Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-24 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог В травні 2025 року адвокат Павленко С.В. в інтересах АТ «Акцент-Банк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 15.02.2021 [PERSON] (позичальник) власноручно підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». На підставі цієї Анкети-заяви позичальнику було відкрито рахунок, на який встановлено кредитний ліміт, та видано платіжну картку. Позичальник користувався кредитним лімітом. У зв`язку з смертю позичальника, відкриття та прийняття спадщини відповідачами банк має право вимагати від них сплати заборгованості за кредитним договором в межах вартості спадкового майна. Заборгованість позичальника за кредитним договором з моменту його смерті не змінюється і становить 45 791,32 грн., з них: 27 106,12 грн. - тіло кредиту, 18 685,20 грн. - проценти за користування кредитом Позивач просив суд стягнути з відповідачів в межах вартості спадкового майна вказану заборгованість, а також покласти на них судові витрати. ІІ.Стислий \~ \~ \~ \~виклад позиції відповідача Позиція відповідача [PERSON] . Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Подала заяву, в якій заперечила позов з тих підстав, що не є спадкоємцем і не приймала спадщину після смерті позичальника. Позиція відповідача [PERSON] . Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Адвокат Кобилинський А.О. в інтересах [PERSON] подав заяву про визнання позовних вимог. III.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу Ухвалою суду від 23.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справ за їх відсутності. Процесуальні перешкоди для розгляду справи за відсутності учасників судового процесу відсутні. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2\~ст. 247 ЦПК України). ІV.Фактичні обставини справи 15.02.2021 [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» (а.с. 28), в якій зазначено, що вона разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. АТ «Акцент-Банк» надало [PERSON] інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту (паспорт споживчого кредиту, а.с. 29). АТ «Акцент-Банк» відкрило [PERSON] рахунок № [NUMBER] та видав картку № [NUMBER] строком дії до жовтня місяця 2027 року (довідка за картами, а.с. 32). АТ «Акцент-Банк» встановило [PERSON] за кредитним договором б/н від 15.02.2021 такі кредитні ліміти: 15.02.2021 - 22 000 грн., 15.02.2021 - 22 000 грн., 13.07.2021 - 29 000 грн., 29.03.2023 - 27\~106,12 грн., 22.06.2023 - 0 грн. (довідка за лімітами, а.с. 31). Згідно даних виписки по картці за період: 15.02.2021 - 15.04.2025 сума витрат складає 55 025,45 грн., сума зарахувань - 10\~082,50 грн., сума комісій - 452 грн., сума кешбеку - 0 грн. (а.с. 10-27). [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , а.с. 43). 29.05.2024 АТ «Акцент-Банк» надіслало до Ківерцівської державної нотаріальної контори претензію-вимогу (а.с. 44-47, 100), в якій просило завести спадкову справу після смерті [PERSON] та довести до відома його спадкоємців, які прийняли спадщину, про обов`язок оплатити заборгованість за кредитним договором в розмірі 45\~791,32 грн. 03.06.2024 у зв`язку з надходженням претензії АТ «Акцент-Банк» Ківерцівська державна нотаріальна контора завела спадкову справу №308/2024 (лист №564/02-14 від 03.06.2024, а.с. 48, 104, Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру №77184270 від 03.06.2024, а.с. 102). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дочка [PERSON] . Спадщина, на яку було видане свідоцтво, складається з 21/100 частки приміщення секції 92А, що знаходиться в гуртожитку [ADDRESS] , загальною площею 116,1 кв. м, житловою площею 70,6 кв.м. (заява про прийняття спадщини від 30.08.2024, а.с. 105, свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.08.2024, а.с. 117). Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.09.2014 у справі №161/13818/14, яке набрало законної сили 13.10.2014 (а.с. 107), розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . За розрахунком позивача, заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 45 791,32 грн., з них: 27 106,12 грн. - тіло кредиту, 18 685,20 грн. - проценти за користування кредитом (розрахунок заборгованості, а.с. 8-9). Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідачі не подали. V.Мотиви суду та застосоване законодавство Щодо обсягу зобов`язання померлого позичальника За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. У даному випадку умови договору приєднання розроблені АТ «Акцент-Банк», тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України (в редакції закону на час виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредитної заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитом. Банк як доказ укладення кредитного договору з позичальником надав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «А-Банку», Тарифи по картці «Зелена» (а.с. 33-42). Суд не погоджується з аргументом позивача і висновує, що ці документи не можна вважати складовою частиною кредитного договору. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці документи розумів позичальник, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредиту взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитом, комісії тощо, в тому числі у зазначених в цих документах розмірах і порядках нарахування. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові ВСУ від 11.03.2015 у справі № 6-16цс15, і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в АТ «А-Банк», що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися ним самим в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з цього документа у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику умови кредитування, відсутність в Анкеті-заяві\~про приєднання\~до Умов\~та Правил\~надання банківських\~послуг в\~АТ «А-Банк»домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії та інших платежів, наданий банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17. Отже, суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача про стягнення процентів за користування кредитом. Разом з тим, фактично отримані та використані позичальником кошти підлягають поверненню банку, а тому банк вправі вимагати захисту свого права шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми коштів. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки - рахунки, за якими обліковуються кошти, розпорядником яких є клієнти банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу), розрахункові рахунки. Отже, наявна в матеріалах справи виписка з рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, може підтверджувати заборгованість позичальника за тілом кредиту. З виписки з рахунку позичальника вбачається, що банк, визначаючи кредитну заборгованість, зарахував до неї не тільки кошти, які фактично були отримані (використані) позичальником, але і списані з ініціативи банку за рахунок кредитних коштів як проценти за користування кредитом, комісія та інші платежі, унаслідок чого банк необґрунтовано збільшив кредитну заборгованість. Слід відмітити, що автоматичне списання коштів на погашення процентів та інших платежів, у разі виникнення заборгованості, передбачене Умовами і Правилами надання банківських послуг в АТ «А-Банк», які позичальником не підписані, тому не можуть застосовуватись. За арифметичним розрахунком суду, виконаним на підставі даних виписки з рахунку (а.с. 10-27), заборгованість позичальника за тілом кредиту становить 24\~265,49 грн. (45\~791,32 грн. (від`ємний залишок по рахунку) - 21\~525,83 грн. (безпідставно списані банком проценти, комісія та інші платежі). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, на підставі ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то суд дійшов висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №756/671/19. Щодо вимог до [PERSON] Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1281 ЦК України\~спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (ч. 2 ст. 1281 ЦК України). Відповідно до\~ст.\~1282\~ЦК України\~спадкоємці зобов`язані\~задовольнити вимоги\~кредитора повністю,\~але в\~межах вартості\~майна,\~одержаного у\~спадщину.\~Кожен із\~спадкоємців зобов`язаний\~задовольнити вимоги\~кредитора особисто,\~у розмірі,\~який відповідає\~його частці\~у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. В постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №645/365/13 викладений такий правовий висновок: «Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Зокрема, відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. Ані зі змісту, ані з системного аналізу наведеного правила у зв`язку з іншими нормами ЦК України Верховний Суд не має правових підстав зробити висновок, що такий спосіб захисту є єдино можливим. Верховний Суд зробив висновок, що застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі. Тлумачення ж статті 1282 ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майно, яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося. Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд». За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків. На час відкриття спадщини зобов`язання померлого позичальника за спірним кредитним договором залишилося невиконаним. Розмір такого зобов`язання становить 24\~265,49 грн. Спадщину після смерті позичальника [PERSON] прийняла його дочка [PERSON] . В матеріалах справи відсутні докази виконання нею свого обов`язку щодо повідомлення АТ «Акцент-Банк» про смерть позичальника. Позивач у встановлений законом строк подав вимогу кредитора до державної нотаріальної контори, в якій була заведена спадкова справа. Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника. Відтак, позивач, як кредитор, вправі вимагати із відповідача, як спадкоємця, стягнення заборгованості спадкодавця за кредитним договором, що виникла до дня його смерті, але в межах вартості одержаного у спадщину майна. В матеріалах справи відсутні відомості про вартість нерухомого майна, одержаного у спадщину відповідачем. При цьому, для суду є очевидним, що грошова вимога позивача не перевищує вартості такого майна. Отже, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 24\~265,49 грн. слід задовольнити. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Щодо вимог до [PERSON] Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц). Під неналежними відповідачами слід розуміти таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Суд констатує, що [PERSON] не приймала спадщину після смерті позичальника, а тому не повинна відповідати за його зобов`язаннями. Належним відповідачем в даному спорі є [PERSON] , вимоги до якої вирішені судом. Отже, суд висновує, що позовні вимоги до [PERSON] заявлені доненалежного відповідача, а тому з цих підстав в задоволенні позову слід відмовити. VI.Судові витрати Суд задовольнив позовні вимоги в розмірі 24\~265,49 грн., що становить 52,99 % від заявлених вимог в розмірі 45 791,32 грн. Отже, позивачу повинен бути компенсований судовий збір в розмірі 1\~604,54 грн. (3 028 грн. х 52,99 %). В зв`язку з визнанням відповідачем [PERSON] позову до початку розгляду справи по суті, враховуючи результат вирішення спору,

Outcome: partial