Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-13 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 30.08.2019 року між ними було укладено шлюб. Сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Сімейні стосунки між сторонами не склались через суттєві розбіжності в характерах, які не дають можливість зберегти сім`ю. Позивач не має бажання продовжувати подальше подружнє життя. З січня 2025 року позивач та відповідач спільно не проживають, не ведуть спільного господарства та не мають спільного сімейного бюджету. Фактичні сімейні відносини між позивачем та відповідачем на сьогодні вже не є добровільним та суперечить інтересам позивача. Позивачем надано заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує щодо прийняття заочного рішення. Представником відповідача [PERSON] адвокат Красільнікова М.С. подала заяву про розгляд справи без її участі та участі представника, проти задоволення позовних вимог відповідачка не заперечує. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 30.08.2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 30.06.2019 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1919. Від шлюбу мають дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданий Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 106. Ведення спільного господарства між сторонами припинено з січня 2025 року. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за рішенням суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловік і жінка, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, оскільки сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, суд вважає за можливе шлюб розірвати. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача.

Outcome: approved