Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-07 00:00:00

заявник звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з указаною заявою. Обґрунтовуючи підстави звернення та заявлені вимоги вказує, що він є сином [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Маріуполь Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 20.12.1971. У результаті бойових дій місто Маріуполь Донецької області, де проживав [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] , тимчасово окуповане збройними силами рф, а Україна втратила над ним контроль. На момент початку війни Заявник перебував в місті Буча Київської області, виїхав до села Бірки Львівської області, він постійно намагався зв`язатись з батьками, але зв`язку не було. Він дзвонив різним знайомим, які жили у Маріуполі, щоб дізнатись щось про батьків. Вживав заходи з евакуації батьків з Маріуполя, проте з огляду на бойові дії вони довго не давали результатів. 26.03.2022 Заявник знайшов особу на ім`я [PERSON] , який пообіцяв евакуювати батьків з міста Маріуполя до міста Запоріжжя. 30.03.2022 останній у телефонному режимі повідомив, що евакуював матір, а батько [PERSON] помер в Маріуполі. 01.04.2022 [PERSON] привіз матір Заявника до лікарні КНП «Міська лікарня №1» ЗМР у місті Запоріжжі. 02.04.2022 Заявник разом з рідною сестрою [PERSON] , [INFO] приїхали в Запоріжжя до матері в лікарню, 04.04.2022 їй поставили діагноз «Короновірусна хвороба 2019 SARS-CoV-2». Зі слів матері її чоловік, а їх батько [PERSON] помер вночі [INFO] в підвалі їх багатоповерхового будинку за адресою [ADDRESS] . Там вони разом ховались від обстрілів і у нього не витримало серце. Матір також розповіла, що під час обстрілів з початку війни вони переховувались в підвалі багатоквартирного будинку за адресою [ADDRESS] , де крім них були інші жителі будинку та мешканці міста. Там було холодно, і щоб зігрітись, батьки спали разом, і одного ранку, 26.03.2022 коли мати прокинулась, то батько вже був мертвим. Оскільки лікарів не було, були постійні обстріли, встановити причину смерті не можливо, але скоріш за все [PERSON] помер від серцевого нападу. Наступного дня померлого батька інші мешканці винесли на вулицю у двір, і біля гаражів поховали, присипавши землею, написали табличку. Потім прийшли санітари (яких мати не знала), спитали хто похований біля гаражів, записали прізвище батька, дату смерті, і сказали що його тіло вони заберуть з собою. Більше жодної інформацію про те, де похований батько немає. [INFO] матір заявника, [PERSON] померла у лікарні КНП «Міська лікарня №1» ЗМР, причина смерті «Короновірусна хвороба 2019 SARS-CoV-2». Це підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть від 02.05.2022 №784, довідкою про причину смерті від 02.05.2022, свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , актовий запис №876. Після похорон матері, Заявник повернувся до міста Буча, і у червні 2022 року зустрів знайому [PERSON] , [INFO] , яка теж проживала в місті Маріуполі (за адресою: [ADDRESS] ), і яку він теж у березні 2022 року просив дізнатись про батьків. Вона деякі обставини розповіла, а тому заявник просив допитати її в якості свідка. Враховуючи обставини смерті та вивезення тіла загиблого [PERSON] у невідомому напрямку, отримати лікарське свідоцтво про смерть чи будь-який інший документ, що підтверджував би смерть було неможливо. У зв`язку з тим, що місто Маріуполь наразі продовжує перебувати в окупації збройними силами рф, безпосереднє з`ясування відомостей щодо заховання тіла [PERSON] та отримання лікарського свідоцтва про смерть від окупаційних органів влади також неможливо. Перед зверненням до суду з цією заявою Заявник звернувся за державною реєстрацією факту смерті [PERSON] до Бучанського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області. Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), проте йому було відмовлено. Вказує, що звернення до суду з метою встановлення юридичного факту смерті [PERSON] є єдиним способом вирішення ситуації, що склалась. З огляду на викладене, просив ухвалити рішення про оголошення [PERSON] , [INFO] , померлим. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями указану заяву передано для розгляду судді Білогруд О.