Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-11 00:00:00

Заступник прокурора Шосткинської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Сумській області до [PERSON] та просить конфіскувати у власність держави в особі позивача земельні ділянки з кадастровими номерами 5921555800:04:004:0380 площею 0,3934 га та 5921555800:01:005:0052 площею 3,443 га, які розташовані на території Шалигинської селищної об`єднаної територіальної громади Шосткинського району Сумської області, та належать [PERSON] . Позов обґрунтовує тим, що за відповідачкою, яка є громадянкою Республіки Білорусь, зареєстровано право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами 5921555800:04:004:0380 площею 0,3934 га (сіножаті) та 5921555800:01:005:0052 площею 3,443 га (рілля). Підставою для державної реєстрації права власності стали свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.08.2018. Відомості про отримання [PERSON] громадянства України або посвідки на постійне чи тимчасове проживання в Україні в Управлінні ДМС України відсутні. За інформацією, яку відповідачка надала нотаріусу, [PERSON] постійно проживає у м. Могильов, Республіка Білорусь. Перебування спірних земельних ділянок у власності громадянки іншої держави більше року порушує вимоги ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України та ст.ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України, їх конфіскація становить державний інтерес, Головне управління Держгеокадастру у Сумській області повідомлене про звернення до суду із цим позовом у разі невжиття відповідних заходів, але відмовилось подати позов самостійно, пославшись на недостатність фінансування. Ухвалою від 16.06.2025 провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 02.07.2025 закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Прокурор в судове засідання не з`явилась, надала заяву, відповідно до змісту якої просила судовий розгляд проводити за її відсутності заочно, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Від представника позивача надійшли письмові пояснення, у яких вона вважає, що позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню в повному обсязі, просить проводити розгляд справи без участі представника управління, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження відповідача знаходиться на території Республіки Білорусь. Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, безпосередньо дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 305 від 02.08.2018 [PERSON] набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5921555800:04:004:0380, площею 0,3934 га (сіножаті), розташовану на території Шалигинської селищної ради Глухівського району Сумської області (зараз Шалигинська селищна об`єднана територіальна громада Шосткинського району Сумської області), наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Р2 № 642018, виданого Шалигинською селищною радою 27.05.2002 згідно розпорядження голови Глухівської райдержадміністрації Сумської області від 12.03.2002 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 497. На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 5921555800:04:004:0380 (номер відомостей про речове право (власності) 27380341 від 02.08.2018, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1616396359215), а також 08.08.2028 уклала договір оренди вказаної земельної ділянки із ПП «Аграрні інвестиції» строком дії на 20 років, зареєструвавши в Державному реєстрі речових прав право оренди 08.12.2018. Згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказана земельна ділянка з кадастровим номером 5921555800:04:004:0380 станом на 05.06.2025 перебуває у власності громадянки Республіки Білорусь [PERSON] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 304 від 02.08.2018 [PERSON] набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5921555800:01:005:0052 площею 3,4430 га (рілля), розташовану на території Шалигинської селищної ради Глухівського району Сумської області (зараз Шалигинська селищна об`єднана територіальна громада Шосткинського району Сумської області), наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Р2 № 642018, виданого Шалигинською селищною радою 27.05.2002 згідно розпорядження голови Глухівської райдержадміністрації Сумської області від 12.03.2002 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 497. На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 5921555800:01:005:0052 (номер відомостей про речове право (власності) 27379810 від 02.08.2018, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1616365259215), а також 08.08.2028 уклала договір оренди вказаної земельної ділянки із ПП «Аграрні інвестиції» строком дії на 20 років, зареєструвавши в Державному реєстрі речових прав право оренди 08.12.2018. Згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказана земельна ділянка з кадастровим номером 5921555800:01:005:0052 станом на 05.06.2025 перебуває у власності громадянки Республіки Білорусь [PERSON] . Таким чином, громадянка Республіки Білорусь [PERSON] 02.08.2018 набула право власності на спірні земельні ділянки сільськогосподарського призначення та протягом року не виконала покладеного на неї у зв`язку із цим обов`язку, а саме: не відчужила земельні ділянки, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи, що отримані [PERSON] у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами 5921555800:04:004:0380 та 5921555800:01:005:0052, нею добровільно не відчужені упродовж встановленого законодавством України річного строку право власності на таку земельну ділянку підлягає припиненню шляхом її конфіскації за рішенням суду. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процессу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, щомає бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурсиїї континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України (далі - ЗК України). У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу (ч. 5 ст. 22 ЗК України). Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Поряд із цим, згідно ч.ч. 1, 2 ст.145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не булла відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Невиконання вказаної норми закону відповідно до ст.140 ЗК України є підставою для припинення права власності на земельну ділянку шляхом конфіскації за рішенням суду. Враховуючи, що відповідачкою не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутих у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення протягом року, такі земельні ділянки підлягають конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель (ч. 4 ст. 145 ЗК України). Таким органом згідно чинного законодавства є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення право відношення. У відповідності до п. в абз. 1 ст.143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Таким чином, обраний заступником керівника Шосткинської окружної прокуратури спосіб захисту порушених інтересів держави, а саме конфіскація спірних земельних ділянок на користь держави в повній мірі відповідає вимогам законодавства. Крім того, чиним законодавством передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом. В даному випадку наявна «справедлива рівновага» між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника спірних земельних ділянок, оскільки остання мала достатньо часу та засобів для реалізаціїсвого права та виконання свого обов`язку, однак до цього часу земельні ділянки не відчужила, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Вказане узгоджується і з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 513/444/15-ц від 23.01.2018.

Outcome: approved