Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

Короткий виклад обставин справи. Позивач [PERSON] , 10.06.2025 року (вх.\~№ 13149) звернулася у Залізничний районний суд м. Львова з позовною заявою до ЛМКП «Львівтеплоенерго», у якому просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 173 214 грн 60 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5\~000 грн. 00 коп. та суму сплаченого судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він працював у ЛМКП «Львівтеплоенерго» з 01.03.1999 року по 30.09.2024 року. Відповідач здійснював нарахування заробітної плати з порушенням норм чинного законодавства, у результаті чого позивач. був змушений звернутися до суду із позовом про стягнення заробітної плати. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.02.2025 року на користь позивача із відповідача стягнуто 34 193 грн 00 коп. недорахованої заробітної плати за період з 01.11.2012 року по 30.09.2015 року та 78\~880 грн 96 коп. компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушення строків її виплати, а всього 113 073 грн 96 коп. та витрати на професійну допомогу. Фактичний розрахунок відповідачем проведено 12.05.2025 р. Оскільки відповідач у день звільнення позивача не здійснив всіх розрахунків, то він має право, згідно норм чинного законодавства, на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 6 місяців, тобто за період з 01.10.2024 року по 01.04.2025 р. Просить позов задовольнити. Рух справи в суді. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2025 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Кирилюка А. І. (а.с 35). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11.06.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 37-38). Позиція учасників справи. 30.06.2025 року представник відповідача ЛМКП «Львівтеплоенрго» подав відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги заперечив. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, просить відмовити у задоволенні позову. Зокрема, просить застосувати строк позовної давності. Крім цього, вказує на право суду зменшити розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що відповідає позиції Верховного Суду. 15.07.2025 року у системі «Електронний суд» представник позивача подала відповідь на відзив, у якому заперечила доводи відповідача та наполягала на задоволенні позовних вимог. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279\~ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Частиною 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Разом з цим, згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247\~ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Суд зазначає, що згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ст. 15, 16\~Цивільного кодексу\~України (далі\~-\~ЦК України), ст.\~4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01.03.1999 року по 30.09.2024 рік перебував у трудових відносинах з ЛМКП «Львівтеплоенерго», що підтверджується копією трудової книжки, долученої до матеріалів справи. (а. с. 9-11). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.02.2025 року позов [PERSON] до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення недорахованої заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати задоволено частково. Стягнуто із Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь [PERSON] 34193 /тридцять чотири тисячі сто дев`яносто три/ гривні недорахованої та невиплаченої заробітної плати за період з 01 листопада 2012 р. по 30 вересня 2015 р., без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів та 78880 /сімдесят вісім тисяч вісімсот вісімдесят / гривень 96 копійок компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушення строків її виплати, а всього 113073 /сто тринадцять тисяч сімдесят три/ гривні 96 копійок без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України. Стягнуто із Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь [PERSON] понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 4846 /чотири тисячі вісімсот сорок шість/ гривень 30 копійок. Стягнуто із Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь держави судовий збір в розмірі 1173 /одна тисяча сто сімдесят три/ гривні 96 копійок. У решті позову відмовлено. (а. с. 16-19). Вказаним судовим рішенням встановлено порушення відповідачем трудових прав позивача на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством. Отже, ця обставина не потребує додаткового доведення. Фактичний розрахунок\~відповідачем з\~позивачем проведено\~12.05.2025\~року,\~що стверджується\~випискою по\~картковому рахунку. (а. с. 24). Згідно поданого позивачем розрахунку, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2024 року по 01.04.2025 року, становить 173 214 грн 60 коп., виходячи із середньоденної заробітної плати позивача, яка становила1 332 грн 42 коп. та кількості робочих днів 130. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді справи та застосовані норми права та висновки суду. У відповідності до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 116 КЗпП України При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. За змістом статті 117\~КЗпП України У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. За змістом частини першої статті 117 КЗпП обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою законодавчого регулювання умов відшкодування працівнику за час затримки усіх виплат при звільненні є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача на те, що співмірним розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є 16,42% від загальної суми нарахованої і отриманої заробітної плати, оскільки відповідачем у відзиві не вказано суми заробітної плати позивача та додаткових виплат, які були нараховані, а також вказаний розмір відсотків не підтверджено жодними доказами. Водночас, суд