних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. Інакше кажучи, органи державної влади, насправді, не діють як юридичні особи, навіть якщо вони формально наділені таким статусом, а діють від імені держави, що відповідає за своїми зобов`язаннями державним майном, яким наділяє, зокрема, її органи. Саме така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 у справі №910/5880/21. Під час провадження в справі стороною в спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною в справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022р. у справі №2-3887/2009 (п.55), від 12 липня 2023р. у справі №757/31372/18-ц (п.38)). Отже, у цій справі відповідачем повинна бути держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади, а саме Виконавчий комітет Степанівської сільської ради. Право зазначати відповідачем ту, чи іншу особу, належить виключно до прав позивача. Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру, що заявлено позивачем, суд вважає, що заявлення таких вимог є правом позивача, оскільки позивач самостійно обирає спосіб захисту при зверненні до суду, а заявлені позовні вимоги не суперечать нормам ЦК України. Доводи представника відповідача щодо розпорядника коштів, яким є ГУ ДКС України в Черкаській області, суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки Верховний Суд у постанові від 07.09.2022 у справі №641/4272/19 зазначає, що залучення або незалучення до участі у спорах з державою ДКС України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення відповідача у справі, оскільки таким належним відповідачем є Держава Україна, а не ДКС України чи її територіальний орган (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц (пункт 44), від 25 березня 2020 року №641/8857/17 (пункт 64)). Надану позивачем квитанцію про сплату штрафу від 23.09.2024р. суд вважає належним і допустимим доказом, а доводи відповідача з даного приводу суд вважає необгрунтованими і недоведеними. Враховуючи викладене, а також факт скасування постанови, у зв`язку з виконанням якої позивачем було сплачено штраф, суд приходить до висновку про наявність підстави для повернення відповідних коштів, адже правова підстава для їх стягнення є такою, що відпала. Оскільки судом\~задоволено позовні\~вимоги в\~повному обсязі,\~а тому\~відповідно до норм ст. 141 ЦПК України, з відповідача на корись держави підлягає стягненню судовий збір, сплата якого була відстрочена ухвалою суду під час відкриття провадження. На підставі ст.1212,1215 ЦК України,

Outcome: approved