О. Ухвалою заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Заявником у визначений строк подано заяву у новій редакції та усунено недоліки. Ухвалою суду від 10.06.2025 відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд здійснювати в порядку окремого провадження, витребувано інформацію про наявність відомостей щодо фізичної особи, місце перебування якої невідоме, судовий розгляд у справі призначено на 18.07.2025. У судовому засіданні 18.07.2025 заявник [PERSON] заяву підтримав, з підстав викладених у ній, та просив її задовольнити. Пояснив, що [PERSON] є його батьком, зв`язок з яким зник у березні 2022 року. Пояснив суду, що батьки проживали у місті Маріуполь, з початку окупації він намагався евакуювати останніх на підконтрольну Україні територію. Додав, що знайшов особу на ім`я [PERSON] , який пообіцяв евакуювати батьків з міста Маріуполя до міста Запоріжжя. 30.03.2022 [PERSON] повідомив, що він евакуював матір в село Мелекіне, а батько помер у Маріуполі. 01.04.2022 [PERSON] привіз матір в Запоріжжя і її одразу госпіталізували до лікарні КНП «Міська лікарня №1» ЗМР. Зі слів матері він дізнався, що батько помер перебуваючи в окупації, а тіло останнього було вивезено санітарами у невідомому напрямку. Також зазначив, що матір перед смертю віддала свої документи та документи батька, які змогла забрати з собою з Маріуполя. У судовому засіданні 18.07.2025 заінтересована особа [PERSON] зазначила, що є дочкою [PERSON] та сестрою [PERSON] . Після початку повномасштабного вторгнення вони з братом переїхали до Львівської області, однак не полишали спроб додзвонитися до батьків, які проживали у місті Маріуполь, Донецької області. В кінці березня 2022 року чоловік на ім`я [PERSON] , якого вони просили евакуювати батьків, повідомив, що зміг вивезти в село Мелекіне лише матір, оскільки батько помер. На початку квітня 2022 року маму привезли до міста Запоріжжя, мала тяжкий стан, погано говорила, тому її одразу госпіталізували, а вже [INFO] померла. При цьому, [PERSON] зазначила, що мама встигла дещо розповісти - батько помер наприкінці березня 2022 року, і як вона вважала, через зупинку серця. В певний день вона прокинулась, а він вже лежав мертвий. Потім його винесли на вулицю та накрили чим могли. Згодом приїхали санітари, записали прізвище, ім`я та по батькові батька та забрали тіло. Також зазначила, що не мають з братом змоги отримати будь-які документи. У них там залишилися знайомі, однак представники відповідних органів у Маріуполі їм повідомляли, щоб приїжджали діти і тільки їм нададуть документи. Для них братом відвідування окупованої території є не можливим, саме тому вони вимушені звернутися до суду з указаною заявою. У судовому засіданні свідок [PERSON] , приведена до присяги свідка та попереджена про кримінальну відповідальність, повідомила, що на початок повномасштабного вторгнення перебувала у місті Маріуполь за місцем свого проживання. Події відбулися достатньо швидко, декілька перших днів вона ще ходила на роботу, однак потім настільки ущільнилися обстріли, що це стало неможливим. Сильні обстріли почалися 08.03.2022 і тому вони перейшли жити в підвал, на вулиці готували їжу, мобільного зв`язку вже майже не було, тому інколи піднімались на верхні поверхи, щоб отримати хоч якісь сигнали. В певний день, саме таким чином було доставлено смс-повідомлення від [PERSON] , який просив перевірити як його батьки. Зазначила, що заявника вона знає, оскільки вони разом працювали. Батьки [PERSON] проживали не так близько до неї, обстріли з кожним днем ставали щільнішими, на вулиці перебувати стало небезпечно, з усіх сторін летіли снаряди, вночі на вулиці перебувати було заборонено, тому одразу їх відвідати не було можливості. Наприкінці березня 2022 року сусідка їй повідомила, що планує виїжджати автомобілем, тому вона прийняла рішення їхати з нею. Перед виїздом з Маріуполя вирішила відвідати батьків [PERSON] та своїх рідних, які проживали від них недалеко. 26.03.2025 йшла пішли довго, ховаючись від обстрілів, коли дійшла до будинку, де мешкали батьки заявника, то побачила багато людей, покликала батьків за прізвищем і відгукнулася мама, а її вона знає в обличчя. Тоді матір [PERSON] повідомила, що батько [PERSON] помер і вказала рукою в сторону, там вона побачила тіло, яке було накрито чимось схожим на покривало. Обличчя померлого вона не бачила, та навіть якби і побачила, то не впізнала б. Матір [PERSON] сказала «батько [PERSON] помер сьогодні вночі». Ще трішки поспілкувавшись, вона пішла до своїх близьких. Пам`ятає, що це відбулося саме 26.03., оскільки саме цього дня у неї день народження. Представник заінтересованої особи Бучанського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, подано заяву про розгляд справи у його відсутність. У зв`язку з тим, що запитувані судом у