враховує, що відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117\~КЗпП України не відповідає ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану роботу, а за затримку розрахунків при звільненні. Тому відшкодування, передбачене ст.117\~КЗпП України, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою. Окрім цього, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК) загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У трудових відносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи права відповідно до частини третьої статті 13 ЦК, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відшкодування, передбачене статтею 117\~КЗпП спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа № 761(9584)15-ц (далі постанова) у пункті 87 прописано, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить до висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП. При цьому, зменшення суми відшкодування залежить від розміру недоплаченої роботодавцем суми. Істотним є період затримки (прострочення) невиплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. Велика Палата у зазначеній вище постанові зазначає, що враховувати необхідно ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. (п.п.91; 91п.1,2,3,4 постанови). Враховуючи те, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16 щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, суд, беручи до уваги правові позиції Великої палати прописані у постанові від 26 червня 2019 року вважає за необхідне зменшити суму компенсаційних виплат [PERSON] . При цьому, суд бере до уваги тривалий період часу недоплати заробітної плати роботодавцем з 2012 року по 2015 рік та звернення позивача [PERSON] із позовом про виплату недорахованої заробітної плати за вказаний період та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати лише у 2024 році. Згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10.02.2025 року сума недорахованої заробітної плати за період з 01.11.2012 р. по 30.09.2015 р.\~становила 34\~193\~грн.\~00\~коп.,\~сума компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушення строків її виплати 78 880 грн. 96 коп., а сума компенсаційних виплат, тобто середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яку просить стягнути позивач у даному позові складає 173 214 грн. 60 коп., що значно перевищує суму основного боргу та порушує принцип співмірності. Позивачем не доведено, які майнові втрати понесені ним через невчасну доплату, чому мало місце тривале затягування у часі для звернення до роботодавця та в подальшому до суду з позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати. Враховуючи наведене, зокрема, що під час звільнення [PERSON] підприємство не провело з ним розрахунок у повному обсязі, при цьому взявши до уваги, що сума недорахованої заробітної плати за спірний період становила 34\~193\~грн.\~00 коп., крім цього, позивачем отримано компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати у розмірі 78 880 грн. 96 коп., з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, з урахуванням принципу справедливості та співмірності, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідає обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям, розмір відповідальності відповідача за прострочення сплати належних при звільненні позивача виплат в сумі 60 000 грн. 00 коп. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо пропущення позивачем строку звернення до суду, виходячи з такого. Статтею 233\~КЗпП України встановлено тримісячний строк як загальний строк для звернення за захистом суб`єктивних трудових прав працівників. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.20, 25\~постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.99 р., установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117\~КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Як вбачається із матеріалів справи, повний розрахунок з позивачем відповідачем проведено 12.05.2025 року, а з даним позовом позивач звернувся до суду 10.06.2025 року. Таким чином, позивачем не пропущено тримісячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України. Відповідно доп. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку, у тому числі на підставі рішення суду. А тому сума, що підлягає стягненню підлягає виплаті з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів. Судові витрати по справі. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції №5348-7444-2555-5648 від 05.06.2025 року (а.с.\~30) позивачем\~сплачено судовий\~збір у\~розмірі 1\~732\~грн 15\~коп. З огляду на те, що заявлені позовні вимоги задоволено частково, то на підставі ст. 133, 141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений таким судовий збір у розмірі 600 грн 02 коп. Із змісту ст. 137 ЦПК України вбачається, що\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно долучених до матеріалів справи витягу з договору про надання правничої (правової) допомоги від 08.10.2024 року, додаткової угоди до Договору про надання правничої допомоги від 19.05.2025 року, акта приймання-передачі від 02.06.2025 року до Договору про надання правничої допомоги від 08.10.2024 року, розрахунку витрат на професійну правничу допомогу та квитанції до платіжної інструкції № 181 про сплату коштів позивач [PERSON] уклав з адвокатом Прімєровою Н. Г. договір про надання правової допомоги та здійснив оплату у розмірі 5\~000 грн 00 коп. (а.с. 25, 28, 29, 31, 32) Згідно п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України\~у разі часткового задоволення позову\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються\~на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, із відповідача на користь позивача слід стягнути 1\~732 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу. На підставі наведеного та

Outcome: partial