Бучанського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області відомості на момент розгляду справи по суті не надійшли, у судовому засіданні оголошено перерву до 01.08.2025. У судовому засіданні 01.08.2025 заявник [PERSON] надав суду для огляду оригінали документів видані на ім`я [PERSON] , а саме: диплом про здобуття освіти у Жданівському металургійному інституті (період навчання 1953-1963); свідоцтво про загальнообов`язкове пенсійне страхування; трудову книжку серії [NUMBER] ; паспорт громадянина України серії [NUMBER] ; оригінал свідоцтва про народження заявника. Колегією у складі одного професійного судді і двох присяжних дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, установлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Заявник [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 20.12.1971. Заінтересована особа [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.05.1961, та свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 03.06.1989. З наявної у матеріалах справи копії паспорту серії [NUMBER] , виданого 15.02.2001, убачається, що [PERSON] є громадянином України, який народився [INFO] у місті Маріуполь Донецької області. [PERSON] , присвоєно ідентифікаційний номер [NUMBER] . [INFO] у місті Запоріжжя, Запорізької області померла [PERSON] , [INFO] , про що складено актовий запис серії І-ЖС №559923, виданого 02.05.2022. [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ), 1935 року народження, була дружиною [PERSON] , 1935 року народження, що підтверджується копіює свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 01.08.1959. Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира загальною площею 67,11 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з листом Бучанського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян стосовно [PERSON] , [INFO] , актових записів про шлюб та актового запису про смерть не виявлено, разом з тим, виявлено актовий запис про народження [PERSON] від 20.12.1971 № 1110, складений Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського управління юстиції Донецької області, та [PERSON] від 05.05.1961 № 663, складений Центральним районним у місті Маріуполі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Донецької області, у яких [PERSON] , 1935 р.н., указаний батьком. З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (номер провадження 12025111420000046 від 07.02.2025) убачається, що за заявою [PERSON] внесено відомості про те, що в період ворожої агресії військ рф з лютого 2022 року за адресою проживання в місті Маріуполі помер його батько [PERSON] , [INFO] , без ознак насильницької смерті. Судом застосовуються такі норми права. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Нормами статті 306 ЦПК України визначено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Заявник повинен мати особисту цивільно-правову заінтересованість у зміні правового статусу особи, яку просить оголосити померлою. Згідно з частиною першою статті 46 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Відповідно до частини третьої статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Частиною четвертою статті 46 ЦК України встановлено, що порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Частиною 1 статті 308 ЦПК України визначено, що після набрання законної сили рішенням про оголошення фізичної особи померлою суд надсилає рішення відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації смерті фізичної особи, а також до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а в населеному пункті, де немає нотаріуса, - відповідного органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. За наявності в населеному пункті кількох нотаріусів, а також у випадках, коли місце відкриття спадщини невідоме, рішення надсилається до державного нотаріального архіву з метою передачі його за належністю уповноваженому нотаріусу для вжиття заходів з охорони спадкового майна. Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження (стаття 47 ЦК України). Смерть - це припинення життєдіяльності організму. Зі смертю припиняється цивільна правоздатність фізичної особи. Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участі особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої є невідоме. Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі №226/3053/18). Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 461/424/15-ц, від 07.07.2021 у справі № 390/1443/19-ц). Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до частини третьої статті 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Тлумачення частини першої та другої статті 46 ЦК України свідчить, що цивільним законодавством передбачалося декілька підстав для оголошення фізичної особи померлою: по-перше, тривала безвісна відсутність, тобто якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років; по-друге, особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом шести місяців; по-третє, за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру фізична особа може бути оголошена судом померлою протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; по-четверте, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, в такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців (постанова Верховного Суду від 11.04.2019 у справі №490/342/17). Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи. Таким чином, оголошення померлим (смерть in absentia) - це судове визнання померлим фізичної особи, про яку за місцем постійного проживання відсутні будь-які відомості про місце її перебування протягом встановленого строку. Оголошення особи померлою юридично прирівнюється до фізичної смерті, є припущенням смерті (praesumptio mortis) і має своїм наслідком припинення правоздатності особи. Тому при оголошенні особи померлою суд виходить із презумпції смерті особи, тобто припущення, що на момент розгляду справи особи немає в живих, однак встановити це достеменно неможливо. Оголошення особи померлою здійснюється судом на підставі непрямих доказів або у зв`язку з тривалою безвісною відсутністю (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 30.04.2025 №741/2034/23). Також судом\~ураховується висновок\~Великої Палати\~Верховного Суду\~у постанові\~від 11.12.2024\~у справі\~№755/11021/22 відповідно до якого під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди. Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України. У частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України. Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом. Також у цій постанові Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №379. Згідно з розділом І указаного Переліку населений пункт Маріуполь, Донецької області був територією активних бойових, дата початку активних бойових дій 24.02.2022, дата завершення бойових дій 20.05.2022. Згідно з розділом ІІ указаного Переліку місто Маріуполь, Донецької області є тимчасово окупованою російською федерацією територією України з 21.05.2022. Також враховується, що у період з 24.02.2022 до 20.05.2022 місто Маріуполь Донецької області зазнавав масованих обстрілів, зокрема цивільної інфраструктури, житлових об`єктів, транспорту, відбувалася масова загибель людей і указаний факт є загальновідомим, тобто є таким, що доведенню не підлягає в силу частини третьої статті 82 ЦПК України. На лютий березень 2022 року [PERSON] перебував у місті Маріуполя, де з 24.02.2022 велися активні бойові дії, а з 21.05.2022 місто Маріуполь окуповане збройними силами рф. Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд враховує, що останнім відомим місцем проживання [PERSON] є місто Маріуполь, після березня 2022 року відомості про місцезнаходження/місцеперебування [PERSON] не відоме, будь-яких контактів рідних з ним не відбувалося, він про себе ніде не заявляв, обґрунтованих підстав очікувати, що обставини з часом зміняться та з`являться нові дані про його місцезнаходження немає, а тому за результатами дослідження всіх доказів під час судового розгляду є достатні підстави стверджувати про наявність припущення, що [PERSON] ймовірно загинув у березні 2022 року на території на якій велися активні бойові дії у місті Маріуполі, Донецької області за обставин, що загрожували його життю та здоров`ю. Беручи до уваги надані в судовому засіданні пояснення заявника, заінтересованої особи, свідка [PERSON] , досліджені письмові докази, а також оглянуті у судовому засіданні оригінали документів на ім`я [PERSON] , суд дійшов висновку, що заяву [PERSON] , слід задовольнити та оголосити [PERSON] , [INFO] , померлим, адже це породжує для заявника певні правові наслідки пов`язані з визначенням правового статусу особи, відомості про яку відсутні більше трьох років, а також оформленням спадкових прав на належне померлому майно. Оскільки смерть [PERSON] , [INFO] , вірогідно настала [INFO] у місті Маріуполь Донецької області, тому з урахуванням вимог частини третьої статті 46 ЦК України, саме з цього дня слід оголосити його померлим. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою.

Outcome: approved